Справа № 640/6762/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/6762/20 Суддя (судді) першої інстанції: Шевченко Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства "Управляюча компанія холдингу "Білоруська цементна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Комфорт-Буд ЛТД" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства "Управляюча компанія холдингу "Білоруська цементна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Комфорт-Буд ЛТД" до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Орієнтир-Буделемент", Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерок", Всеукраїнська асоціація виробників автоклавного газобетону, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулись Республіканське виробничо-торгове унітарне підприємство "Управляюча компанія холдингу "Білоруська цементна компанія" (позивач 1) та Товариство з обмеженою відповідальністю "БК "Комфорт-Буд ЛТД" (позивач 2) з позовом до Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі, в якій просили суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 "Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь";

- зобов`язати Комісію прийняти рішення про припинення антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь без застосування антидемпінгових заходів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час антидемпінгового розслідування не було встановлено факту наявності шкоди національному товаровиробнику, з урахуванням наданих Мінекономіки пояснень, а також загрози заподіяння істотної шкоди. Разом з цим, позивачі стверджують, що імпорт в Україну білоруських товарів не мав негативного впливу на ціни українських товаровиробників, відтак, Мінекономіки не було встановлено, а лише презюмовано, причинно-наслідковий зв`язок між імпортом товару та можливістю завдання шкоди. Необґрунтованість відповідних досліджень, на думку позивачів, також пояснюється неврахуванням відповіді позивачів на запитальник, а їх добровільні зобов`язання безпідставно відхилені. Результати розслідування Мінекономіки ставляться під сумнів також через нівелювання обов`язку перевірити дані маркетингового дослідження ДП "Укрпромзовнішекспертиза", відомості якого, на переконання позивачів, прийняті як фактичні обставини, без урахування доводів на користь їх спростування. Окрім того, позивачі вказують, що Мінекономіки безпідставно невраховано при розрахунку вартості товару з Республіки Білорусь ціну піддонів для транспортування газобетонних блоків, оскільки, такі піддони є елементом пакування. Різновиди товарів за категорією, щодо якої проводилось розслідування, на переконання позивачів, також мали бути взяті до уваги Мінекономіки. Отже, з огляду на відсутність доказів наявності демпінгу, а також наявності шкоди вітчизняним виробникам, позивачі стверджують, що Мінекономіки безпідставно зроблено висновок щодо наявності загрози заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивачі звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на обставини аналогічні викладеним у позові та стверджуючи про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати зазначене судове рішення та прийняти нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі.

Так, вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовують зокрема тим, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки всім доводам, що викладені в позовній заяві, а також не взято до уваги що відповідач не виконав покладеного на нього вимогами КАС України обов`язку щодо доведеності правомірності прийнятого рішення.

Разом з цим, апелянти посилаючись на обставини аналогічні викладеним у позовних заявах звертають увагу, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки відповідям на запитальник, на додатковий запит Міністерства, а також додатковим коментарям. При цьому, наголошують, що підприємствами було докладено максимум зусиль для надання повних відповідей, які повинні були бути враховані відповідачем та дозволяють розрахувати індивідуальну демпінгову маржу. Також апелянти стверджують, що судом першої інстанції було недостатньо досліджено надані підприємствами до відповідача та до суду документи, а також не враховано порушень процесуальних вимог щодо проведення антидемпіногового розслідування в частині розширення опису товару-об`єкта розслідування. Вважають, що судом першої інстанції не було досліджено та встановлено фактів демпінгу та шкоди/загрози заподіяння шкоди. Зокрема, стверджують, що достовірність даних та матеріалів ДП «Укрпром- зовнішекспертиза» є сумнівною, Міністерством протиправно виключено з основних фактів інформацію щодо розміру витрат (вартості піддонів) на підставі яких здійснювалось коригування експортної ціни. При цьому, зауважують, що коригування експортної ціни на вартість піддонів/пакування є незаконним та не відповідає принципам СОТ. Разом з тим, апелянти категорично не погоджуються з висновками суду першої інстанції щодо наявності загрози заподіяння шкоди заявникам, оскільки імпорт в Україну товару білоруських виробників не мав негативного впливу на ціни заявників. При визначенні причинно-наслідкового зв`язку, суд першої інстанції, на думку апелянтів, керувався виключно висновками Міністерства та не врахував, що за відсутності заподіяння заявникам значної шкоди, відсутній і причинно-наслідковий зв`язок. Разом з цим, зауважують, що відповідачем та судом першої інстанції не було проведено дослідження всіх економічних факторів відповідно до вимог законодавства, не доведено наявності в експортера достатнього експортного потенціалу, не доведено надходження в Україну товару, що може значно вплинути на зниження цін або значно перешкодити їх зростанню, не доведено наявності запасів іноземного походження. Також, апелянти звертають увагу, що відповідачем було протиправно відхилено письмові зобов`язання від іноземних виробників-експортерів товару щодо перегляду їх цін або припинення експорту за демпінговими цінами.

За наведених обставин, позивачі вважають, що оскаржуване судове рішення є незаконним та необґрунтованим, а тому відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого зазначає, що з доводами апеляційних скарг Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі категорично не погоджується, вважає їх необґрунтованими, та безпідставними. Натомість, стверджує, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку наявним у справі доказам, з дотриманням норм процесуального права.

За наведених у відзиві обставин, відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Аналогічна правова позиція щодо апеляційних скарг викладена і у відзивах Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України та Всеукраїнської асоціації виробників автоклавного газобетону.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явку уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суду не повідомили та будь-яких заяв або клопотань до суду не надали.

За наведених обставин та керуючись положеннями ст. 313 КАС України колегія суддів дійшла висновку, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розгляду справи та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України вирішила розглянути дану справу у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду скарги Всеукраїнської асоціації виробників автоклавного газобетону від 10.10.2018, від імені ТОВ «Орієнтир-Буделемент» за підтримки ТОВ «Аерок», рішенням Комісії № АД 414/2019/4411-03 від 17.04.2019 порушено проведення антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь.

Результати проведеного розслідування викладені в документі Мінекономіки «Основні факти і висновки» та в якому зазначено про те, що результати розслідування засвідчили про існування достатніх доказів та підстав для винесення на розгляд Комісії пропозиції стосовно доцільності застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь (том 2 а.с. 76-113)

Відповідно до вимог ст. 16 Закону запропоновано застосувати остаточні антидемпінгові заходи строком на п`ять років відносно товару, що має наступний опис:

- будівельні стінові дрібні блоки з ніздрюватого конструкційно-теплоізоляційного бетону автоклавного твердення (газобетонні блоки), що можуть класифікуватися згідно з УКТЗЕД за кодом 6810 11.

В ході проведення антидемпінгового розслідування Міністерством розраховано: демпінгову маржу на рівні 34,19 % та маржу шкоди на рівні 42,14 %.

На підставі результатів проведеного розслідування Комісією прийнято рішення № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 «Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь», яким вирішено (том 2 а.с. 70-75):

відхилити добровільні письмові зобов`язання Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія», ВАТ «Березівський комбінат силікатних виробів» та СЗАТ «КварцМелПром» щодо перегляду їх цін або припинення експорту за демпінговими цінами товару на митну територію України.

застосувати остаточні антидемпінгові заходи щодо імпорту в Україну товару, що має такий опис:

будівельні блоки з ніздрюватого конструкційно-теплоізоляційного бетону (газобетонні блоки) густиною у твердій формі не більш як 1700 кг/м3 білого або світло-сірого кольорів (у сухому стані) або сірого кольору (в мокрому стані), що класифікуються згідно з УКТЗЕД за кодом 6810 11 10 00, походженням з Республіки Білорусь.

Остаточні антидемпінгові заходи застосовуються строком на п`ять років шляхом запровадження справляння остаточного антидемпінгового мита за ставкою 34,19 відсотка.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Республіканське виробничо-торгове унітарне підприємство «Управляюча компанія холдингу «Білоруська цементна компанія», Товариство з обмеженою відповідальністю «БК «Комфорт-Буд ЛТД» звернулись за захистом порушених прав та інтересів до суду з позовними заявами.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що викладені в позовних заявах доводи на користь задоволення вимог, стосуються виключно процедурних питань проведеного розслідування, водночас, не містять жодних відомостей (окрім вартості пакування), якими заперечується правильність сформованих Міністерством висновків. Також, судом першої інстанції встановлено, що позивачем 1 не докладено всіх зусиль, окрім формальних, з метою надання Міністерству власної інформації (з огляду на те, що надана позивачем 1 інформація кожного разу визнавалась неповною та недостатньою для впливу на висновки Міністерства), а також не дотримано принципу належної обачності, у той час як Міністерство вчинило достатні дії з метою сприяння учаснику розслідування в реалізації права останнього на участь в розслідуванні та відповідно правомірно сформувало висновки на підставі наявних відомостей. З огляду на те, що позивачами не надано жодного розрахунку з інформацією про різницю вартості елементів пакування, та його вплив на визначення демпінгової маржі, суд першої інстанції дійшов висновку, що коригування шляхом виключення вартості таких піддонів є виправданим та не суперечить національному законодавству та релевантним міжнародним угодам. Судом також критично оцінено доводи позивачів щодо відсутності встановленого факту шкоди національному товаровиробнику, оскільки підставою для прийняття оскаржуваного рішення є загроза заподіяння шкоди, що є категорією відмінною від шкоди, у розумінні Додатку ІІ Угоди до ГАТТ 1994, Закону № 330 та № 332.

Отже, оскільки позивач 1 не доклав достатніх зусиль для надання Міністерству достатньої інформації стосовно розрахунку необхідних критеріїв під час антидемпінгового розслідування, не містяться відповідні розрахунки і в матеріалах справи, звертаючи увагу на дотримання Міністерством належного рівня обґрунтування в документі "Основні факти і висновки", який сформовано на підставі наявної в останнього інформації, убачаючи в діях Міністерства належне застосування дискреційних повноважень щодо витребування, прийняття та оцінки інформації, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави поданих позовних заяв є теоретичними та, в більшості, презюмованими.

Оскільки рішення Комісії № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 прийнято на підставі остаточних висновків Міністерства, в межах рекомендованих числових значень демпінгової маржі, яка не перевищує маржу шкоди, суд першої інстанції вирішив, що серед заявлених позивачами доводів відсутні підстави для визнання його протиправним.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Спеціальними нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини в національному законодавстві, є Закон України "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну" (Закон № 332), Закон України "Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту" (Закон № 330), Закон України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (Закон № 959).

Приписами ст. 2 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" врегульовано, що суб`єкти господарської діяльності України та іноземні суб`єкти господарської діяльності при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності керуються, зокрема, принципом еквівалентності обміну, неприпустимості демпінгу при ввезенні та вивезенні товарів.

З огляду на зазначене, приписами ст. 9 вказаного Закону врегульовано, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку проводить антидемпінгові, антисубсидиційні та спеціальні розслідування у порядку, визначеному законами України, а Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі приймає рішення про порушення і проведення антидемпінгових, антисубсидиційних або спеціальних розслідувань та застосування відповідно антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів.

Приписами ст. 13 Закону № 959 передбачено, що до суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності (іноземних суб`єктів господарської діяльності), які провадять демпінг, а також тих держав, які застосовують щодо України дискримінаційні дії, можуть вживатися митні заходи, передбачені статтями 29, 31 цього Закону.

Так, відповідно до положень, визначених у ст. 29 зазначеного Закону у разі якщо інші держави, митні союзи або економічні угруповання обмежують реалізацію законних прав та інтересів суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності України, у відповідь на такі дії можуть застосовуватися адекватні заходи. Заходи у відповідь на дискримінаційні та/або недружні дії інших держав, митних союзів або економічних угруповань здійснюються відповідно до законів України, міжнародних договорів України, загальноприйнятих правил, стандартів та норм міжнародного права. Такими заходами є, зокрема, запровадження спеціального мита.

З метою встановлення фактів дискримінаційних та/або недружніх дій інших держав, митних союзів або економічних угруповань центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, проводить відповідне розслідування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Матеріали такого розслідування розглядаються Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі для прийняття рішення щодо наявності або відсутності факту (фактів) дискримінаційних дій. У разі прийняття позитивного рішення щодо наявності факту (фактів) дискримінаційних дій рішення про застосування заходів у відповідь на дискримінаційні та/або недружні дії інших держав, митних союзів або економічних угруповань приймаються органами державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності відповідно до їх компетенції.

Засади і порядок порушення та проведення спеціальних розслідувань фактів зростання імпорту в Україну незалежно від країни походження та експорту товару, що заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику, за результатами яких можуть застосовуватися спеціальні заходи врегульовано Законом України "Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну" (Закон № 332).

Пунктом 15 ст.1 вказаного Закону визначено, що спеціальне розслідування - розслідування фактів зростання імпорту в Україну, що заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику подібного або безпосередньо конкуруючого товару.

Спеціальне розслідування проводиться з метою визначення на основі факторів, зазначених у статті 13 цього Закону, чи заподіює значну шкоду або загрожує заподіянням значної шкоди національному товаровиробнику імпорт в Україну (ч. 1 ст.8 ЗУ № 332).

Відповідно до вимог ст.9 вказаного Закону Комісія розглядає:

- заяву та (або) інформацію, які подаються Міністерством відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону;

- докази, наведені в заяві, або об`єктивну інформацію, доступну для розгляду в Комісії, щодо зростання імпорту в Україну товару та заподіяння значної шкоди або наявності загрози заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику внаслідок такого імпорту.

Якщо за результатами такого розгляду Комісія дійшла висновку про достатність доказів зростання імпорту в Україну, внаслідок чого може мати місце заподіяння або виникнення загрози заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику, Комісія приймає рішення про порушення спеціального розслідування і доручає Міністерству провести таке розслідування та опублікувати інформацію про порушення спеціального розслідування у газеті.

Міністерство має право вимагати від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, та інших органів виконавчої влади в Україні, заінтересованих сторін надання інформації, необхідної для проведення спеціального розслідування. Така вимога є обов`язковою для органів виконавчої влади та заінтересованих сторін і підлягає виконанню ними у строк, встановлений Міністерством.

Якщо Міністерством буде встановлено, що заінтересована сторона подала недостовірну або помилкову інформацію, Міністерство не враховує таку інформацію і може використати фактичні дані, які є в його розпорядженні.

Якщо інформація, яка запитується Міністерством, не подається у строк, визначений цим Законом або встановлений Міністерством на виконання цього Закону, або якщо виникають значні труднощі у проведенні спеціального розслідування, Міністерство робить висновки на підставі фактичних даних, які є в його розпорядженні. Ці висновки Міністерство подає на розгляд Комісії.

Положеннями ст. 10 Закону № 332 передбачено, що для завершення спеціального розслідування Міністерство подає Комісії звіт про його результати.

Під час розгляду на засіданні Комісії звіту про результати спеціального розслідування Комісія може прийняти рішення про застосування спеціальних заходів відповідно до розділу V цього Закону.

Комісія приймає рішення про застосування спеціальних заходів після вивчення всіх доказів стосовно зростання імпорту в Україну та встановлення:

факту (фактів) заподіяння значної шкоди чи виникнення загрози заподіяння значної шкоди;

наявності причинно-наслідкового зв`язку між імпортом товару та заподіянням значної шкоди або виникненням загрози заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику подібного або безпосередньо конкуруючого товару;

відповідності застосування спеціальних заходів національним інтересам.

Відповідно до приписів ст. 13 зазначеного Закону у процесі спеціального розслідування Міністерство проводить дослідження всіх відповідних факторів об`єктивного та кількісного характеру, що впливають на національного товаровиробника, зокрема:

1) тенденцій імпорту в Україну, що є об`єктом розслідування, зокрема зростання обсягів імпорту та (або) умов здійснення такого імпорту;

2) факту (фактів) заподіяння значної шкоди та (або) виникнення загрози заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику, що є наслідком цього імпорту;

3) наявності причинно-наслідкового зв`язку між зростанням обсягу імпорту товару та (або) умовами його здійснення та заподіянням значної шкоди та (або) виникненням загрози заподіяння значної шкоди.

Під час дослідження вивчаються такі фактори:

1) обсяг імпорту в Україну товару (товарів), якщо цей обсяг імпорту значною мірою зростав у період розслідування у відносних або в абсолютних величинах стосовно обсягів виробництва чи споживання в Україні подібних або безпосередньо конкуруючих товарів;

2) ціна імпорту в Україну цього товару (товарів), якщо у період спеціального розслідування мало місце значне зниження його ціни стосовно ціни подібного товару в Україні;

3) наслідок, який є результатом дії факторів, зазначених у пунктах 1 та (або) 2 цієї частини, для національного товаровиробника. Цей наслідок визначається тенденцією зміни деяких економічних факторів, зокрема: виробництва національним товаровиробником товарів, які є об`єктом розслідування; використання ним виробничих потужностей; запасів цих товарів; їх продажу; частки ринку України національного товаровиробника; ціни цих товарів (тобто зниження цін або перешкодження підвищенню цін, що, як правило, склалися), продуктивності праці; використання основних фондів; розмірів прибутків або збитків національного товаровиробника; його прибутку з інвестиційного капіталу; стану ліквідності та зайнятості на підприємствах національного товаровиробника тощо;

4) інше, що стосується розслідування.

У разі коли крім зростання обсягу імпорту одночасно існують інші фактори заподіяння значної шкоди національному товаровиробнику, шкода, завдана іншими факторами, не вважається шкодою, заподіяною внаслідок зростання обсягу імпорту.

Якщо стверджується, що має місце загроза заподіяння значної шкоди, Міністерство, як правило, вивчає ймовірність заподіяння шкоди як наслідку конкретної ситуації. При цьому також враховуються такі фактори:

1) ступінь зростання обсягів експорту в Україну товару, що є об`єктом спеціального розслідування;

2) експортний потенціал країн походження або країн експорту, який уже склався або ймовірно складеться в майбутньому, а також можливість того, що зазначений потенціал використовуватиметься для експорту в Україну цього товару;

3) тенденції впливу імпорту на національного товаровиробника.

Разом з тим, безпосередньо порядок порушення та проведення антидемпінгових розслідувань і застосування антидемпінгових заходів врегульовано Законом України "Про зовнішньоекономічну діяльність" (Закон № 959).

Приписами ст. 12 зазначеного Закону регламентовано, що розслідування з метою встановлення наявності та впливу демпінгу, про який стверджується, що він має місце, а також величини демпінгової маржі розпочинається Міністерством з порушення антидемпінгової процедури за скаргою, поданою національним товаровиробником або від його імені, за винятком випадку, передбаченого у частині восьмій цієї статті.

Скарга подається у письмовій формі заявником - національним товаровиробником чи фізичною або юридичною особою, що діє від імені національного товаровиробника.

У повідомленні про порушення антидемпінгового розслідування повинні міститися такі відомості:

1) інформація про порушення антидемпінгового розслідування;

2) визначення товару, що є об`єктом розслідування, і заінтересованих країн;

3) короткий виклад (далі - резюме) відомостей, отриманих Міністерством;

4) про те, що корисна для розслідування інформація повинна передаватися до Міністерства;

5) строки, протягом яких:

інші сторони антидемпінгового розслідування можуть повідомити Міністерство про свою заінтересованість, а також письмово викласти свої коментарі щодо цього антидемпінгового розслідування та подати іншу необхідну інформацію. Зазначені коментарі та інша інформація враховуються Міністерством в ході антидемпінгового розслідування, якщо ці коментарі та інформація подаються до Міністерства в строки, встановлені у цьому повідомленні;

заінтересовані сторони можуть вимагати проведення слухань у Міністерстві відповідно до частини шостої статті 13 цього Закону.

Частиною 3 ст. 13 цього Закону врегульовано, що Міністерство має право надсилати відомим експортерам, імпортерам, іншим сторонам антидемпінгового розслідування, яких вважає за необхідне залучити до участі в антидемпінговому розслідуванні, або компетентним органам країни експорту запитальники з метою отримання інформації та доказів, що використовуються для проведення антидемпінгового розслідування. Відповіді на запитальник надсилаються Міністерству в 30-денний строк з дати його отримання. Запитальник вважається отриманим через один тиждень з дати, коли він був надісланий опитуваній особі або переданий відповідному дипломатичному представникові країни експорту.

Строк для надання відповіді на запитальник може бути продовжений Міністерством з урахуванням строків, встановлених для антидемпінгового розслідування, та за умови, що заінтересована сторона надасть переконливі докази необхідності такого продовження.

Міністерство має право вимагати від заінтересованих сторін надання інформації та доказів, необхідних для проведення антидемпінгового розслідування. Така вимога є обов`язковою для заінтересованих сторін і підлягає виконанню ними у строк, встановлений Міністерством.

Разом з цим, приписами ст.31 ЗУ «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту» передбачено, що у разі, якщо заінтересована сторона відмовляє у доступі до необхідної інформації або не подає її у строки, встановлені цим Законом, або перешкоджає антидемпінговому розслідуванню, Міністерство може на підставі інформації, якою воно володіє, робити відповідні позитивні або негативні попередні чи остаточні висновки щодо необхідності термінового застосування антидемпінгових заходів.

Якщо у процесі антидемпінгового розслідування Міністерство визначає, що заінтересована сторона подала недостовірну або помилкову інформацію, Міністерство:

1) не бере до уваги зазначену інформацію;

2) інформує заінтересовані сторони про наслідки ухилення від співпраці з Міністерством.

Факт неподання відповіді на інформаційному носії не вважається ухиленням від співпраці з Міністерством, якщо заінтересована сторона доведе, що подання відповіді у визначених Міністерством формах може призвести до надмірних побічних або надмірних додаткових витрат.

У разі, якщо інформація, подана заінтересованою стороною, неповна, вона береться Міністерством до уваги за умов, що:

1) її неповнота не ускладнює можливості Міністерства зробити точні висновки;

2) ця інформація була подана Міністерству у відповідні строки;

3) ця інформація придатна до перевірки;

4) заінтересована сторона, яка подала інформацію, діє добросовісно в міру своїх можливостей.

У разі, якщо докази або інформація не беруться до уваги Міністерством, сторона, яка їх подала, терміново інформується про причини їх відхилення та їй надається можливість у визначені Міністерством строки подати додаткові коментарі. Якщо ці коментарі вважаються недостатніми, причини відхилення зазначених доказів або інформації передаються відповідній заінтересованій стороні і зазначаються у висновках, що публікуються в газеті.

Якщо висновки, включаючи висновки щодо нормальної вартості, робляться відповідно до частини першої цієї статті, зокрема на підставі інформації, яка подається у відповідній скарзі, ця інформація перевіряється, якщо це можливо та з урахуванням встановлених строків антидемпінгового розслідування, за іншими незалежними джерелами, які є у розпорядженні Міністерства та (або) які надходять у процесі антидемпінгового розслідування від інших заінтересованих сторін і стосуються:

1) переліків цін, що публікуються;

2) статистичної звітності та митної статистики, що ведеться органами державної влади відповідної країни.

У разі, якщо заінтересована сторона повністю або частково ухиляється від співпраці з Міністерством та у зв`язку з цим не подається інформація, що стосується антидемпінгового розслідування, результат антидемпінгового розслідування для цієї сторони може бути менш сприятливим, ніж у випадку, коли сторона не ухиляється від співпраці.

Аналогічне правове регулювання регламентовано, зокрема, приписами п. 2 ст. 6 Угоди до ГАТТ 1994, якими встановлено, що у ході всього антидемпінгового розслідування всі заінтересовані сторони мають цілковиту можливість для захисту своїх інтересів. Для цього органи влади на запит надають можливість усім заінтересованим сторонам зустрічатися зі сторонами, що мають протилежні інтереси для того, щоб можна було представити протилежні думки та запропонувати заперечні аргументи. Надання таких можливостей повинно здійснюватися з урахуванням потреби збереження конфіденційності й зручності для сторін. Жодного зобов`язання для будь-якої сторони стосовно зустрічі не існує, а неучасть у ній не завдає шкоди позиціям цієї сторони. Заінтересовані сторони також мають право під час обґрунтування подавати іншу інформацію в усному вигляді.

У випадках, коли будь-яка заінтересована сторона відмовляє в доступі до необхідної інформації або іншим чином не надає її в межах розумного періоду часу чи значною мірою перешкоджає розслідуванню, попередні та остаточні рішення, позитивні або негативні, можуть бути зроблені на підставі наявних фактів. Під час застосування цього пункту необхідно дотримуватися положень додатка II (п. 6 ст. 6 Угоди до ГАТТ 1994).

Додатком ІІ Угоди до ГАТТ 1994 роз`яснено визначення Найліпшої наявної інформації в розумінні п. 6 ст. 6.

За змістом п. п. 1, 3, 5 Додатку ІІ Угоди до ГАТТ 1994 якнайшвидше після початку розслідування, органи влади, які проводять розслідування, повинні в подробицях зазначити інформацію, яка вимагається від будь-якої заінтересованої сторони, та спосіб, у який ця інформація повинна бути структурно побудована заінтересованою стороною в її відповіді. Органи влади також повинні забезпечити, щоб сторона усвідомлювала, що якщо інформацію не буде надано протягом розумного проміжку часу, то органи влади мають повне право робити визначення на підставі наявних фактів, у тому числі тих, які містяться в заяві від вітчизняної промисловості про початок розслідування.

Уся інформація, яка піддається перевірці, яка представлена таким чином, що може бути використана в розслідуванні без зайвих труднощів, і яка надається своєчасно й у разі необхідності на носії або комп`ютерною мовою, як цього вимагають органи влади, повинна братися до уваги під час здійснення визначень. Якщо сторона не надає відповіді на бажаному носії або комп`ютерною мовою, але органи влади виявлять, що умови, викладені в пункті 2, виконано, то ненадання відповіді на бажаному носії або комп`ютерною мовою не вважається таким, що значним чином перешкоджає розслідуванню.

Навіть якщо надана інформація може не бути ідеальною в усіх відношеннях, це не повинно давати підстав органам влади не брати її до уваги за умови, що заінтересована сторона доклала усіх зусиль.

Останній пункт цитованого тексту запроваджує у спірних правовідносинах принцип належної обачності, за змістом якого, заінтересована сторона, з метою надання інформації, має докласти усіх зусиль. Зворотна сторона даного принципу вимагає від органу влади (Міністерства) достатнім чином сприяти заінтересованій стороні.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за наслідками розгляду скарги Всеукраїнської асоціації виробників автоклавного газобетону від 10.10.2018, від імені ТОВ «Орієнтир-Буделемент» за підтримки ТОВ «Аерок», рішенням Комісії № АД 414/2019/4411-03 від 17.04.2019 порушено проведення антидемпінгового розслідування щодо імпорту в Україну газобетонних блоків походженням з Республіки Білорусь.

11.06.2019 Міністерством відповідно до приписів ст. 13 ЗУ № 330 було направлено запитальник позивачу 1.

З наявних у матеріалах справи основних фактів та висновків у рамках проведення антидемпінгового розслідування вбачається, що за результатами розгляду відповідей позивача 1 та пов`язаних компаній на запитальник для іноземного виробника і/або експортера Міністерством встановлено, що надана в них інформація є неповною. При цьому, її неповнота ускладнювала можливості Міністерства зробити точні висновки щодо нормальної вартості, експортної ціни та здійснити їх справедливе порівняння.

З метою отримання необхідної для проведення розслідування інформації Міністерство направило зазначеній заінтересованій стороні додатковий запит. В отриманих відповідях на додатковий запит виявлено численні недоліки, суперечності, відсутність значної частини запитуваної інформації, що не давали можливості належним чином визначити нормальну вартість та експортну ціну товару, провести справедливе порівняння товару, який реалізовувався на внутрішній ринок Республіки Білорусь, із товаром, що експортувався до України.

З огляду на неповноту наданої у відповідях на запитальник для іноземного виробника і/або експортера та відповідях на додатковий запит інформації Міністерство відповідно до ч. 4 ст. 31 Закону запропонувало зазначеним заінтересованим сторонам подати додаткові коментарі. Подані додаткові коментарі були недостатніми для зміни відповідних висновків Міністерства.(том 1 а.с. 40-41).

Таким чином, з наведеного вбачається, що у рамках проведення розслідування Міністерство забезпечило позивачу 1 можливість подати інформацію, необхідну для здійснення розрахунку індивідуальної демпінгової маржі та при цьому, неодноразово продовжувало останньому строки надання відповіді на запитальник, а також направляло додатковий запит за результатами аналізу отриманої відповіді та запропонувало надати додаткові коментарі.

Водночас, колегія суддів зазначає, що Міністерством не заперечується що білоруськими виробниками в рамках розслідування було докладено значних зусиль для підготовки необхідної Міністреству інформації, проте, апелянтами не спростовано, що така інформація була достатньою для здійснення Міністерством точних розрахунків індивідуальної демпінгової маржі.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд позбавлений можливості оцінити чи є надана позивачем до Міністерства інформація повною та достатньою з огляду на те, що вирішення відповідного питання належить до дискреційних повноважень вказаного суб`єкта владних повноважень.

Натомість, колегією суддів встановлено, що Міністерством було дотримано вимог чинного законодавства та здійснено всі можливі та залежні від нього дії з метою сприяння учаснику розслідування в реалізації права останнього на участь в розслідуванні.

Разом з тим, доводи апелянта щодо розширення опису товару-об`єкта розслідування не відповідають дійсності та не спростовують висновків контролюючого органу щодо надання заінтересованою стороною достатньої інформації для здійснення Міністерством точних розрахунків індивідуальної демпінгової маржі.

Також не приймаються колегією суддів до уваги доводи апелентів про те, що достовірність даних та матеріалів ДП «Укрпрозовнішекпертиза» є сумнівною, оскільки останні є офійними даними, у той час як позивачем не було надано до Міністерства достатньої інформації на спростування цих даних.

За наведених обставин та враховуючи, що позивачем 1 не було надано належної та достатньої Міністерству інформації, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Міністерство правомірно сформувало висновки на підставі наявних відомостей.

Щодо визначення демпінгової маржі, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 6 ст. 1 ЗУ «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту» визначено, що демпінгова маржа - сума, на яку нормальна вартість перевищує експортну ціну. Порядок визначення демпінгової маржі встановлюється у статті 9 цього Закону.

Так відповідно до приписів ст. 9 вказаного Закону з метою визначення демпінгової маржі здійснюється порівняння між нормальною вартістю, визначеною відповідно до статті 7 цього Закону, та експортною ціною, визначеною відповідно до статті 8 цього Закону.

Таке порівняння здійснюється на основі однакових базисних умов поставки (як правило, франко-завод) щодо продажу, здійсненого за найближчою датою, стосовно якої є відповідна інформація. Базисні умови поставки визначаються відповідно до Міжнародних правил тлумачення комерційних термінів "Інкотермс". При цьому здійснюється необхідне коригування з відповідним урахуванням величин різниць, які впливають на порівнянність цін, тобто різниць, обчислених під час коригування факторів, зазначених у пунктах 1-11 частини четвертої цієї статті.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону № 330 експортна ціна - ціна, за якою фактично оплачується або підлягає оплаті товар, який продається в країну імпорту з країни експорту. Порядок визначення експортної ціни встановлюється у статті 8 цього Закону.

Відповідно до п. 17 ст. 1 Закону № 330 нормальна вартість - еквівалент ціни товару на внутрішньому ринку. Порядок визначення нормальної вартості встановлюється у статті 7 цього Закону.

Нормальна вартість, як правило, визначається на підставі цін, установлених під час здійснення звичайних торговельних операцій між незалежними покупцями у країні експорту (ч. 1 ст. 7 Закону № 330).

Пунктом 6 ч. 4 ст. 11 цього Закону передбачено, що коригування щодо розрахунку величин різниць у зазначених нижче факторах, які впливають на порівнянність цін, здійснюється за такими правилами щодо витрат на пакування.

Нормальна вартість та експортна ціна коригуються відповідно на суми різниць у витратах, безпосередньо пов`язаних з пакуванням товару, який є об`єктом розгляду.

Зі змісту Основних фактів і висновків Міністерства убачається, що відповідно до положень ст. 9 Закону, з метою забезпечення справедливого порівняння між нормальною вартістю та експортною ціною Міністерством здійснено коригування експортної ціни шляхом виключення з неї величини вартості піддонів …" (том 1, а. с. 56).

З даного приводу Комісія зазначає наступне: за основу встановлення нормальної вартості взято ціну газобетонних блоків без вартості піддонів (том 1, а. с. 237).

Міністерство відповідно до положень статті 9 Закону порівнювало нормальну вартість та експортну ціну без врахування вартості піддонів. Міністерство не здійснювало коригування вартості інших елементів пакування, оскільки не мало в розпорядженні даних щодо наявності істотних різниць у вартості таких елементів (том 1, а. с. 238).

Разом з тим, у відзиві на апеляційні скарги Міністерство роз`яснює, що наявність піддонів є обов`язковою умовою для забезпечення безпечного транспортування товару. Вказана обставина також визнається апелянтами. Водночас, покупець відповідного товару має право придбати піддон, оплативши окрім вартості товару вартість піддонів, а може повернути вказані піддони продавцю та повернути їх заставну вартість. Проте, повернення з території України в Республіку Білорусь піддонів є економічно недоцільним. Відтак, з наведеного слідує, що до вартості імпортованого в Україну товару входила вартість піддонів, а до вартості реалізованого товару на внутрішньому ринку країни імпорту могла не входити. При цьому, Міністерством наголошено, що коригування вартості пакування здійснювалось виключно щодо вартості піддонів.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до приписів ч. 2 та ч. 3 ст. 9 ЗУ №330 у разі, якщо визначені відповідно до цього Закону нормальну вартість та експортну ціну не можна порівнювати відповідно до частини першої цієї статті, здійснюється коригування на величини різниць, обчислених під час коригування факторів, про наявність яких у процесі антидемпінгового розслідування заінтересовані сторони стверджують та доводять, що ці фактори впливають на ціни і на їх порівнянність. При здійсненні таких коригувань не повинні повторюватися коригування у знижках, обсягах і базисних умовах поставки.

У разі, якщо заінтересована сторона вимагає здійснення коригування, вона повинна довести, що її вимога є обґрунтованою.

Отже, з огляду на вказані норми законодавства, встановлені обставини справи, враховуючи, що позивачем не було надано інформації (розрахунку) про різницю вартості елементів пакування та його вплив на визначення демпінгової маржі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за відсутності інформації про істотну різницю їх вартості в Україні та Республіки Білорусь, коригування шляхом виключення вартості піддонів є виправданим та не суперечить національному законодавству та релевантним міжнародним угодам.

Вирішуючи питання щодо правомірності висновків контролюючого органу та суду першої інстанції в частині визначення загрози заподіяння шкоди національному товаровиробнику та причинно-наслідкового зв`язку між виявленим демпінгом та загрозою заподіяння шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 1 ЗУ № 330 демпінг - ввезення на митну територію країни імпорту товару за цінами, нижчими від порівнянної ціни на подібний товар у країні експорту, що заподіює шкоду національному товаровиробнику подібного товару.

Шкода - істотна шкода, заподіяна національному товаровиробнику, або загроза заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику, або істотне перешкодження створенню чи розширенню національним товаровиробником виробництва подібного товару.

Порядок визначення шкоди встановлюється у статті 10 цього Закону;

Так, приписами приписами ст. 10 цього Закону передбачено, що у процесі розслідування встановлюється наявність та величина шкоди, що заподіюється національному товаровиробнику в одній із таких форм, якщо інше не передбачено цим Законом, зокрема, загроза заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику.

Під час визначення наявності загрози заподіяння істотної шкоди враховуються такі фактори:

1) значні темпи зростання демпінгового імпорту в країну імпорту, що свідчить про ймовірність значного зростання обсягу імпорту;

2) наявність в експортера достатнього експортного потенціалу або його неминуче та значне зростання, що свідчить про ймовірність значного зростання обсягу демпінгового експорту на ринок країни імпорту, з урахуванням наявності інших експортних ринків, на які можуть бути здійснені додаткові експортні поставки;

3) надходження в країну імпорту імпорту, який може значно вплинути на зниження цін або значно перешкодити зростанню цін і зумовить ймовірне зростання потреб у нових імпортних поставках;

4) запаси товару іноземного походження, який є об`єктом антидемпінгового розслідування.

При винесенні висновку про те, що подальший демпінговий імпорт у країну імпорту з країни експорту (країн експорту) є неминучим та заподіюватиме істотну шкоду, якщо не буде застосовано заходів для запобігання цьому, всі фактори, зазначені у частині десятій цієї статті, повинні розглядатися сукупно.

На підставі даних матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що в результаті проведених розрахунків на підставі інформації та доказів, що були в наявності, Міністерством встановлено факт демпінгу при імпорті в Україну товару походженням з республіки Білорусь та розраховано демпінгову маржу на рівні 34,19 %." (том 1, а. с. 56).

Досліджуючи наявність загрози заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику, Міністерство встановило, що демпінговий імпорт Товару з Республіки Білорусь мав стійкий тренд до значного зростання та за період дослідження стрімко зріс більше ніж в 28 разів. Поруч із таким зростанням відбулось суттєве зростання його частки в загальному імпорті на 5,99% та частки на ринку України майже в 28 разів. Білоруські виробники мають значні обсяги невикористаних виробничих потужностей, що складають близько чверті споживання товару на внутрішньому ринку (том 1, а.с. 59). Також, Міністерством було встановлено, що ціни на товар з Білорусі були нижче цін українських виробників та мали «пригнічуючий» вплив на ціни українських виробників - перешкоджали зростанню цін вітчизняних виробників, яке б мало місце за умови відсутності демпінгового імпорту. Крім того, зростання частки демпінгового імпорту у споживанні у 2017-2018 рр. вже призвело до витіснення національних товаровиробників з внутрішнього ринку, як наслідок - падіння обсягів продажу та обсягів виробництва національних товаровиробників, та відповідно скорочення рівня завантаженості виробничих потужностей.

За встановлених обставин, судом першої інстанції було вірно зазначено, що оскільки Міністерство керувалось лише наявною інформацією, висновок про наявність ризику заподіяння шкоди національному товаровиробнику ґрунтується на дослідженні достатньої кількості обставин, які впливають на ринкові умови. Також, з огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між демпінговим імпортом та загрозою заподіяння істотної шкоди національному товаровиробнику.

Наведений висновок узгоджується зі встановленими попередньо обставинами, які в сукупності свідчать про наявність згаданого причинно-наслідкового зв`язку.

З огляду на зазначене та враховуючи, що рішення Комісії № АД-437/2020/4411-03 від 21.02.2020 прийнято на підставі остаточних та правомірних висновків Міністерства, в межах рекомендованих числових значень демпінгової маржі, яка не перевищує маржу шкоди, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що серед заявлених позивачами доводів відсутні підстави для визнання його протиправним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачем в даному випадку виконаний.

Разом з тим, враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції позивачами не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано належних та допустимих доказів протиправності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також не доведено суду, що оскаржуваним рішенням порушуються їх законні права та/або інтереси, що у свою чергу унеможливлює забезпечення судом ефективного захисту, виконання завдання адміністративного судочинства та свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Республіканського виробничо-торгового унітарного підприємства "Управляюча компанія холдингу "Білоруська цементна компанія", Товариства з обмеженою відповідальністю "БК "Комфорт-Буд ЛТД" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О.Беспалов

І.О. Грибан