Справа № 640/32236/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2021 року м. Київ №640/32236/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доЦентру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України
провизнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України щодо відмови у видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу;

- зобов`язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України видати наказ (по стройовій частині) про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з 23 листопада 2020 року з відповідним розрахунком вислуги років у Збройних силах України на день виключення зі списків особового складу та внести відповідні зміни до особистої справи позивача;

- зобов`язати Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України провести нарахування та виплату вимушеного прогулу, починаючи з 09 липня 2012 року по дату видання наказу про виключення зі списків особового складу за посадою, рівноцінною на дату виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу з урахуванням усіх надбавок та підвищень складових грошового забезпечення здійснених за даний час.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на протиправну бездіяльність відповідача, яка полягає у невидані наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та проведення повного розрахунку при звільненні на виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2012 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, виходячи з того, що Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України не є правонаступником 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України, крім цього позивач ніколи не перебував у списках особового складу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, а тому відсутні підстави для виключення останнього з таких списків.

Крім того, звертав увагу суду на те, що звернення позивача до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України мало місце у 2012 році, а звернення з позовною заявою лише у 2020 році, а тому є підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому заперечив проти висновків, викладених у відзиві на позовну заяву з посиланням на висновки Верховного Суду, та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача надав заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечив проти висновків представника позивача з посиланням на висновки, викладені у відзиві на позовну заяву.

З метою повного та всебічного розгляду справи, судом витребувано докази, а саме належним чином засвідчені матеріали особової справи ОСОБА_1 .

Проте, Солом`янським районним у місті Києві територіальним центром комплектування та соціальної підтримки надано лише витяг з послужного списку ОСОБА_1 , витяг з наказу про звільнення з військової служби ОСОБА_1 та витяг з наказу ( по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, заперечення, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 05 листопада 2010 року проходив військову службу у 30 автомобільній базі Генерального штабу Збройних Сил України.

ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» частини шостої (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі наказу першого заступника Генерального штабу Збройних Сил України №272 від 05 червня 2012 року.

Відповідно до пункту І наказу начальника 30 автомобільної бази (по стройовій частині) від 09 липня 2012 року №133 капітана юстиції ОСОБА_1 , старшого офіцера юридичної групи 30 автомобільної бази, звільненого наказом Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 05 червня 2012 року №272 відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас за частиною шостою, пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), 09 липня 2012 року виключено зі списків особового складу бази та всіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Святошинського районного у місті Києві військового комісаріату.

В той же час, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2012 року по справі №2а-10247/12/2670 визнано протиправним та скасовано наказ начальника 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України від 09 липня 2012 року №133 (по стройовій частині) в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року по справі №2а-10247/12/2670 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2012 року була залишена без змін.

Відповідно до Директиви Міністерства оборони України від 09 липня 2012 року №Д-322/1/9 дск 30 вересня 2012 року 30 автомобільна база Генерального штабу Збройних Сил України, Адміністративно-господарське управління Генерального штабу Збройних Сил України та Центра забезпечення службової діяльності структурних підрозділів Міністерства оборони України переформовані у Центр забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України.

У зв`язку з вищенаведеним, позивач 13 листопада 2012 року звернувся до Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України із заявою про проведення із ним повного розрахунку та видання наказу про виключення зі списків особового складу.

Проте відповіді на отримав.

В інтересах ОСОБА_1 та з метою отримання інформації про проведення розрахунків та видання наказу про його виключення зі списків особового складу на адресу відповідача 06 листопада 2020 року направлений адвокатський запит вих. № 12.

На вказаний адвокатський запит надійшла відповідь за вих. №292/4036 від 11 листопада 2020 року, в якій зазначено що інформація та документи стосовно ОСОБА_1 у Центрі відсутні.

Тому, зважаючи на ту обставину, що розрахунок із позивачем по грошовому та речовому забезпеченню не проведений і по даний час, зі Збройних Сил України його належним чином не звільнено, 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся із рапортом на ім`я начальника Центру, в якому надав свою згоду на видання наказу про виключення його зі списків особового складу.

У отриманій відповіді від 03 грудня 2020 року вих. №292/478 зазначено, що, враховуючи ситуацію, яка у позивача склалася та з огляду на те, що він не є військовослужбовцем Центру і не призначався на посаду в Центр, у відповідача відсутні повноваження на видання наказу на виключення його зі списків особового складу.

Вважаючи таку бездіяльність, яка полягає у невидані наказу про виключення зі списків особового складу та проведення повного розрахунку протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам Окружний адміністративний суд міста Києва виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з пунктом «б» частини другої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення зі служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, проводиться на підставах, передбачених частиною шостою цієї статті.

Пункт «а» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.

Відповідно до частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок вирішення службового становища військовослужбовців у разі розформування військової частини або скорочення штатних посад регламентується пунктом 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 ( в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби).

Зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за пунктом «а» частини шостої (у зв`язку із закінченням строку контракту) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі наказу першого заступника Генерального штабу Збройних Сил України №272 від 05 червня 2012 року.

Відповідно до пункту І наказу начальника 30 автомобільної бази (по стройовій частині) від 09 липня 2012 року №133 капітана юстиції ОСОБА_1 , старшого офіцера юридичної групи 30 автомобільної бази, звільненого наказом Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 05 червня 2012 року №272 відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас за частиною шостою, пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), 09 липня 2012 року виключено зі списків особового складу бази та всіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Святошинського районного у місті Києві військового комісаріату.

В той же час, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2012 року по справі №2а-10247/12/2670 визнано протиправним та скасовано наказ начальника 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України від 09 липня 2012 року №133 (по стройовій частині) в частині виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2012 року по справі №2а-10247/12/2670 постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 27 серпня 2012 року була залишена без змін.

Отже, після набрання законної сили постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 серпня 2012 у справі № 2а-10247/12/2670 ОСОБА_1 повинен був звернутися до Міністерства оборони України щодо зарахування його в розпорядження відповідного командира (начальника) з метою визначення подальшого включення до відповідних списків, оскільки наказ в частині виключення зі списків скасовано.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо такого звернення позивача.

В свою чергу, судом вчинялись усі можливі заходи, спрямовані на встановлення обставин включення ОСОБА_1 до таких списків, проте жодним з органів, а саме Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України, Солом`янським районним у місті Києві територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, не надано таких доказів, у зв`язку з їх відсутністю.

Також позивачем не надано доказів в підтвердження обставин проходження військової служби з 2012 року у лавах Збройних Сил України.

Більше того, як вбачається з послужного списку ОСОБА_1 , який наданий Солом`янським районним у місті Києві територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, де перебуває особова справа позивача, останнім місцем проходження військової служби ОСОБА_1 була 30 автомобільна база Генерального штабу Збройних Сил України, з якої позивача звільнено у зв`язку з закінченням контракту.

Суд вважає за доцільне звернути увагу учасників справи на ту обставини, що згідно пункту 81 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції чинній на момент звернення позивача до Центру з заявою про виключення зі списків особового складу 13.11.2012), призначення на посади здійснюється: осіб офіцерського складу - посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення осіб офіцерського складу, яка затверджується Міністром оборони України.

В свою чергу ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у військовому званні «капітан юстиції».

Компетенція посадових осіб Міністерства оборони України щодо призначення осіб офіцерського складу на посади регламентована Номенклатурою посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 04.12.2016 №238.

Згідно вказаної Номенклатури начальник Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України не наділений повноваженнями призначати осіб офіцерського складу на посади.

Стосовно доводів позивача про правонаступництво Центром забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України прав та обов`язків 30 автомобільної бази Генерального штабу Збройних Сил України, суд наголошує на тому, що Директивою Міністерства оборони України від 09.07.2012 № Д-322/1/9ДСК питання адміністративного правонаступництва Центру не визначено.

Контракт між Міністерством оборони України та громадянином України ОСОБА_1 , згідно якого останнього було призначено на посади до Центру не укладався. Також ОСОБА_1 військову службу в Центрі не проходив та на посади до нього не призначався.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд не вбачає достатніх підстав для визнання протиправною бездіяльності Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України щодо відмови у видачі наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження власної позиції стосовно перебування у списках особового складу Центру забезпечення службової діяльності Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних сил України.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 наказу начальника 30 автомобільної бази (по стройовій частині) від 9 липня 2012 року № 133 капітана юстиції ОСОБА_1 , старшого офіцера юридичної групи 30 автомобільної бази, звільненого наказом Першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 5 червня 2012 року № 272 відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби у запас за частиною шостою, пункту «а» (у зв`язку з закінченням строку контракту, 09 липня 2012 виключено зі списків особового складу бази та всіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до Святошинського районного у місті Києві військового комісаріату.

В свою чергу питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям на час закінчення контракту позивача та його подальшого звільнення, регламентувалось Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року N 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за №638/15329.

Відповідно до пункту 37.1.5. зазначеної Інструкції, 37.1. у разі звільнення з військової служби посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення виплачуються особам офіцерського складу та особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, - до дня виключення наказом зі списків особового складу включно, але не більше ніж до дня закінчення строку контракту, а в разі продовження його дії - до дня закінчення такого продовження за підставами, визначеними законодавством.

На цей час вказана норма також передбачена в порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, пункт 1 Розділ XXXI.

Тобто, після закінчення контракту позивач втратив право отримувати грошове забезпечення з огляду на вимоги законодавства, навіть з урахуванням постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2012 у справі № 2а-10247/12/2670, оскільки позивачем не вчинено відповідних дій, передбачених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (в редакції чинній на момент звернення позивача до Центру з заявою про виключення зі списків особового складу 13.11.2012) з метою зарахування до списків особового складу, а у постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.08.2012 у справі № 2а-10247/12/2670 відсутня зобов`язальна частина щодо включення позивача до відповідних списків.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день постановлення рішення, суд виходить з наступного.

У відповідності до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За такого правового врегулювання, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 Кодексу законів про працю України.

При цьому, стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно з частиною другою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 08 квітня 2010 року передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин, за наявністю спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 804/1782/16, від 27 червня 2018 року у справі № 810/1543/17, яка, в силу положень частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, має враховуватись судом під час прийняття рішення.

Таким чином, оскільки відсутня дата остаточного розрахунку, тому вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко