Справа № 540/2591/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/2591/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни, третя особа - Акціонерне товариство "Банк Форвард" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2021 року №65528759,

встановив:

09.06.2021 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (далі відповідач); третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - акціонерне товариство «Банк Форвард», в якій просить суд визнати протиправною та скасувати прийняту відповідачем постанову про відкриття виконавчого провадження №65528759 від 21.05.2021; стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката, які визначені в заяві про розподіл витрати на правничу допомогу адвоката від 07.06.2021 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова винесена з порушенням приписів ст. 24 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем його проживання, перебування або знаходженням майна з порушенням правил територіальної діяльності, отже, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Ухвалою суду від 10.06.2021 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду. Поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом та відповідно відкрито провадження у справі і призначено судове засідання на 18.06.2021 року о 09:30 год.

14.06.2021 року засобами електронного зв`язку на електронну адресу суду приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначає, що АТ «Банк «Фарвард» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. із заявою про примусове виконання виконавчого напису №5113 виданого 14.05.2021 року приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю., в якій вказало на відкритий боржником банківський рахунок. За таких обставин, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. мала право приймати до виконання виконавчий напис за місцезнаходженням майна боржника, а саме - грошових коштів боржника на рахунку у банківській установі міста Києва, та не порушено вимог щодо територіальності з відкриття ним виконавчого провадження. У листі-роз`ясненні № 23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018 року, Міністерство юстиції, зокрема зазначає, що відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України, майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. При цьому, виходячи з положень частини першої статті 179, статті 177 цього Кодексу, одним із різновидів майна є гроші. Зазначеним листом Мін`юст чітко підтвердив позицію щодо можливості приватного виконавця приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі, коштів, що знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. Відтак, позовна заява є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки приватний виконавець Овсієнко А.В. діяла в межах Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження та жодним чином не порушила права позивача.

18.06.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якої не погоджується із позицією відповідача викладену у відзиві на позовну заяву. Вважає, що наявні всі підстави для задоволення позовної заяви.

У відповідності до вимог ст. 165 КАС України пояснення від третьої особи -акціонерного товариства «Банк Форвард» щодо позову або відзиву до суду не надходили.

В судове засідання 18.06.2021 року сторони не з`явились. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

18.06.2021 року представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з огляду на таке.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 21.05.2021 року АТ «Банк Форвард» на підставі ст. ст. 3, 4, 5, 19, 24, 28, 48, п. 1 ч. 1 ст. 26, ч. 2 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва із заявою про примусове виконання рішення. В даній заяві АТ «Банк Форвард» просило: 1) відкрити, за місцем знаходження майна боржника, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною за №5113 від 14.05.2021 року про стягнення із боржника, яким є: ОСОБА_1 коштів у розмірі 18913, 22 грн.; 2) накласти арешт на все рухоме майно (грошові кошти) боржника, та на відкриті рахунки у наступних Банківських установах: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ФОРВАРД», МФО 380418, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «А-БАНК», МФО 307770, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОКСІ БАНК», МФО 325990, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», МФО 313849, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ТАСКОМБАНК», МФО 339500, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ОТП БАНК", МФО 300528, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "Державний ощадний банк України", МФО 300465, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "Райффайзен Банк Аваль", МФО 300335, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК", МФО 351005, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК", МФО 300346, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", МФО 305299, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КРЕДІАГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКБ «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК", МФО 322001, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПУМБ", МФО 334851; 3) направити запити до ПФУ та ДПС України для встановлення джерела офіційного доходу боржника та відкритих банківських рахунків в банківських установах; 4) у випадку встановлення доходу боржника, яким є: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_1 , звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника; 5) авансовий внесок повертати за наступними реквізитами: р/р: НОМЕР_2 ; МФО: 380418; ; Отримувач: АТ «БАНК ФОРВАРД»; призначення платежу: повернення авансового внеску за виконавчим написом №4088 від 02.04.2021 року, боржник: ОСОБА_1 . Грошові суми, стягнуті з Боржника перераховувати за наступними реквізитами: Отримувач: АТ «БАНК ФОРВАРД», р/р: НОМЕР_3 , МФО 380418, , призначення платежу: Погашення заборгованості клієнта ОСОБА_1 на виконання виконавчого напису №5113 від 14.05.2021 року.

Як вбачається із матеріалів справи 21.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" розглянута заява стягувача про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 5113 виданого 21.05.2021 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю. про стягнення з боржника, яким є: ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в розмірі 18913, 22 грн.

Також, судом встановлено, що 21.05.2021 року приватним виконавцем Овсієнко А.В. прийнято постанови:

- на підставі ст. 3, ч. 3 ст. 40, ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди, якою стягнуто з боржника: ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 1891,32 грн.;

- на підставі ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» та відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника: ОСОБА_2 загальну суму мінімальних витрат: 500,00 грн.

- на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника. Даною постановою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ОТП БАНК", МФО 300528, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ", МФО 300465, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ", МФО 300335, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК", МФО 351005, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК", МФО 300346, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", МФО 305299, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК", МФО 300614, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК», МФО 320478, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК", МФО 322001, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПУМБ", МФО 334851, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "БАНК ФОРВАРД", МФО 380418, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТАСКОМБАНК", МФО 339500, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "А - БАНК", МФО 307770, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ІНДУСТРІАЛБАНК», МФО 313849, ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «БАНК ВОСТОК», МФО 307123, АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ОКСІ БАНК», МФО 325990 а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 23304, 54 грн.

Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною та безпідставною, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIIІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон № 1403-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ).

Пунктом 4 частини 2 статті 23 Закону № 1403-VІІІ передбачено, що в Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 25 Закону № 1403-VІІІ виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону № 1404-VIII приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VІІІ).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VІІІ).

При цьому, відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Суд зазначає, що за приписами ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 6 цієї статті фізична особа може мати кілька місць проживання.

За визначенням ст. 3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (далі - Закон № 1382-IV) місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання (пункт 4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207).

Згідно із п. 7 цих Правил реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Порядок учинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України від 02.09.1993 № 3425-XII "Про нотаріат" (далі - Закон № 3425-XII) та іншими актами законодавства (частина 1 статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Підпунктом 5.1 пункту 5 "Викладення виконавчого напису" глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій встановлено, що виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість.

Отже, з огляду на викладене, Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому, право приватного виконавця відкрити виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Таким чином, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місце знаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та, відповідно, на яку розповсюджується компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання. В протилежному випадку - виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем без прийняття його до виконання як такий, що пред`явлений не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 08.04.2020 по справі №804/6996/17.

Судовим розглядом встановлено, що виконавчим округом, на території якого приватний виконавець Овсієнко А.В. здійснює свою діяльність є м. Київ, що вбачається з Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Отже, відкриття виконавчого провадження в цьому окрузі можливе тільки за наявності встановлених законом відомостей щодо реєстрації місця проживання чи перебування боржника або знаходження його майна в цьому окрузі.

На момент відкриття виконавчого провадження місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту (Серія НОМЕР_4 ).

У виконавчому написі нотаріуса місцем реєстрації позивача зазначено також: АДРЕСА_2 .

Отже, місце реєстрації боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Овсієнко А.В. здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 65528759 прийнято до виконання відповідачем не за місцем реєстрації/перебування боржника - фізичної особи.

У відзиві на позовну заяву приватний виконавець зазначила, що у заяві про примусове виконання рішення АТ «Банк Форвард» повідомив приватного виконавця Овсієнко А.В. про те, що місце знаходження майна боржника (грошових коштів) є: рахунок № НОМЕР_5 , відкритий в АТ «Банк Форвард», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 105 з наявним залишком власних коштів. Таким чином, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. відкрила вищевказане виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника.

При цьому з матеріалів виконавчого провадження, копії якого долучені до матеріалів справи, вбачається, що АТ «Банк Форвард» (стягувач) на підтвердження знаходження майна боржника у м. Києві, а саме: рахунку, надав лист за вих. б/н від 20.05.2021 року, у якому вказано, що у клієнта ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_5 від 28.01.2019 року у АТ «Банк Форвард».

В той же час належних доказів щодо наявності грошових коштів (майна) на вказаному рахунку, або ж щодо здійснення приватним виконавцем у відповідності з вимогами абзацу 1 частини сьомої статті 26 Закону №1404-VIII звернення стягнення на кошти на цьому рахунку до суду надано не було.

Наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок, без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.

Тільки матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунки у банку, отже наявність у боржника банківських рахунків не є тотожним наявному у боржника майна у такому банку.

За таких обставин оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.05.2021 року в рамках виконавчого провадження № 65528759 прийнята відповідачем з порушенням приписів частини другої статті 24 Закону №1404-VIII.

Згідно із пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Таким чином, у даному випадку приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого в даному випадку зроблено не було.

Вказані обставини не були перевірені та враховані відповідачем під час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження, відтак, суд дійшов до висновку, що таке рішення приватного виконавця є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», та підлягає скасуванню, а позовні вимоги - задоволенню у повному обсязі.

Суд не враховує посилання відповідача на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 10.09.2018 у справі № 905/3542/15 та від 27.12.2019 у справі № 905/584/19, оскільки висновки Верховного Суду здійснені з урахуванням обставин, відмінних від обставин у даній справі. Зокрема, у справі № 905/3542/15 в ухвалі апеляційного суду, яка підлягала примусовому виконанню, був зазначений лише рахунок Відповідача, що відкритий у ПАТ «ВТБ БАНК» з місцем реєстрації у місті Києві. У справі № 905/584/19 боржником є юридична особа, та не встановлено наявність майна (грошових коштів).

Крім того, суд не враховує посилання відповідача на лист Міністерства юстиції України від 11.06.2018 №23123/16620-33-18/20.5.1, з огляду на те, що цей лист не містить інформації щодо наявності законних підстав для прийняття до виконання виконавчих документів за місцезнаходженням лише рахунків боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення має бути прийняте з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставах, в межах та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як видно з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 гривень, які підлягають стягненню з відповідача, що підтверджується квитанцією №СВ05058848/1 від 08.06.2021 року.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Представником позивача подано заяву про розподіл витрат на правничу допомогу, відповідно до якої просить: стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни на користь ОСОБА_3 судові витрати, що понесені позивачем на правничу допомогу адвоката в розмірі 21300,00 грн., з яких 5000,00 грн. складання позовної заяви, 2000,00 грн. складання заяви про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката, 300 грн. усна консультація щодо правовідносин, що виникли між сторонами, 1000,00 грн. - правовий аналіз документів, 1000,00 грн. аналіз судової практики з подібних правовідносин, 2000,00 грн. складання заяви про поновлення строку на оскарження, заяви про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, 10000,00 грн. гонорар за отримання позитивного для клієнта судового рішення.

Згідно частини 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України передбачені витрати на правничу допомогу адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, представником позивача Білою Т.В. надано суду договір про надання правничої допомоги №18-пд/2021 від 04.06.2021, додаткову угоду від 04.06.2021, додаток №1 до договору про надання правничої допомоги №18-пд/2021 від 04.06.2021 про вартість послуг адвоката (прас лист), Звіт №1 про надані послуги за Договором про надання правничої допомоги №18-пд/2021 від 04.06.2021.

Витрати на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України надання консультацій не відноситься до витрат на правничу допомогу, тому стягнення витрат в цій частині задоволенню не підлягає.

Справа, що розглядається, відноситься до справ незначної складності, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем було надано незначну кількість письмових доказів.

Отже, суд зазначає про не співмірність витрат на правничу допомогу у сумі 21300,00 грн. за підготовку та направлення до Херсонського окружного адміністративного суду позовної заяви з об`ємом наданих послуг.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд дійшов висновку, що 2000,00 грн., є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати прийняту приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. постанову від 21.05.2021 про відкриття виконавчого провадження у ВП № 65528759.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, 10, оф.91) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, 10, оф.91) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 105000000