Справа № 140/4763/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
про повернення позовної заяви

17 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/4763/21

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Денисюк Р.С., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме не виплати належних грошових сум при звільненні з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06.08.2020 по 30.12.2020 у розмірі 157623,21 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона подана без додержання вимог, встановлених статтею 161 КАС України та встановивши позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, вказавши поважні підстави його пропуску та відповідні докази на підтвердження вказаних обставин та надати докази сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

15.06.2021 позивачем, на усунення недоліків позовної заяви згідно ухвали судді від 12.05.2021, подано заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, у якій просив визнати причини пропуску строку для звернення до суду поважними та квитанцію про сплату судового збору в сумі 908,00 грн.

Заява про поновлення пропущеного строку звернення до суду обґрунтована тим, що з моменту виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 05.08.2020 з ним не було проведено повний розрахунок. На звернення від 02.11.2020 до відповідача із заявою щодо проведення повного розрахунку при звільненні, станом на 15.03.2021 відповіді на свою заяву не отримав, у зв`язку з чим 15.03.2021 його представник звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення повного розрахунку при звільненні, на яку відповідачем листом від 29.03.2021 № 11/2751 надано відповідь. Вказаний лист отримано позивачем 05.04.2021. Тому на думку позивача, саме з 06.04.2021 (наступного дня, коли позивачу стало відомо про порушення його прав) розпочався відлік строку на звернення до суду з даним.

Аналізуючи доводи, викладені в заяві про поновлення строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими Законами.

У свою чергу, відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах про прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Суддя звертає увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк може і має бути поновленим судом, але лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує відповідне рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суддя зазначає, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс та інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 (справа Мельник проти України) погодився з тим, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. А також вказав, що зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суд звертає увагу, що дана справа відноситься до категорії справ, для яких частиною п`ятою статті 122 КАС України встановлений місячний строк звернення до суду.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 04.05.2021 звернувся в суд з позовом про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме не виплати належних грошових сум при звільненні з військової служби; зобов`язання нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 06.08.2020 по 30.12.2020 у розмірі 157623,21 грн.

У заяві про поновлення пропущеного строку на звернення до суду, позивач вказує на те, що на момент виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 05.08.2020 з ним не було проведено повний розрахунок, тому 02.11.2020 звернувся до відповідача із заявою щодо проведення з ним повного розрахунку при звільненні. Однак станом на 15.03.2021 відповіді на свою заяву не отримав, у зв`язку з чим 15.03.2021 його представник звернулася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про проведення повного розрахунку при звільненні, відповідь на яку отримано 05.04.2021. Отже, з вказаної дати розпочався відлік строку звернення до суду.

З даного приводу суддя зазначає, що Конституційний Суд України в Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 (у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу), серед іншого, зазначив, що строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

За статтею 47 КЗпП роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, як зазначено в згаданому Рішенні Конституційного Суду України, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Суддя звертає увагу, що 05.08.2020 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення прикордонного загону. Разом з тим, на дату закінчення ним проходження військової служби відповідач не провів з ним усіх розрахунків.

Як слідує з матеріалів позовної заяви, повний розрахунок при звільненні з позивачем було проведено 16.12.2020, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача та не заперечується останнім, а тому перебіг місячного строку звернення до суду з даним позовом розпочався з 17.12.2020. У свою чергу, з даним позовом позивач звернувся до суду лише 04.05.2021, тобто з пропуском місячного строку звернення до суду.

Суддя вважає безпідставними посилання позивача як на підставу пропуску строку звернення до суду на те, що він не знав чи з ним проведено повний розрахунок при звільненні у зв`язку з тим, що грошові кошти від відповідача надходили на його рахунок, починаючи з вересня 2020 року по грудень 2020 року, оскільки обов`язок відповідача щодо проведення повного розрахунку при звільненні з ОСОБА_1 , вважається виконаним з моменту перерахування коштів на рахунок позивача. Перебіг строку звернення до суду у даній категорії справ розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Тому про порушення своїх прав позивач мав дізнатися під час отримання такої виплати 16.12.2020.

Крім того, отримання позивачем листа відповідача від 29.03.2021 у відповідь на звернення його представника щодо проведення повного розрахунку при звільненні не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Тобто, з дня отримання коштів, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання зазначеної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо розміру складових призначеної виплати звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації.

В даному випадку невжиття позивачем активних дій протягом тривалого часу (від часу звільнення 05.08.2020 до моменту подачі позову 04.05.2021) свідчить про пасивність поведінки у здійсненні права на пред`явлення такого позову.

Отже, належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження існування обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду, позивач не надав.

Суддя зазначає, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами. Законодавче обмеження строку звернення до суду, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Вирішуючи питання щодо поважності таких причин пропущення строку звернення до суду, які встановлені статтею 122 КАС України, слід зазначити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості, тобто, існували такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі №340/685/19, від 10.10.2019 у справі №140/721/19.

Водночас, суддя звертає увагу, що позовна заява подана позивачем до суду після спливу досить тривалого часу з дня виникнення підстав (враховуючи що нормами КАС України у даній категорії справ встановлений місячний строк оскарження), що дають право на пред`явлення визначених законом вимог, та будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом не надано.

Таким чином, вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду судом визнаються неповажними.

Статтею 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої зазначеної статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 КАС України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, інших підстав для поновлення строку судом не встановлено, тому позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтею 122, частиною другою статті 123, статтями 169, 248, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу без розгляду.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Р.С. Денисюк