Справа № 520/4880/19
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 р. Справа № 520/4880/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 (суддя Кухар М.Д., 61022, м. Харків, майдан Свободи, 6, повний текст складено 23.04.20) по справі № 520/4880/19

за позовом ОСОБА_1

до Генерального штабу Збройних Сил України , Міністерства оборони України , Першого заступника Міністра оборони України Руснака Івана Степановича

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Генерального штабу Збройних Сил України, Міністерства оборони України, Першого заступника Міністра оборони України Руснака Івана Степановича, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Першого заступника Міністра оборони України Руснака І.С. при підготовці та виданні спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15 дск та від 19.09.2016 року № Д-322/1/17дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році», які не відповідають чинному законодавству за процедурою розробки, видання та введення в дію при виданні Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ № 17 229 від 31.08.2017, що призвело до незаконного значного витрачання бюджетних коштів на утримання зайвих посад науково-педагогічного складу у штаті військово-юридичного факультету НЮУ та зобов`язати скасувати спільні Директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних сил України від 11.08.2016 №Д-322/1/15дск від 19.09.2016 року №Д-322/1/17дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році» в частини введення в дію на ВЮФ НЮУ Переліку змін до штату ВЮФ НЮУ.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що при розгляді справи, суд першої інстанції не надав позивачу часу на обґрунтування своєї правової позиції на клопотання та відзиви відповідачів. Зазначив, що представник ОСОБА_2 є неналежним представником Першого заступника Міністра оборони України Руснака І.С. та Міністерства оборони України, оскільки на його думку Перший заступник Міністра оборони України Руснак І.С. «не є очільником юридичної особи (Міністерства оборони України) та не має права підписувати довіреності як очільник юридичної особи» і такі його дії мають ознаки перевищення службових повноважень. Крім того вказав, що при видачі довіреності ОСОБА_2 були порушені вимоги статті 55 КАС України, Закону України «Про запобігання корупції», Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 1994 року № 419 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940) (далі - Порядок № 419). Суд першої інстанції в порушення Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи, організації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2008 року № 1040 (далі - Постанова № 1040), Положення про Юридичний департамент Міністерства оборони України, Положення про територіальний юридичний підрозділ (управління, відділ), затвердженого наказом Міністерства оборони України від 16 травня 2016 року № 259 «Питання юридичної служби Міністерства оборони України» (далі - Наказ № 259), Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 грудня 2016 року № 744 «Про організацію претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України» (далі - Наказ № 744), допустив до участі у справі ОСОБА_2 , якому, на його думку заборонено представляти в суді інтереси вказаних відповідачів, оскільки ОСОБА_2 проходить військову службу у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти (Військово-юридичному інституту Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого), а не в структурах юридичної служби Міністерства оборони України, і його дії мають ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого статтею 172-4 КУпАП.

Також зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні процитував витяги із наданого представником відповідачів ОСОБА_2 відзиву по справі № 520/4880/19 стосовно положень постанови Кабінету Міністрів України від 15 грудня 1997 року № 1410 «Про створення єдиної системи військової освіти», якими ОСОБА_2 , на думку скаржника, вводив в оману суд. Вказав, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає чинному законодавству України, оскільки суд першої інстанції, посилаючись на конкретні численні статті та пункти нормативно-правових актів, не цитує їх, а трактує з іншим змістом, який суперечить вимогам цих нормативно-правових актів, а також те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення «втаємничив» висновки постанови Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі № 910/13825/18 та підсумки звіту аудиторської перевірки Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба від 23 червня 2017 року № 234/1/31/41, які, на думку позивача, є важливими доказами значного перевитрачання бюджетних коштів у великих розмірах за наслідками протиправної діяльності відповідачів.

Відповідачами подано відзиви на апеляційну скаргу, в якому останні просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги. Представники відповідачів (Черепов К.В., Фівкін П.М.) заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ректор Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого звернувся до Міністра оборони України з листом від 29.06.2016 № 125-0101-1152 стосовно необхідності зміни структур кафедр Факультету на кафедру військового управління та права, кафедру загальновійськових дисциплін і кафедру підготовки офіцерів запасу, у зв`язку з імплементацією Закону України «Про вищу освіту» з метою забезпечення кафедральної структури Факультету для потреб освітнього процесу, освітньої, методичної та наукової діяльності.

Згідно резолюції ТВО Міністра оборони України генерал-лейтенанта Дубляна О.В. до вказаного листа Університету Першому заступнику Міністра оборони України Руснаку І.С. було надане доручення від 01.07.2016 № 12728/з щодо опрацювання і доповіді пропозицій Міністру оборони України разом з проектом листа автору звернення, а відповідальним за виконання даного доручення був визначений генерал-майор ОСОБА_3 .

Листом за підписом ТВО Міністра оборони України Руснака І.С. від 25.07.2016 №220/7103 Університет у відповідь на вищевказаний лист від 29.06.2016 повідомлено, що його пропозиція стосовно зміни організаційно-штатної структури Факультету підтримана і наразі у Міноборони та Генеральному штабі Збройних Сил України здійснюються відповідні заходи із зазначеного питання.

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 під час виконання обов`язків за штатною посадою Першого заступника Міністра оборони України не здійснював дій стосовно підготовки та видання оскаржуваних позивачем Директиви № 15 та Директиви № 17, оскільки доручення від 01 липня 2016 року № 12728/з до листа Університету від 29 червня 2016 року № 125-0101-1152 було підписане ТВО Міністра оборони України генерал- лейтенантом Дубляном О.В., а лист Міністерства оборони України від 25 липня 2016 року № 220/7103 було підписано ТВО Міністра оборони України Руснаком І.С.

Також відповідно до абзацу першого частини десятої статті 33, частин першої, другої, пунктів 1, 19 частини третьої, частини четвертої статті 34 Закону України «Про вищу освіту»:

-університет, академія, інститут можуть мати у своєму складі військовий навчальний підрозділ (навчальний підрозділ із специфічними умовами навчання - військовий інститут, коледж, факультет, кафедра військової підготовки або відділення військової підготовки), який проводить за певними ступенями вищої освіти підготовку курсантів (слухачів, студентів) для подальшої служби на посадах сержантського, старшинського, офіцерського або начальницького складу з метою задоволення потреб відповідно Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, центральних органів виконавчої влади із спеціальним статусом, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, центрального органу виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань;

-безпосереднє управління діяльністю закладу вищої освіти здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор тощо). Його права, обов`язки та відповідальність визначаються законодавством і статутом закладу вищої освіти; керівник є представником закладу вищої освіти у відносинах з державними органами, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами і діє без довіреності в межах повноважень, передбачених цим Законом і статутом закладу вищої освіти; керівник закладу вищої освіти в межах наданих йому повноважень, зокрема, організовує діяльність закладу вищої освіти, здійснює інші передбачені статутом повноваження; керівник закладу вищої освіти відповідає, зокрема, за провадження освітньої, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності у закладі вищої освіти.

Згідно пункту 1 розділу IV Положення про військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України та Міністерства оборони України від 15 серпня 2013 № 1190/560 (далі - Положення № 1190/560), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 вересня 2013 р. за № 1541/24073, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, ректори ВНЗ, до складу яких входять військові навчальні підрозділи, забезпечують, зокрема, організацію і проведення підготовки військових фахівців; на ректора ВНЗ, крім повноважень, що визначені Законом України «Про вищу освіту», покладаються, зокрема, виконання державного замовлення на підготовку військових фахівців у чисельності та за спеціальностями (спеціалізаціями), що визначаються наказами Міноборони та МОН; організація навчального процесу з тими, хто навчається у військовому навчальному підрозділі, у тому числі затвердження навчальних планів, програм навчальних дисциплін тощо.

Положеннями абзацу другого пункту 1.9. розділу 1, пункту 4.1. розділу 4, підпунктів 1,21 пункту 4.3. розділу 4, абзацу першого п. 4.4. розділу 4 чинного на момент виникнення спірних правовідносин Статуту Університету, який було затверджено наказом Міністерства освіти і науки України від 02 липня 2015 року № 701 та зареєстровано 17 липня 2015 року було передбачено, що у складі Університету діють військові навчальні підрозділи (інститути, факультети, кафедри), статус яких визначається законодавством та відповідними положеннями про них; безпосереднє керівництво Університетом здійснює ректор; ректор Університету у межах наданих йому повноважень, зокрема, організовує діяльність Університету, здійснює інші повноваження, передбачені законодавством та цим Статутом; ректор Університету відповідає за провадження освітньої, наукової, науково-технічної та інноваційної діяльності в Університеті.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 20 листопада 1996 року № 1105 «Про заходи щодо підготовки кадрів військової юстиції та організації науково-дослідних робіт у галузі військового законодавства» постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1998 року № 70 «Про утворення військово-юридичного факультету Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого» було утворено військово- юридичний факультет Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого, яка відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 2213-р «Про реорганізацію Національної юридичної академії імені Ярослава Мудрого» спочатку була реорганізована шляхом перетворення її в Національний університет «Юридична академія України імені Ярослава Мудрого», який на даний час згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 04 грудня 2013 року № 1697 перейменовано в Національний юридичний університет імені Ярослава Мудрого.

Відповідно до пункту 2 «Вищі навчальні заклади Міносвіти (військові навчальні підрозділи Міноборони)» Факультет був включений до Переліку вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 р. № 1410 «Про створення єдиної системи військової освіти» (далі - Постанова № 1410).

Зазначеним спростовуються доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції помилково зазначив в оскаржуваному рішенні норми Постанови № 1410, опираючись на відзиви представника відповідачів Фівкіна П.М.

На момент виникнення спірних правовідносин діяльність Факультету регулювалася Положенням про військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, затвердженим наказом Міністерства освіти і науки України, Міністерства оборони України від 24.06.2014 р. № 749/417 (далі - Положення № 749/417).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ректор Університету ОСОБА_5 правомірно та у відповідності до своїх повноважень, завдань та функцій, передбачених Законом України «Про вищу освіту», Положенням № 1190/560, Статутом Університету надіслав до Міністерства оборони України листа від 29 червня 2016 року № 125-0101-1152 зі своїми пропозиціями щодо зміни організаційно-штатної структури підпорядкованого Факультету, які були обґрунтовані необхідністю імплементації Закону України «Про вищу освіту» з метою забезпечення кафедральної структури Факультету для потреб освітнього процесу, освітньої, методичної та наукової діяльності, не вчинивши при цьому жодних неправомірних чи протиправних дій або бездіяльності, якими би були порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 .

Стосовно дотримання визначеної процедури надання пропозицій до штату Факультету судом встановлено, що відповідно до абзаців 1, 3 п. 2 розпорядчої частини Наказу №521/1041 керівників структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, командувачів видів Збройних Сил України, яким підпорядковані вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, військові ліцеї, зобов`язано, зокрема, щороку до 15 березня на підставі замовлення на підготовку військових фахівців подавати до Генерального штабу Збройних Сил України (через Головне управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України) пропозиції щодо внесення змін до штатів (штатних розписів) підпорядкованих вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів.

Згідно абзаців шостого, сьомого пункту 1.5. Розділу І Нормативів № 521/1041 розрахунок чисельності науково-педагогічних (педагогічних) працівників ВВНЗ та ВНП ВНЗ на навчальний рік щороку до 01 березня погоджується з Департаментом військової освіти та науки Міністерства оборони України, Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України (далі - ЗСУ) та затверджується начальником, якому підпорядкований ВВНЗ або ВНП ВНЗ. Форма відомості щодо розрахунку чисельності науково-педагогічних працівників ВВНЗ та ВНП ВНЗ III і IV рівнів акредитації на навчальний рік наведена в додатку 1 до цих Типових нормативів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підготовка, погодження і затвердження такої відомості щороку до 01 березня не є підставою для подання пропозицій щодо внесення змін до штатів (штатних розписів) підпорядкованих ВВНЗ та ВНП ВНЗ, як про це зазначає позивач, оскільки згідно абзаців першого, третього пункту 2 розпорядчої частини Наказу № 521/1041 підставою для подання таких пропозицій є замовлення на підготовку військових фахівців, а у спірних правовідносинах обов`язок подавати такі пропозиції було покладено на директора Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України, як на керівника структурного підрозділів апарату Міністерства оборони України, якому в період виникнення спірних правовідносин був підпорядкований Факультет.

Крім того, згідно частин першої, п`ятої статті 13 ГК України державне замовлення є засобом державного регулювання економіки шляхом формування на договірній (контрактній) основі складу та обсягів продукції (робіт, послуг), необхідної для пріоритетних державних потреб, розміщення державних контрактів на поставку (закупівлю) цієї продукції (виконання робіт, надання послуг) серед суб`єктів господарювання, незалежно від їх форми власності; засади та загальний порядок формування державного замовлення на поставку (закупівлю) продукції, виконання робіт, надання послуг для задоволення пріоритетних державних потреб визначаються законом.

Абзацом першим частини першої, пунктом 1 частини п`ятої статті 72 Закону України «Про вищу освіту» визначено, що:

- показники державного замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою формуються за рівнями вищої освіти та спеціальностями з урахуванням середньострокового прогнозу потреби у фахівцях на ринку праці центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку і торгівлі, у порядку, встановленому законом, за участю вищих навчальних закладів, Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, роботодавців та їх об`єднань;

-розміщення державного замовлення здійснюється державними замовниками без проведення конкурсу у разі, зокрема: 1) забезпечення оборони України, державної безпеки і захисту державного кордону, потреб Збройних Сил України, Служби безпеки України, служби цивільного захисту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Пунктом 2 частини першої статті 1, абзацами першим, другим частини другої статті З Закону України «Про формування та розміщення державного замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів» було передбачено, що:

-державним замовником є, зокрема, міністерство, яким у спірних правовідносинах є Міністерство оборони України;

-розміщення державного замовлення здійснюється державними замовниками без проведення конкурсу у разі, зокрема, забезпечення оборони України, державної безпеки і захисту державного кордону, Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших військових формувань та правоохоронних органів, служби цивільного захисту, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Отже, обсяги державного замовлення для Факультету на підготовку військових фахівців за першим (бакалаврським) та другим (магістерським) рівнями вищої освіти за денною формою навчання були визначені наказом Міністерства оборони України та Міністерства освіти і науки України від 21.06.2016 р. № 315ДСК/4-дск «Про організацію прийому у 2016 році курсантів та студентів на навчання до вищих навчальних закладів для підготовки військових фахівців з вищою освітою» (далі - Наказ № 315ДСК/4-дск), який згідно констатуючої частини виданий відповідно до Закону України «Про вищу освіту» та з метою забезпечення Збройних Сил України, інших центральних органів виконавчої влади та військових формувань військовими фахівцями з вищою освітою для комплектування посад тактичного рівня військової освіти.

Вказані висновки відповідають правовому висновку Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладеному у абзаці другому пункту 4.5. мотивувальної частини постанови від 18 грудня 2019 року по справі № 910/13825/18, на яку посилається ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі, згідно якого «Обсяги державного замовлення на підготовку військових фахівців за першим (бакалаврським) та другим (магістерським) рівнями вищої освіти за денною формою навчання у галузі знань "Право" (шифр 08) зі спеціальності "Право" (код 081) складені на підставі наказу Міністерства оборони України та Міністерства освіти науки від 21.06.2016 року №315ДСК/4-дск, виходячи з Державного замовлення на підготовку фахівців за ступенем вищої освіти бакалавр на 2016 рік (прийом) та Державного замовлення підготовку фахівців за ступенем вищої освіти магістр на 2016 рік (прийом), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.07.2016 року № 408 "Про державне замовлення на підготовку фахівців, наукових, науково-педагогічних та робітничих кадрів, на підвищення кваліфікації та перепідготовку кадрів у 2016 році"».

Також відповідно до абзацу першого розділу «Вища освіта військових фахівців», абзаців першого, другого, тринадцятого розділу «Підготовка офіцерських кадрів тактичного рівня» Концепції військової освіти, затвердженої Постановою № 1410:

-підготовка офіцерських кадрів для Збройних Сил та інших військових формувань України здійснюється на підставі державного замовлення відповідно до Закону України "Про освіту", з урахуванням специфічних особливостей військової професії, реальних матеріальних та фінансових ресурсів, які можуть бути виділені для цього, соціального захисту офіцерів при звільненні їх у запас;

- для військових фахівців, які готуються до виконання завдань за посадами тактичної ланки, напрямами базової вищої освіти, крім напряму підготовки "Військові науки", можуть бути напрями інших галузей знань; фахівці отримують освітньо-кваліфікаційний рівень, зокрема, бакалавр або магістр. Вони складають категорію офіцерів військового управління тактичного рівня. Зокрема, бакалаврам та магістрам встановлюється рівень військової освіти: вища військово-спеціальна освіта.

Таким чином, саме визначені у Наказі № 315ДСК/4-дск плани прийому слухачів, курсантів та студентів до Факультету та відповідні пропозиції керівника Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України, якому на той час був підпорядкований Факультет, є підставою для внесення змін до штату Факультету, у зв`язку з чим доводи ОСОБА_1 про те, що такими підставами є відомість чи звернення ректора від 29.06.2016 р. № 125-0101-1152 і такі пропозиції повинен подавати виключно Факультет, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні обґрунтовано відхилив.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в діях керівництва Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України, якому в період виникнення спірних правовідносин був підпорядкований Факультет, відсутні порушення абзаців першого, третього пункту 2 розпорядчої частини Наказу № 521/1041 стосовно строків розробки та подання до Генерального штабу Збройних Сил України пропозицій щодо внесення змін до штату підпорядкованого Факультету у вигляді підписаного директором вказаного департаменту генерал-майором ОСОБА_3 проекту Переліку змін до штату № 17/229 - військово-юридичний факультет Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, саме після видання Наказу № 315ДСК/4-дск (21 червня 2016 року), доручення ТВО Міністра оборони України Дубляна О.В. від 01 липня 2016 року № 12728/з після отримання листа Університету від 29 червня 2016 року № 125-0101-1152, оскільки до дати видання Наказу № 315ДСК/4-дск (21 червня 2016 року) відповідного замовлення на підготовку військових фахівців, як єдиної підстави для подання таких пропозицій, не існувало.

Зазначеним додатково підтверджується правомірність та обґрунтованість вищезгаданих висновків суду першої інстанції про те, що є правомірним надіслання ректором Університету ОСОБА_5 до Міністерства оборони України листа від 29 червня 2016 року № 125-0101-1152 після дати видання Наказу № 315ДСК/4-дск (21 червня 2016 року), коли стали відомі обсяги державного замовлення на 2016 - 2017 навчальний рік для проведення набору курсантів для підготовки Факультетом військових фахівців, а також є обґрунтованим висновок про те, що Перший заступник Міністра оборони України Руснак І.С. під час виконання обов`язків за штатною посадою не здійснював дій стосовно підготовки та видання оскаржуваних позивачем Директиви № 15 та Директиви № 17.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, начальник Факультету полковник юстиції Мельник С.М. листом від 07 червня 2016 року № 201 надсилав за підпорядкованістю до Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України пропозиції по перейменуванню кафедри військового права Факультету в кафедру права та спеціальної мовної підготовки з відповідним обґрунтуванням.

Отже, аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що:

-зазначені дії по надісланню за підпорядкованістю листа від 07 червня 2016 року № 201 вчинені начальником Факультету полковником юстиції Мельником С.М. правомірно, оскільки згідно абзацу одинадцятого пункту 2 Розділу IV Положення № 1190/560 та абзацу восьмого пункту 2 Розділу IV Положення № 749/417, які були чинними у період виникнення спірних правовідносин, начальник Факультету, як керівник військового навчального підрозділу, зобов`язаний, зокрема, своєчасно готувати та подавати за встановленим порядком пропозиції щодо корегування штату (штатного розпису) військового навчального підрозділу, забезпечувати дотримання штатно-фінансової дисципліни у межах компетенції;

-у спірних правовідносинах жодним нормативно-правовим актом не було визначено обов`язку відповідних органів військового управління Міноборони та Генерального штабу Збройних Сил України, до повноважень яких належала розробка та затвердження оскаржуваних Директиви № 15 та Директиви № 17 про проведення організаційних заходів на Факультеті чи Перелік змін, враховувати пропозиції до цих директив чи Перелік змін лише в тому вигляді, в якому вони подані підпорядкованим Факультетом у листі від 07 червня 2016 року № 201, оскільки згідно абзаців першого, третього пункту 2, пункту 3 розпорядчої частини Наказу № 521/1041 такі пропозиції до Генерального штабу Збройних Сил України подає директор Департаменту військової освіти та науки Міністерства оборони України, як керівник структурного підрозділу апарату Міністерства оборони України, якому у період спірних правовідносин був підпорядкований Факультет;

-пропозиції у листі Факультету від 07 червня 2016 року № 201 не стосувалися кафедри загальновійськових та правових дисциплін, яку очолював ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин, а подавалися щодо перейменування іншої кафедри військового права, на якій ОСОБА_1 не проходив військову службу, в кафедру права та спеціальної мовної підготовки, при цьому зазначені пропозиції так і не були реалізовані в дійсності;

-у зв`язку з чим поданням зазначених пропозицій у своєму листі від 07 червня 2016 року № 201 начальник Факультету полковник юстиції Мельник С.М. не порушив права, свободи та інтереси ОСОБА_1 ;

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність видання оскаржуваних Директиви № 15, Директиви № 17, якими затверджено відповідні плани проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році, в частині, що стосується Факультету, а також Переліку змін до штату Факультету, оскільки Міністерством оборони України та Генеральним штабом Збройних Сил України вказані директиви видані у відповідності до нормативно-правових актів, якими визначаються виключні (дискреційні) повноваження Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України по виданню таких директив з питань проведення організаційних заходів у Збройних Силах України та штатів чи змін до штатів військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти (вищих навчальних закладів), до яких відноситься і Факультет.

Вказані виключні (дискреційні) повноваження Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України з цього питання визначаються положеннями наступних нормативно-правових актів:

1)так, згідно абзаців першого, другого, четвертого підпункту 1, підпункту 2 пункту З, абзацу п`ятого пункту 8 Положення № 671, яке було чинним в період виникнення спірних правовідносин, основними завданнями Міноборони є, зокрема, забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, зокрема, щодо формування та реалізація політики у галузі оборонного планування, військової освіти та науки; формування військової кадрової політики; здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами; з питань реформування та розвитку Збройних Сил, їх бойової і мобілізаційної готовності, оперативної та бойової підготовки, здійснення організаційних заходів Міністр видає спільні з начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил накази і директиви;

2) відповідно до підпункту чотирнадцятого пункту 4, пункту 8, підпункту 17 пункту 10 Положення про Генеральний штаб Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 406/2011 (далі - Положення № 406/2011), яке було чинним в період виникнення спірних правовідносин, Генеральний штаб відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розробляє штати і табелі до штатів органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил, а також штати і табелі до штатів щодо оснащення матеріально-технічними засобами спеціальних формувань, призначених для передачі під час мобілізації до Збройних Сил; начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і директив, доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України, наказів та директив Міністра оборони України видає накази та директиви, організовує і контролює їх виконання; начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України, зокрема, підписує накази та директиви Генерального штабу;

1)абзацом шостим підпункту 2.1.1. пункту 2.1., абзацами третім, п`ятим підпункту 2.1.4., підпунктом 2.1.5. пункту 2.1., підпунктом 2.4.1.1., абзацом третім підпункту 2.4.1.10. підпункту 2.4.1. пункту 2.4. розділу 2 Інструкції з діловодства в Міністерстві оборони України та Генеральному штабі Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2012 року № 777 (далі - Інструкція № 777), яка була чинною у період виникнення спірних правовідносин, передбачено, що начальник Генерального штабу - Головнокомандувач Збройних Сил України в межах повноважень видає накази, директиви; в апараті Міноборони та Генеральному штабі використовуються такі види службових документів (далі - документи), зокрема, наказ, директива; директива - це вид розпорядчого документа, який видається органом військового управління з метою забезпечення виконання прийнятого його керівником рішення щодо, зокрема, штатної організації та з інших питань життєдіяльності Міністерства оборони та Збройних Сил України. Видання директив застосовується, головним чином, у системі керівництва Збройними Силами України; вибір виду документа, призначеного для документування управлінської інформації (наказ, директива, розпорядження, рішення, протокол тощо), зумовлюється видом структурного підрозділу, компетенцією посадової особи та порядком прийняття управлінського рішення (на підставі єдиноначальності або колегіальності); відповідно до положень про Міністерство оборони та Генеральний штаб Збройних Сил України видаються, зокрема, у Міністерстві оборони - спільні накази (директиви) Міністерства оборони та Генерального штабу з питань, зокрема, реформування та розвитку Збройних Сил України, здійснення організаційних заходів; у Генеральному штабі, його структурних підрозділах видаються розпорядчі документи, визначені нормативними актами Генерального штабу у сфері діловодства у Збройних Силах України; спільні накази (директиви) Міністерства оборони та Генерального штабу з питань, зокрема, реформування та розвитку Збройних Сил України, здійснення організаційних заходів підписуються Міністром оборони України та начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

4)згідно абзаців першого, третього підпункту 2.1.6., абзацу дев`ятого підпункту 2.2.1. пункту 2.1., підпункту 2.3.6. пункту 2.3., абзаців першого - третього підпункту 2.9.19.1. підпункту 2.9.19. пункту 2.9., абзаців першого, другого підпункту 2.10.1.6. підпункту 2.10.1. пункту 2.10. розділу 2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 16 вересня 2013 року № 200 (далі - Інструкція № 200), яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, у Збройних Силах України створюються такі види службових документів (далі - документи), зокрема, наказ, директива. Директива - це вид розпорядчого документа, який видається органом військового управління з метою забезпечення виконання прийнятого його керівником рішення щодо, зокрема, штатної організації та з інших питань життєдіяльності Збройних Сил України. Видання директив застосовується, головним чином, у системі керівництва Збройними Силами України; у Збройних Силах України можуть видаватися такі розпорядчі документи, зокрема, у Генеральному штабі Збройних Сил України: спільні накази (директиви) Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України (з питань реформування, розвитку Збройних Сил України та здійснення організаційних (організаційно - штатних) заходів); накази (директиви) (з питань здійснення організаційних (організаційно-штатних) заходів) видаються з питань щодо: організованого, своєчасного та якісного виконання завдань проведення організаційних заходів; удосконалення складу військ (сил), організаційно-штатних структур військових частин Збройних Сил України; затвердження планів проведення організаційних заходів; посадові особи Збройних Сил України підписують службові документи в межах своїх повноважень, визначених у статутах Збройних Сил України, положеннях про органи військового управління (організації), посадових інструкціях, наказах про розподіл повноважень між заступниками керівника тощо, а саме: накази і директиви - командири (начальники), яким статутами Збройних Сил України та положеннями про органи військового управління надається право видавати накази і директиви; після підписання наказу (директиви, розпорядження) зміни до нього вносяться лише шляхом видання відповідного розпорядчого документа про внесення змін;

5)пунктом 3 розпорядчої частини Наказу № 521/1041 зобов`язано начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України щороку на підставі затверджених Міністром оборони України та Міністром освіти і науки України планів прийому слухачів, курсантів та студентів для підготовки військових фахівців за відповідними рівнями військової освіти та відповідних пропозицій керівників структурних підрозділів апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, командувачів видів Збройних Сил України, яким підпорядковані вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, встановленим порядком розробляти проект спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України щодо внесення змін до штатів (штатних розписів) вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів відповідно до показників замовлення на підготовку військових фахівців.

Таким чином, вищевказаними нормативно-правовими актами не визначено строків розробки та затвердження спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України щодо внесення змін до штатів (штатних розписів) та відповідних переліків змін до штатів ВВНЗ та ВНП ВНЗ, а відтак, беручи до уваги, що за обставинами справи відповідні плани прийому курсантів до Факультету у 2016 році були затверджені Наказом № 315ДСК/4-дск, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржувані Директива № 15, Директива № 17 стосовно Факультету, та Перелік змін правомірно були розроблені та видані Міністерством оборони України і Генеральним штабом після видання 21 червня 2016 року вищезгаданого Наказу № 315ДСК/4-дск.

З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставним доводи скаржника про те, що зазначені дії повинні були бути вчинені виключно Факультетом на підставі лише відомості про розрахунок чисельності науково- педагогічних працівників.

З системного аналізу положень частини першої, третьої статті 2 в контексті приписів статті 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, вбачається, що суд не може перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта.

Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень, оскільки єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства.

Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки правомірності їх прийняття (вчинення), не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, компетенцією на запровадження, зміну, ліквідацію посади за штатом наділені виключно органи військового управління, котрі у межах управлінських повноважень (характер яких поза розумним сумнівом є дискреційним) повинні визначати організаційну структуру, штатну чисельність, обсяг службових функцій військовослужбовців військових установ, закладів, частин, органів військового управління, а відтак, військова посадова особа у розумінні частини першої статті 2 КАС України не має суб`єктивного публічного права або публічного інтересу на збереження у цілісності тієї посади, на яку вона призначена, а право особи на працю у сфері військової публічної служби підлягає захисту не у спосіб довічного збереження чи недоторканності раніше створеної посади (роботи), а у спосіб перевірки справжності та дійсності проведених організаційно-штатних змін, в той час, коли ОСОБА_1 фактично оскаржує управлінську діяльність суб`єктів владних повноважень (Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України), спрямовану на оптимізацію організаційної структури Факультету для досягнення поставлених завдань, стосовно якої ОСОБА_1 не має суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Також необхідно зазначити, що у відповідності до пунктів 6.6., 6.17. глави 6 розділу III Стандартів внутрішнього аудиту, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 04.10.2011 р. № 1247 «Про затвердження Стандартів внутрішнього аудиту», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2011 р. за № 1219/19957 (далі - Стандарти), пункту 7.1 Розділу VII Порядку проведення внутрішнього аудиту підрозділами Служби внутрішнього аудиту Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.11.2012 р. № 753, наявний в матеріалах справи витяг з аудиторського звіту від 23 червня 2017 року № 234/1/31/41 за результатами проведеного у травні - червні 2017 року Північно - Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України внутрішнього аудиту фінансово-господарської діяльності Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, на всіх видах забезпечення в якому перебуває Факультету, за період з 01 липня 2014 року по 22 травня 2017 року, з доданими до нього рекомендаціями, не є доказом незаконних перевитрат бюджетних коштів внаслідок затвердження та видання Міністерством оборони України та Генеральним штабом Збройних Сил України оскаржуваних Директиви № 15, Переліку змін, Директиви № 17, а є документом диспозитивного характеру, складеним за результатами внутрішнього аудиту, який містить відомості про хід внутрішнього аудиту, стан системи внутрішнього контролю та аудиторський висновок, до якого додаються рекомендації щодо удосконалення діяльності установи залежно від характеру виявлених проблем, які не спричиняють виникнення будь- яких прав і обов`язків осіб чи суб`єктів владних повноважень, а, отже, не породжують правовідносин, що можуть бути предметом спору, і вищезазначеними Стандартами не передбачено оскарження ані аудиторського звіту, ані рекомендацій до суду, при цьому самі сам звіт і рекомендації не породжують для Факультету жодних правових наслідків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин і не мають обов`язкового характеру, оскільки не містять обов`язкового припису для нього, не є нормативно-правовими актом або правовим актом індивідуальної дії чи індивідуальним актом, не підтверджують жодних обставин, які є предметом розгляду даної справи, оскільки ними не встановлено жодних обставин стосовно будь-яких прав та інтересів позивача.

Також матеріалами справи встановлено, що відповідно до аудиторського звіту від 20 червня 2018 року № 234/1/31/21 про результати планового внутрішнього аудиту виконання (впровадження) пропозицій (рекомендацій) Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба за період з 27 червня 2017 року по 14 червня 2018 року пропозиція № 3 «В термін до 31 серпня 2017 року прийняти рішення щодо неефективного використання бюджетних коштів на загальну суму 727333,01 грн.» визначена такою, що виконана.

Таким чином, зазначеним додатково підтверджується правомірність висновків суду першої інстанції про те, що оскаржувані Директива № 15, Директива № 17 та затверджені ними плани проведення додаткових організаційних заходів у 2016 році з додатками, а також Перелік змін були розроблені, затверджені та видані виключно на реалізацію дискреційних повноважень Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України у сфері здійснення організаційних (організаційно - штатних) заходів, а вищезгадані органи військового управління при розробці і затвердженні цих документів щодо проведення організаційних заходів на Факультеті не допустили порушень вимог нормативно-правових актів у цій сфері і правомірно довели до Факультету витяги із вищезгаданих планів проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році, в частині, що його стосується, та Перелік змін.

Під час виникнення спірних правовідносин у 2016 році повного тексту оскаржуваних Директиви № 15 та Директиви № 17 Факультет не отримував, а лише отримав від Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України для проведення відповідних організаційних заходів:

-за вх. № 498 від 31 серпня 2016 року згідно із супровідним листом Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 17 серпня 2016 року № 404/1/552 - витяг із Плану проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році, затвердженого Директивою № 15;

-за вх. № 499 від 31 серпня 2016 року згідно із супровідним листом Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 30 серпня 2016 року № 404/1/704 - Перелік змін;

-за вх. № 538 від 07 жовтня 2016 року згідно із супровідним листом Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України від 07 жовтня 2016 року № 404/1/1435 - витяг із Плану проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році, затвердженого Директивою № 17;

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав правомірними вищезгадані дії Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України по надсиланню до Факультету лише витягів із Плану проведення організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році, затверджених оскаржуваними Директивою № 15 та Директивою № 16, а також Переліку змін, оскільки такі дії відповідають вимогам:

-підпункту 2.10.1.16. підпункту 2.10.1. пункту 2.10. розділу 2 Інструкції № 200, згідно якого військовим частинам, яким у повному обсязі накази і директиви не потрібні, надсилаються витяги з них; одержані розпорядчі документи не пізніше ніж у дводенний строк доводяться до відповідних посадових осіб, а ті з них, які потребують термінового рішення, - негайно; інколи, якщо про це вказано в тексті документа, вони доводяться до відповідних категорій особового складу;

-підпункту 2.1.4. пункту 2.1. розділу 2 Інструкції № 777 та підпункту 2.1.6. пункту 2.1. розділу 2 Інструкції № 200, згідно яких вищезгаданий Перелік змін взагалі не відноситься до жодного з виду службових документів, які утворюються в процесі діяльності апарату Міноборони, Генерального штабу Збройних Сил України чи Факультету, більше того, в Переліку змін відсутня вказівка про необхідність його доведення до особового складу, а відтак обов`язковості доведення його до ОСОБА_1 не передбачено чинним законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що:

1) оформлені належним чином витяги із затверджених оскаржуваними Директивою № 15 та Директивою № 17 планів проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році з додатками стосовно Факультету, та Перелік змін, були надіслані Департаментом військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України та отримані Факультетом із додержанням правил діловодства;

2) у змісті наявних у матеріалах справи повних текстів оскаржуваної Директиви № 15, Директиви № 17, затверджених ними планів проведення організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році з додатками, а також в Переліку змін відсутня будь-яка вказівка про необхідність доведення їх змісту до будь-якої категорії військовослужбовців, в тому числі і до ОСОБА_1 ;

3) в оскаржуваних Директиві № 15 та Директиві № 17, затверджених ними планах проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2016 році, в Переліку змін, відсутні будь-які відомості стосовно посади, військового звання, прізвища, імені, по батькові Позивача або інших військовослужбовців, а тому ці документи не можуть вважатися правовими актами індивідуальної дії (згідно КАС України, який діяв до 15 грудня 2017 року) або індивідуальними актами (згідно пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, який діє з 15 грудня 2016 року).

Додатково необхідно зазначити, що Перелік змін підписано начальником Головного управління оборонного та мобілізаційного планування - заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України на виконання вимог Плану проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році, затвердженого Директивою № 15.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Положення № 406/2011, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин, Генеральний штаб Збройних Сил України (Генеральний штаб) є головним військовим органом з планування оборони держави, управління застосуванням Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), координації та контролю за виконанням завдань у сфері оборони іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями (далі - інші військові формування), органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, правоохоронними органами, Державною спеціальною службою транспорту (далі - Держспецтрансслужба) і Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України (далі - Держспецзв`язку).

Таким чином, як вірно встановлено судом першої інстанції у начальника Факультету полковника юстиції Мельника С.М. були відсутні повноваження перевіряти підписаний у Генеральному штабі Збройних Сил України Перелік змін на відповідність відомості розрахунку чисельності науково-педагогічних працівників, як на цьому наполягав ОСОБА_1 у своєму позові, оскільки така відомість згідно Наказу № 521/1041 та Нормативів № 521/1041 не була підставою для розробки та видання Директиви № 15, відповідно до якої розроблено та видано Перелік змін, а з іншого боку, це б суперечило передбаченому ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України принципу єдиноначальності, як одному з принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України, а також на начальника Факультету полковника юстиції ОСОБА_6 не покладався обов`язок доповідати за підпорядкованістю до Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України про відповідність чи невідповідність Переліку змін вищезгаданій відомості чи погоджувати свої дії щодо видання Наказу № 44 та Наказу № 46 з Міністерством оборони України.

Отже є необгрунтованими доводи позивача про невиконання начальником Факультету полковником юстиції Мельником С.М. виданих ним Наказу № 44 та Наказу № 46, які, як і Директива № 15, Перелік змін та Директива № 17, були виконані у встановленому порядку.

При цьому, ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом по справі № 820/1287/17, в якому оскаржував дії начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України генерала армії України ОСОБА_7 та Генерального штабу Збройних Сил України щодо розробки вищезгаданого Переліку змін та просив його скасувати, але ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року та постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 березня 2018 року по справі № 820/1287/17, що у встановленому порядку набрали законної сили, даний позов залишено без розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу необґрунтованості доводів про те, що оскаржуваною Директивою № 15, Переліком змін та Директивою № 17 було порушено абзац третій пункту 1.5. Розділу І Нормативів № 521/1041, оскільки згідно останнього до чисельності науково-педагогічних працівників Факультету повинні включатися всі науково-педагогічних працівників: як за штатом згідно Переліку змін, так і за додатковим штатним розписом.

Так, згідно абзацу першого пункту 1.1., підпунктів 1.7.2., 1.7.З., пункту 1.7. розділу І Нормативів №521/1041 ці Типові нормативи визначають структуру та чисельність підрозділів вищих військових навчальних закладів (далі - ВВНЗ), військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі - ВНП ВНЗ) та військових ліцеїв (далі - ВЛ) і призначені для використання під час розробки штатів (штатних розписів) та переліків змін до них;

ВВНЗ та ВНП ВНЗ, що здійснюють військову підготовку за державним замовленням за рахунок коштів Державного бюджету України та військову підготовку студентів за програмою офіцерів запасу за рахунок коштів фізичних осіб: для організації та проведення військової підготовки студентів за програмою офіцерів запасу за рахунок коштів фізичних осіб передбачено утримання підрозділів та посад виключно працівників (невійськовослужбовців) за додатковим штатним розписом, який утримується за рахунок коштів, отриманих за надання освітніх послуг. Забороняється утримання підрозділів та посад, що безпосередньо забезпечують підготовку студентів за програмою офіцерів запасу, за рахунок коштів фізичних осіб за штатом та штатним розписом, що складається відповідно до ліміту чисельності, встановленого на відповідний рік; додатковий штатний розпис ВВНЗ погоджується Департаментом фінансів Міністерства оборони України та затверджується Департаментом військової освіти та науки Міністерства оборони України;

Згідно Переліку змін до складу Факультету, крім кафедри загальновійськових дисциплін та кафедри військового управління та права, входила також і кафедра підготовки офіцерів запасу, на якій за штатом згідно Переліку змін передбачена також 1 посада завідувача кафедри (працівник), а за Додатковим штатним розписом кафедри підготовки офіцерів запасу військово-юридичного факультету Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, що утримується за рахунок коштів, отриманих за надання освітніх послуг для забезпечення проведення військової підготовки громадян України за програмою підготовки офіцерів запасу на 2016 - 2017 навчальний рік, затвердженим ректором Університету та погодженим директором Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України (далі - Додатковий розпис), було передбачено 25 повних ставок науково-педагогічних працівників (не військовослужбовців), тобто в загальному 26 (двадцять шість) посад таких працівників (невійськовослужбовців).

Згідно Переліку змін та Додаткового розпису загальна кількість посад науково- педагогічних працівників становила:

-працівників (невійськовослужбовців) - 32 посади, у тому числі: 26 посад - на кафедрі підготовки офіцерів запасу; 1 посада - на кафедрі військового управління та права; 5 посад - на кафедрі загальновійськових дисциплін;

-військовослужбовців - 20 посад, у тому числі: 7 посад - на кафедрі військового управління та права; 13 посад - на кафедрі загальновійськових дисциплін.

Таким чином, є обгрунтованим висновок суду першої інстанції, що Міністерством оборони України, Генеральним штабом Збройних Сил України при розробці, затвердженні і виданні оскаржуваних Директиви № 15, Директиви № 17, Переліку змін, а також Міністерством оборони України, Університетом та Факультетом при розробці та затвердженні Додаткового розпису не було допущено порушень вимог абзацу третього пункту 1.5. Розділу І Нормативів № 521/1041.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив не підтверджені належними і допустимими доказами доводи ОСОБА_1 про те, що ректор Університету нібито провів 03 листопада 2016 року на засіданні вченої ради Університету конкурс на заміщення вакантних посад командування та науково-педагогічних працівників Факультету, а вчена рада Університету на підставі Директиви № 15, Переліку змін та Директиви № 17 всупереч діючому законодавству ніби-то незаконно провела 03 листопада 2016 року конкурс на військові посади науково-педагогічного складу, керуючись Положенням про проведення конкурсу на заміщення цивільних посад науково-педагогічного складу, затвердженим цивільним ректором, але наслідки цього конкурсу не мають юридичного значення, з огляду на те, що ОСОБА_1 не було доведено, яким чином конкурс, що проводився 03 листопада 2016 року вченою радою Університету вже після видання оскаржуваних Директиви № 15 та Директиви № 17, вплинув на законність чи правомірність оскаржуваних дій Відповідачів при можливій підготовці і виданні оскаржуваних директив та Переліку змін.

Так, правомірність проведеного на засіданні вченої ради Університету 03 листопада 2016 року вищезгаданого конкурсу під головуванням першого проректора Університету ОСОБА_8 , правомірність дій конкурсної комісії Факультету та її голови ОСОБА_9 , вченого секретаря Університету Лейби Л.В. при прийнятті рішень стосовно ОСОБА_1 під час організації та проведення вказаного конкурсу, встановлені рішеннями адміністративних судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій по справах № 820/6625/16, № 820/1135/16, № 820/1394/17, № 820/2524/17, № 820/2703/17, які набрали законної сили та в силу частини четвертої статті 78 КАС України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, є преюдиціальним для справи даної справи, оскільки в усіх цих справах позивачем є ОСОБА_1 .

При цьому, судом першої інстанції надана належна правова оцінка щодо необґрунтованості вказаних доводів ОСОБА_1 і не встановлено жодних порушень у строках проведення конкурсу на засіданні вченої ради Університету 03 листопада 2016 року, які відповідали строкам проведення організаційних заходів на Факультеті до 30 листопада 2016 року, що були визначені у відповідних планах, затверджених оскаржуваними Директивою № 15 та Директивою № 17.

Суд першої інстанції в ході розгляду справи правильно встановив обставини справи, згідно яких:

1)визначені Директивою № 15, Переліком змін та Директивою № 17 організаційні заходи були реально і правомірно проведені на Факультеті;

2)за результатами проведеного на підставі Директиви № 15 та Переліку змін зазначеного правомірного конкурсу, наказом Першого заступника Міністра оборони України (по особовому складу) від 25 листопада 2016 року № 215 відповідні військовослужбовці, які пройшли конкурс, правомірно були призначені на вакантні посади командування і науково- педагогічних працівників Факультету згідно штату (з урахуванням змін, внесених Переліком змін), беручи до уваги, що вказані організаційні заходи були проведені у строк до ЗО листопада 2016 року, який визначений у Плані проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році з включеним до нього Додатком 6 «Перелік змін до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11 серпня 2016 року № Д-322/1/15 дек «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році»», затвердженому Директивою № 17;

3)за результатами проведеного на підставі Директиви № 15 та Переліку змін зазначеного правомірного конкурсу, наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 01 грудня 2016 року № 1149 (далі - Наказ № 1149) ОСОБА_1 , який не пройшов вказаного конкурсу, після 30 листопада 2016 року правомірно було звільнено з військової служби в запас за пунктом «г» частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням вимог частини восьмої цієї ж статті, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості використання на службі.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції правомірно відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що Наказ № 1149 є незаконним, оскільки в якості його підстави зазначена Директива № 17, на виконання якої на Факультеті проведені реальні організаційні заходи в період з моменту її отримання 07 жовтня 2016 року і до 30 листопада 2016 року, тим більше, що на даний час вказаний Наказ № 1149 не скасований.

Судом першої інстанції встановлено, що після підписання Міністром оборони України засвідчений Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України витяг з Наказу № 1149 був правомірно надісланий до Факультету лише в одному примірнику без супровідного листа, що відповідає вимогам абзацу другого пункту 11.10. глави 11 розділу II Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року № 333, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 р. за № 611/25388 (далі - Інструкція № 333), згідно з яким другі і наступні примірники наказів, виправлення, внесені до наказу під час підпису, а також копії наказів і витягів із них засвідчуються підписом керівника кадрового органу або його заступником і гербовою печаткою і розсилаються без супровідних листів за присвоєними наказам номерами.

У примітці до Наказу № 1149 стосовно ОСОБА_1 правомірно вказано «Директива МО України та ГШ ЗС України від 19.09.2016 № Д-322/1/17 дек», оскільки План проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році (з включеним до нього Додатком 6 «Перелік змін до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11 серпня 2016 року № Д-322/1/15 дек «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році»») стосовно Факультету був затверджений Директивою № 17, а відповідно до абзаців першого, тринадцятого, чотирнадцятого пункту 12.7. глави 12 розділу II Інструкції № 333 визначено, що примітки до пунктів наказів розташовуються під відповідними пунктами. У них залежно від змісту пункту наказу вказуються, зокрема, при скороченні посади - номер і дата директиви про скорочення штатів або проведення організаційних заходів. Наприклад: "Директива МО України від 30.12.2005 № Д-322/1/24".

Також судом першої інстанції встановлено, що пересилання витягу з Наказу № 1149 Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України до Факультету здійснено у відповідності до абзацу першого підпункту 2.1.6. п. 2.1., підпунктів 3.13.1., 3.13.3., абзацу першого підпункту 13.4., підпункту 3.13.6. пункту 3.13. Інструкції № 200, згідно яких накази належить до службових документів (в контексті Інструкції № 200 належать також і до документів) і допускається пересилання (доставка) службових документів (документів), в тому числі наказів, при наявності відповідних технічних засобів (факсу) шляхом надсилання факсограм з подальшим надісланням оригіналу документу, а тому згідно вказаних норм Інструкції № 200 після надходження витягу з Наказу № 1149, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації, допускається виконання начальником Факультету дій, спрямованих на виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Факультету, що і було зроблено у відповідності до наказу начальника Факультету (по стройовій частині) від 08 грудня 2016 року № 249 (зі змінами, внесеними наказами начальника Факультету (по стройовій частині) від 12 грудня 2016 року № 251 та від 02 червня 2017 року № 114) після використання Позивачем щорічної основної відпустки за 2016 рік тривалістю 45 діб.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що наказом начальника Факультету (по стройовій частині) від 30 листопада 2016 року № 243 (далі - Наказ № 243) правомірно було введено в дію вищезгаданий Перелік змін до штату Факультету, оскільки видання наказів по стройовій частині з питань переходу на нові штати відноситься виключно до повноважень начальника Факультету, виходячи з положень пункту 1.1. Розділу І, абзацу третього підпункту 2.2.5. пункту 2.2., абзацу тринадцятого підпункту 2.3.3. пункту 2.3. Розділу 2 Інструкції № 200, згідно яких ця Інструкція встановлює загальні вимоги щодо функціонування структурних підрозділів з діловодства органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України (далі - військові частини), документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах, яка включає їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням; у Збройних Силах України можуть видаватися такі розпорядчі документи, зокрема, у військових частинах Збройних Сил України, накази командира (керівника) військової частини (по стройовій частині); розпорядчі документи, які видаються у Збройних Силах України в межах наданих повноважень, можуть регламентувати такі питання, зокрема, накази по стройовій частині видаються з питань щодо переходу на нові штати та в зв`язку з цим призначення на нові посади особового складу, а Додатком 1 до Інструкції № 200 визначено зразки наказів командира військової частини (по стройовій частині) з питань введення в дію Переліку змін до штату, беручи до уваги строки проведення організаційних заходів, встановлені затвердженим Директивою № 17 Планом проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році з включеним до нього Додатком 6 «Перелік змін до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11 серпня 2016 року № Д-322/1/15 дек «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році»», згідно якого пунктом 5 підрозділу «Внести зміни до штату» розділу «Військові частини (установи), які підпорядковані Департаменту військової освіти, науки, соціальної та гуманітарної політики Міністерства оборони України у 2016 році» змінені строки проведення організаційних заходів з Зі жовтня 2016 року на ЗО листопада 2016 року.

За таких умов, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_1 стосовно протиправності дій начальника Факультету полковника юстиції Мельника С.М. при виданні Наказу № 243, які ґрунтувалися на тому, що начальник Факультету Наказом № 44 вже ввів в дію Перелік змін з 31 жовтня 2016 року і останній вже діяв з 01 по 30 листопада 2016 року, оскільки суд першої інстанції правильно встановив, що Наказ № 44 є не наказом про стройовій частині в розумінні абзацу третього підпункту 2.2.5. пункту 2.2., абзацу тринадцятого підпункту 2.3.3. пункту 2.3. Розділу 2 Інструкції № 200, а таким наказом є виключно Наказ № 243.

Крім цього, суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив доводи позивача про відміну Директивою № 17 такого організаційного заходу, як зміна (збільшення) в строк до 31 серпня 2016 року штатної чисельності на 60 посад курсантів, передбаченого Планом проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році, затвердженим Директивою № 15, що, на думку ОСОБА_1 , призвело до 2-місячного безпідставно перебування курсантів на забезпеченні за рахунок держави, з огляду на те, що Планом проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році, затвердженим Директивою № 15, передбачалося 2 (два) окремі організаційні заходи на Факультеті, а саме:

1)зміна (збільшення) в строк до 31 серпня 2016 року чисельності змінного складу на 60 посад курсантів, що пов`язаний з набором у 2016 році курсантів на навчання до Факультету;

2) зміна (збільшення) в строк до 31 жовтня 2016 року збільшення чисельності постійного особового складу на 10 осіб, в тому числі: на 9 осіб офіцерського складу та 1 особу рядового складу.

В свою чергу, передбачені Переліком змін до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11 серпня 2016 року № Д-322/1/15 дек «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України у 2016 році» (додаток 6 до Директиви № 17), зміни щодо строку проведення організаційного заходу на Факультеті (з 31 жовтня 2016 року на 30 листопада 2016 року) стосувалися лише збільшення чисельності постійного особового складу на 10 осіб, в тому числі: на 9 осіб офіцерського складу та 1 особу рядового складу, а відтак Директивою № 17, яка була видана 19 вересня 2016 року, не вносилося змін щодо строку проведення такого організаційного заходу, як зміна (збільшення) чисельності змінного складу на 60 посад курсантів, оскільки вказаний організаційних захід вже був виконаний у встановлені строки до 31 серпня 2016 року, а відповідні курсанти вже були прийняті на навчання, правомірно були зараховані на всі види забезпечення і розпочали навчання з 01 вересня 2016 року, а тому не було потреби зазначати такий захід і продовжувати строк його проведення у планах, затверджених Директивою № 17.

Відсутність порушень з даного питання і обґрунтованість вищезгаданого висновку суду першої інстанції з даного питання додатково підтверджується відсутністю будь-яких порушень з цього питання у аудиторському звіті від 23 червня 2017 року № 234/1/31/41 за період з 01 липня 2014 року по 22 травня 2017 року.

Таким чином, начальником Факультету полковником юстиції ОСОБА_6 були повністю виконані вимоги Директиви № 15, Директиви № 17 в частині, що стосується Факультету, дотримані встановлені ними строки проведення організаційних заходів на Факультеті, ним не допущено порушень у строках подання оголошення про проведення конкурсу, в тому числі на посади науково-педагогічних працівників та командування Факультету, які підлягають заміщенню військовослужбовцями, конкурсною комісією Факультету правомірно передано до вченої ради Університету конкурсні справи, в тому числі і конкурсні справи Позивача, в Наказі № 46 відсутні пункти, які передбачають невиконання вимог Директиви № 15 чи Директиви № 17, згідно Наказу № 44 та Наказу № 243 останнім днем перебування Факультету на попередньому штаті до введення в дію Переліку змін є саме 30 листопада 2016 року, а не 31 жовтня 2016 року, у зв`язку з чим всі науково-педагогічні працівники Факультету правомірно проходили військову службу та працювали на попередніх посадах до 30 листопада 2016 року, відповідно Наказ № 44 є виконаним та не створював умови для невиконання Директиви № 15 чи Директиви № 17.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що безпідставним є посилання позивача, що відсутність в штаті кафедри військового управління та права посад науково-педагогічних працівників з військово-обліковою спеціальністю 021000, необхідних для викладання дисциплін з військового управління, унеможливлює саме утворення та функціонування такої кафедри, які до того ж суперечать його попереднім твердженням у позові про те, що на кафедрі військового управління та права увесь загал науково-педагогічного складу стовідсотково (100%) зобов`язаний мати юридичну військово-облікову спеціальність 850300 - для військовослужбовців (6 чол.), або юридичну облікову спеціальність (0601018) - для працівників ЗСУ (1 чол.), а також доводи ОСОБА_1 про те, що передбачена штатом кафедри загальновійськових дисциплін для всіх посад науково-педагогічних працівників, які є військовослужбовцями, військово-облікова спеціальність 021000 також не дозволяє реалізувати вимог навчального плану Факультету до якісного викладання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень - відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Водночас, позивачем не наведено конкретних фактів та не вказано, яким чином порушуються його права, свободи чи інтереси у зв`язку із прийняттям Першим заступником Міністра оборони України ОСОБА_4 спільних Директив Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 11.08.2016 № Д-322/1/15 дск та від 19.09.2016 року № Д-322/1/17дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у ЗСУ в 2016 році» та не вказано, яким чином порушується його право з боку відповідачів.

Одночасно, вказані Директиви самі по собі не є юридично значимими для позивача, адже не мають безпосереднього впливу на його суб`єктивні права та не покладають на нього будь-якого обов`язку.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції було розглянуто даний спір за участю представника відповідачів Фівкіна П.М., який не має відповідних повноважень, а також з урахуванням відзиву підписаного від імені відповідачів неуповноваженою особою є необґрунтованими та спростовуються матеріалами цієї справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно розгляду судом першої інстанції справи в порядку спрощеного проведення без виклику сторін, що є порушенням процесуального законодавства, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно з частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).

Колегія суддів зазначає, що дана справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні вказаних статей, водночас суд першої інстанції, беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України підстави, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.

Колегія суддів зазначає, що дана справа є справою незначної складності та підлягала вирішенню за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагав проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що судом не було порушено норми процесуального права при розгляді даної справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA vs UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.04.2020 по справі № 520/4880/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 18.06.21.