Справа № 240/1349/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/1349/21
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Міністерства юстиції України, в якому просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що рішенням Європейського суду з прав людини від 19.12.2019 було зобов`язано державу Україна сплатити ОСОБА_1 суму відшкодування за завдану шкоду у розмірі 3600,00 євро. Вказаним рішенням постановлено, що упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені у таблиці в додатку, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом в день здійснення платежу. Так, 20.01.2021 на виконання вказаного рішення Європейського суду з прав людини від 19.12.2019 на рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти в сумі 103649,76 грн, із вказаною сумою виплати позивач не погоджується, вважає, що відповідачем невірно обраховано курс євро відносно курсу гривні на день здійснення відповідного платежу, а тому рішення Європейського суду з прав людини досі не виконано у повному обсязі. Крім того, на думку позивача, держава Україна повинна була сплатити відповідну суму відшкодування позивачу за рішенням Європейського суду з прав людини від 19.12.2019 до 18.03.2020 (упродовж трьох місяців, починаючи з 19.12.2019), що нею зроблено не було. Вказана бездіяльність відповідача слугувала підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, а також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на адміністративний позов.
Конвертація коштів, присуджених Європейським судом з прав людини проводиться станом на день зарахування коштів на рахунок стягувача.
Крім того, відповідач вказує, що за умови надання коштів у розпорядження заявника у межах строку на державу не покладається обов`язок сплати пені, навіть якщо стягувач забирає кошти лише після закінчення строку для виплати.
Отже, на думку відповідача, рішення Європейського суду з прав людини виконано у повному обсязі, кошти у відповідній сумі перераховано на рахунок стягувача.
Також, відповідачем електронною поштою надіслано на адресу суду заперечення щодо поданої представником позивача заяви про збільшення позовних вимог, з посиланням на те, що поданою заявою позивачем змінив не лише предмет спору, а й підстави заявлених позовних вимог.
Ухвалою суду від 15.06.2021 уточнену позовну заяву (про збільшення позовних вимог), подану представником позивача Дзюбенком Сергієм Петровичем в інтересах позивача ОСОБА_1 в адміністративній справі №240/1349/21 - повернуто заявнику без розгляду.
Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 19.12.2019 (справа "Щербак та інші проти України, заява №44689/10 та 3 інші заяви) було встановлено порушення Україною відносно позивача статей 6 і 13 Конвенції та зобов`язано державу Україна сплатити ОСОБА_1 суму відшкодування за завдану шкоду у розмірі 3600 євро (а.с.8-9).

Пунктом 5 резолютивної частини зазначеного вище рішення постановлено, що

- упродовж трьох місяців держава-відповідач повинна сплатити заявникам суми, зазначені у таблиці в додатку, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

- із закінченням зазначеного тримісячного строку до остаточного розрахунку на зазначені суми нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої має бути додано три відсоткові пункти».

Таким чином, європейською судовою інстанцією було зобов`язано Україну сплатити ОСОБА_1 суму еквівалентну 3600 євро за відповідним курсом НБУ на час здійснення платежу упродовж 3-х місяців з моменту винесення судового рішення.

У разі порушення зазначеної вимоги на зазначену суму повинен бути нарахований відповідний відсоток, починаючи з моменту закінчення трьохмісячного терміну до дня повної виплати відповідного відшкодування, який повинен бути також виплачений державою Україна.

20.01.2021 на виконання рішення Суду від 19.12.2019 на рахунок ОСОБА_1 було перераховано кошти у сумі 103649,76 грн (а.с.15).

Однак позивач із даною сумою виплати не погоджується, зазначає, що станом на 20.01.2021 (день здійснення відповідного платежу) Національним банком України (далі - НБУ) було встановлено курс у розмірі 34,1555 грн до 1 євро (джерело - офіційний сайт НБУ - « ІНФОРМАЦІЯ_1 »).

Таким чином, станом на 20.01.2021 відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.12.2019 та вимог Закону №3477-ІV, на думку позивача, лише основний платіж позивачу повинен був скласти 122959,80 грн (3600 євро х 34,1555 грн = 122959,80 грн), а не 103649,76 грн.

Таким чином, позивач вважає, що станом на 20.01.2021 рішення Європейського суду з прав людини від 19.12.2019 державною Україна не виконано, не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регулюються Законом України від 02.06.2016 №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), відповідно до статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності (статті 2 Закону №1404-VIII).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Так, у провадженні відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №61046928 по виконанню рішення №44689/10, винесеного 19.12.2019 Європейським судом з прав людини у справі «Щербак та інші проти України», де ОСОБА_1 є одним із заявників (далі - стягувач) (а.с.75-102).

Відповідно до вказаного рішення суду на користь стягувана підлягає виплата 3600 євро в перерахунку на національну валюту держави - відповідача (а.с.77-82).

Державним виконавцем 22.01.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.86-87), про що було повідомлено стягувача супровідним листом від 22.01.2020 №117-5.2.2-20/20.1/171-11 (а.с.85). У супровідному листі до постанови про відкриття виконавчого провадження від 22.01.2020 запропоновано стягувачу у триденний строк з моменту отримання вказаної постанови направити до відділу у вигляді заяви повні банківські реквізити в національній валюті держави-відповідача (повне найменування банківської установи, рахунок стягувана (в форматі ІВАN), код банку, ідентифікаційний код стягувана та копія паспорта) (а.с.83-84, 88-92).

Таким чином, якщо державним виконавцем були вчинені усі, на скільки це можливо, дії, необхідні для перерахування грошових коштів стягувачу, то відповідно до пункту 59 Моніторингу днем виплати є дата, коли спірні грошові кошти були зараховані на спеціальний реєстраційний рахунок Департаменту.

Стягувачем не було своєчасно надано реквізити банківського рахунку, 11.03.2020 на спеціальний реєстраційний рахунок Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перераховані кошти за рішенням Європейського суду з прав людини у розмірі 103649,76 грн (еквівалент 3600 євро) (а.с.93), призначені для виплати на користь ОСОБА_1 , про що стягувана було повідомлено листом від 16.03.2020 №171-20.1/11 (а.с.94).

На адресу представника ОСОБА_1 направлено лист з проханням терміново направити до відділу у вигляді заяви повні банківські реквізити ОСОБА_1 в національній валюті держави Україна (повне найменування банківської установи, транзитний рахунок банку, особистий рахунок стягувана, код банку, МФО банку), з метою виплати коштів на його користь.

Крім того роз`яснено, що частиною 2 статті 47 Закону №1404-VIII встановлено, що стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону) (частина 5 статті 47 Закону №1404-VIII).

У ході виконання рішення Європейського суду з прав людини, на підставі заяви представника стягувача від 26.12.2020 разом із банківськими реквізитами (а.с.95-97), платіжним дорученням Міністерства юстиції України від 19.01.2021 №710 перераховані кошти у розмірі 103649,76 грн (а.с.99).

Враховуючи викладене, керуючись пунктом 8 частиною 1 статті 39, статтею 40 Закону №1404-VIII та пункту 5 статті 8 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», державний виконавець 22.01.2021 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.101-102). Зазначену постанову направлено супровідним листом стягувану та Секретаріату Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини разом із копією платіжного доручення (а.с.100).

Відповідно до статті 40 Закону №1404-VIII завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно положень статей 2 та 3 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом. Виконання Рішення здійснюється за рахунок Державного бюджету України.

Відповідно до частин 1, 3-4 статті 8 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» виплата стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні.

Протягом одного місяця від дня відкриття виконавчого провадження за рішенням орган представництва надсилає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, постанову про відкриття виконавчого провадження та документи, передбачені у пункті «б» частини 1 статті 7 цього Закону.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом 10 днів від дня надходження зазначених у частині 3 цієї статті документів, здійснює списання на вказаний стягувачем банківський рахунок, а в разі його відсутності - на депозитний рахунок державної виконавчої служби коштів з відповідної бюджетної програми Державного бюджету України. Порядок збереження коштів на депозитному рахунку державної виконавчої служби визначається Законом №1404-VIII.

За правилами частини 5 цієї ж статті підтвердження списання відшкодування, отримане від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та підтвердження виконання всіх вимог, зазначених у резолютивній частині остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції, резолютивній частині остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, у рішенні Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, у рішенні Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, є для державної виконавчої служби підставою для закінчення виконавчого провадження.

Державна виконавча служба протягом трьох днів надсилає органу представництва постанову про закінчення виконавчого провадження та підтвердження списання коштів (частина 6 статті 8 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Конвертація коштів, присуджених Європейським судом з прав людини, оформлення платіжних документів (платіжного доручення) проводиться Міністерством юстиції України, як органом, відповідальним за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень, з урахуванням особливостей, вищезазначених нормативно-правових актів та законодавства України, відповідно до Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення платежів, пов`язаних з виконанням рішень закордонних юрисдикційних органів, прийнятих за наслідками розгляду справ проти України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.03.2007 №408.

Виконання рішень здійснюється в добровільному (самостійному) порядку, без заходів примусового виконання, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом направлення Департаментом планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Міністерства юстиції України офіційного перекладу рішення, платіжного доручення та постанови про відкриття виконавчого провадження до Державної казначейської служби України для оплати на користь стягувана.

Відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держави-учасниці зобов`язуються виконувати остаточні рішення Європейського суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Нагляд за виконанням рішень Європейського суду відповідно до частини 2 статті 46 Конвенції здійснює Комітет міністрів Ради Європи (далі - КМ РЄ).

Тобто Конвенція передбачає, що контроль за виконанням рішень Європейського суду покладено на КМ РЄ, як на один із найважливіших органів Ради Європи, а отже і встановлення факту повного виконання рішення Європейського суду з прав людини.

У супровідному листі до постанови про відкриття від 22.01.2020 запропоновано стягувану у триденний строк з моменту отримання вказаної постанови направити до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ у вигляді заяви повні банківські реквізити в національній валюті держави-відповідача (повне найменування банківської установи, рахунок стягувана (в форматі IBAN), код банку, ідентифікаційний код стягувана та копія паспорта).

Відповідно до пункту 50 «Моніторингу виплати коштів, присуджених в якості справедливої сатисфакції: огляд поточної практики Комітету міністрів», затвердженого рішенням Комітету міністрів Ради Європи №CM/Inf/DH(2008)7 final від 15.01.2016 (далі - Моніторинг) визначено, що виплата вважається здійсненою належним чином тоді, коли справедливу сатисфакцію було «надано у розпорядження» стягувача, тобто під його контроль, як прямий (тоді, коли гроші було перераховано на його банківський рахунок), так і непрямий (наприклад, коли гроші доступні для зняття з рахунку уповноваженого органу, і заявника про це було повідомлено (настільки, наскільки це можливо, наприклад, рекомендованим листом, надісланим на його останню відому адресу або за місцем проживання)), що також передбачено пунктом 59 Моніторингу.

Останньою відомою адресою в даному випадку є адреса представника стягувача.

Пунктом 11 вищевказаного Моніторингу передбачено, що за умови надання коштів у розпорядження заявника у межах строку на державу не покладається обов`язок сплати пені, навіть якщо стягувач забирає кошти лише після закінчення строку для виплати.

Також, відповідно до пункту 46 зазначеного Моніторингу встановлено що процес виплати справедливої сатисфакції не є моментальним і може тривати декілька тижнів або навіть місяців. Це пов`язано з різного роду чинниками: збором інформації від заявника, необхідної для здійснення виплати, необхідністю дотримуватись правил бухгалтерського обліку, технічними затримками, що є невід`ємними при банківських операціях, вибором способів перерахунку тощо.

Враховуючи вищевказане, зазначається, що кошти справедливої сатисфакції надійшли на спеціальний реєстраційний рахунок Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до закінчення тримісячного строку передбаченого рішенням Суду 12.03.2020 (а.с.93) та не виплачені у визначений рішенням Європейського суду з прав людини строк у зв`язку із тим, що стягувачем або його представником не було надано відповідну інформацію (зокрема, банківські реквізити) необхідну для здійснення виплати у встановлений Європейським судом з прав людини строк (пункт 79 Моніторингу), тому підстави для нарахування пені, відсутні.

У рішенні Європейського суду у справі «Праведная проти Росії» визначено, що суд повинен звертати особливу увагу на ту ймовірну небезпеку, яка може виникнути у ситуаціях, коли застосовується зворотна сила закону у судових справах, в яких однією зі сторін спору є держава.

У справі «Лавров проти Росії» Європейський суд дійшов висновку, що незгода заявника з розміром належної до сплати суми не може слугувати виправданням його відмови співпрацювати в рамках ухваленого на його користь рішення суду. Таким чином. Суд визначає, що починаючи з 28 лютого 2011 року, заявник перешкоджає виконанню рішення суду і органи влади не несуть відповідальність за подальшу затримку виконання».

У разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум (частина 7 статті 47 Закону №1404-VIII).

Як зазначено вище, у зв`язку із відсутністю відомостей стосовно банківських реквізитів стягувача, 11.03.2020 на спеціальний реєстраційний рахунок Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перераховані кошти за рішенням Європейського суду з прав людини у розмірі 103649,76 грн (еквівалент 3600 євро) (а.с.93), що були призначені для виплати ОСОБА_1 , що відповідає порядку, встановленому приписами статті 9 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Відтак 11.03.2020 і є датою здійснення платежу, відповідно до якої вказана сума конвертується, при цьому, судом встановлено що відповідно до офіційного курсу НБУ 28,9160 грн відповідає еквіваленту 3600 євро.

З огляду на вищевикладені обставини, рішення Європейського суду з прав людини від 19.12.2019 №44689/10 в частині щодо стягувача ОСОБА_1 виконано у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 77 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд зазначає, що у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судом не розглядається питання встановлення судового контролю.

Зважаючи на відсутність витрат у даній адміністративній справі та на відмову у задоволенні позовних вимог, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (вул.Городецького, 13, м.Київ, 01001, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін