Справа № 640/29375/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м. Київ № 640/29375/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна»

до Державної служби України з безпеки на транспорті

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» (далі - позивач, ТОВ «Дікергофф Транспорт Україна», Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач, Укртрансбезпека) та просить визнати протиправним та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №220682 від 10.11.2020 року, винесену в.о. заступника начальника Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24.09.2020 р. транспортний засіб позивача здійснював перевезення вантажу (цемент- порошкоподібний будівельний в`яжучий матеріал) по маршруту м. Здолбунів (Рівненська область) - м. Луцьк, загальна маса вантажу 25,04 тони.

На пункті розташування пересувного пункту габаритно-вагового контролю - ПП ГВК ОАД на автодорозі Н-22 127 км проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу шляхом переїжджання ваг, кожна з осей зважувалася окремо.

За наслідками габаритно-вагового контрою складено розрахунок плати за проїзд, Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №244325 від 24.09.2020 р. та довідка про результати контрою №0016933 від 24.09.2020 р., відповідно до якої навантаження на осі транспортного засобу становило: на першу - 6 600 кг, на другу - 11550 кг, на третю - 6 750 кг, на четверту - 6 860 кг, на п`яту - 7 100 кг, загальна маса транспортного засобу з вантажем - 38 850 кг.

На підставі зазначених документів складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №036539 від 24.09.2020 р., з яким не погодився водій транспортного засобу та зазначив про це в Акті.

На призначений до розгляду справи про порушення вимог законодавства, норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом позивачем надано заперечення на Акт від 24.09.2020 р., проте за результатами розгляду 13.11.2020 року поштовим зв`язком позивач отримав копію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №220682 від 10.11.2020 року.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, позивач стверджує, що її винесено без дотримання регламентованої процедури, проведені вимірювання не є релевантними, оскільки відсутня Методика, на підставі якої має проводитися вимірювання (зважування) фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу, що перевозить сипучий (подільний) вантаж, не було проведено контрольного зважування у статичному режимі, на якому наполягав водій.

Посилаючись на такі на інші обставини, позивач просить скасувати оскаржувану постанову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Відповідачем у визначений судом строк надано відзив на позовну заяву, з якого вбачаються заперечення проти позовних вимог, зазначається, що співробітниками Укртрансбезпеки у Волинській області зупинений транспортний засіб марки МАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу. За результатами проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу встановлено, що навантаження на одиночну вісь склало 11,55 т при нормативно допустимому - 11 т., про що складено довідку від 24.09.2020 р. Зважування здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, про що свідчить свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

Відповідач зазначає також, що відсутність Методики проведення габаритно-вагового контролю не є підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення.

Також відповідач зазначає, що 25 вересня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю» від 11.09.2019 р. №54-ІХ. Даним Законом доповнено частину першу статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» новими абзацами, з урахуванням чого та встановивши, що навантаження на одиночну вісь транспортного засобу позивача перевищило 5%, прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу відповідно до абз.14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт у розмірі 8 500 грн.

У свою чергу позивачем 06 січня 2021 року подано відповідь на відзив, у якому зазначається, що у відзиві відповідачем наведено доводи стосовно іншого транспортного засобу, аніж того, про який йшлося у даному позові, оскільки позивачу належить транспортний засіб МАN TGA 18.400, державний номер НОМЕР_2 із напівпричепом-цементовозом марки Feldbinder EUT 34 державний номер НОМЕР_3 , а не МАЗ номерний знак НОМЕР_1 , як зазначено відповідачем.

Позивач наполягає на тому, що відсутні підтвердження обставинам застосування при зважуванні транспортного засобу Вагами пересувними автомобільними CHEKLODE FREEWEIGHT зав.№008215, виробник CENTRAL WEIGHT, які не згадуються у жодному з документів відповідача. До того ж динамічний контроль транспортного засобу здійснювався вагами, нормативні характеристики яких не передбачають здійснення такого зважування.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, зазначивши, що зміст складених документів вказує на те, що зважування проводилося саме щодо транспортного засобу МАN TGA 18.400, державний номер НОМЕР_2 , найменування вагів не зазначено, оскільки відсутні відповідні графи у бланках документів, при цьому ваги є сертифікованими, повіреними, у справному стані.

Також відповідач зазначає, що пункт 19 виключено з Порядку №879 на підставі постанови КМУ №671 від 30.08.2017 року «Про внесення змін до Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні», яка набрала чинності 08.09.2017 р.

Відповідач наполягає на законності оскаржуваної постанови, у задоволенні позову просить відмовити.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наявних у справі матеріалів.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Як вбачається з фактичних обставин справи, 24.09.2020 р. на підставі Подорожнього листа вантажного автомобіля №007158 та Товарно-транспортної накладної №10425222 від 24.09.2020 р. вантажний сідловий тягач МАN TGA 18.400, державний номер НОМЕР_2 із напівпричепом-цементовозом марки Feldbinder EUT 34 державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності позивачу здійснював перевезення цементу марки ПЦ ІІ/А-Ш-500Р-Н - порошкоподібного будівельного в`яжучого матеріалу) за маршрутом: м. Здолбунів (Рівненська область) - м. Луцьк, загальна маса вантажу 25,04 тони.

Під час перевезення посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Волинській області на пункті розташування пересувного пункту габаритно-вагового контролю ПП ГВК ОАД на автодорозі Н-22 127 км проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу у русі (динамічно) - шляхом переїжджання ваг транспортним засобом.

За результатами контролю складено розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 24.09.2020 року, Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №244325 від 24.09.2020 р. та довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0016933 від 24.09.2020 р., відповідно до якої навантаження на осі транспортного засобу становило: на першу - 6 600 кг, на другу - 11550 кг, на третю - 6 750 кг, на четверту - 6 860 кг, на п`яту - 7 100 кг, загальна маса транспортного засобу з вантажем - 38 850 кг.

На підставі зазначених документів складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №036539 від 24.09.2020 р.

Надалі, за результатами розгляду справи 13.11.2020 року поштовим зв`язком позивач отримав копію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №220682 від 10.11.2020 р. у розмірі 8 500,00 грн.

Вважаючи зазначену постанову протиправною з підстав порушення процедури прийняття, а також застосування неналежного вимірювального приладу та за відсутності відповідної Методики зважування сипучих вантажів, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини, які склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачених Конституцією України та іншими Законами України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ) основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Приписами статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

Статтею 1 Закону №2344-ІІІ визначено, що рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 8 вказаного Положення).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (надалі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567 (далі Порядок - №1567).

Відповідно до частини дванадцятої статі 6 Закону №2344-ІІІ та пункту 2 Порядку №1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України «Про автомобільний транспорт»; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

За пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (надалі - Порядок № 879) габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Позивач у позові зазначає, що ним перевозився сипучий вантаж, який може переміщуватись по всіх осях транспортного засобу під час руху, тому зважування не може дати достовірних результатів.

Окрім того, відповідно до Подорожнього листа вантажного автомобіля №007158 від 24.09.2020 р. та товарно-транспортної накладної №10425222 від 24.09.2020 р. маса вантажу, який перевозив транспортний засіб, становила 25,04 тони, загальна маса вантажу та транспортного засобу становила 38,22 тони при допустимій фактичній масі в 40 тон.

Тобто, різниця між масою транспортного засобу із вантажем згідно Акту та транспортного засобу із вантажем згідно товаросупровідних документів становить 0,63 тони.

Як стверджує позивач, зважування транспортного засобу із вантажем здійснювалося під час його завантаження вагами автомобільними платформними моделі DFT-U-60/20-F2(18) (заводський №РЕ 08/4/2), розрахованими для статичного зважування (не в русі) одразу всього автомобіля з вантажем, тобто без необхідності наїжджати на ваги кожною з осей.

Відповідно до ДСТУ Б В.2.7-112-2002 вантаж навантажувався та перевозився у герметичній ємності (цистерні) цементовоза, яка одразу після завантаження, згідно з пунктом 22.8 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України, була опломбована вантажовідправником пломбою №2473922, про що внесено відмітку в товарно-транспортній накладній.

Після навантаження та пломбування транспортний засіб прослідував до вагової, де його вдруге зважено вагами автомобільними платформними типу ВА-60Е-2 №19, розрахованих для статичного зважування (не в русі) одразу всього автомобіля з вантажем. Визначені дані відображені у товаросупровідних документах.

По прибуттю в пункт розвантаження вантажоотримувач прийняв вантаж без застережень, про що свідчать відмітки уповноважених осіб на товаросупровідних документах.

Отже, позивач наполягає на тому, що двоє платформених ваг що пройшли необхідну повірку, визначили однакову загальну вагу транспортного засобу із вантажем у 38,22 тони, при цьому пересувні ваги відповідача, за відсутності відповідної Методики зважування, встановили інший результат - 38,85 тон.

Також позивач звертає увагу на пункт 11 Методики виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розробленої Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затвердженої заступником голови Державної служби автомобільних доріг України, атестованої відповідно до ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром «Інститут Метрології», свідоцтво про атестацію №02-84-08 (Методика), якою керувався відповідач, зазначаючи, що вказана Методика не розповсюджується на динамічне зважування транспортних засобів з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі, тобто сипучим (подільним) вантажем. Станом на момент проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу, методика, на підставі якої має проводитися вимірювання (зважування) фактичної маси та навантаження на осі транспортного засобу, що перевозить сипучий (подільний) вантаж, не затверджена, а отже, на думку позивача, відсутні правові підстави визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу та відповідно складання розрахунку плати за проїзд і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів, та вважати достовірними показники відповідача при зважуванні у даному випадку неможна.

Оцінюючі зазначені твердження позивача, суд виходить з того, що пунктом 22.5 Правил дорожнього руху передбачено, що рух транспортних засобів з перевищенням на осі або фактичну масу 40т у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється, тому чинним законодавством взагалі забороняється оформлення дозволу, яким дозволено рух великовагових транспортних засобів із подільним вантажем.

Водночас, стаття 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» не містить ніяких застережень стосовно виду вантажу - подільного або неподільного, який перевозиться. Також санкція статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачає відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу без будь-яких застережень стосовно виду вантажу.

У протилежне твердженням позивача Укртрансбезпека зазначає, що зважування транспортного засобу здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки, про що свідчить свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (міститься в матеріалах справи).

Разом з тим, суд зазначає, що надане свідоцтво свідчить про те, що ваги пересувні автомобільні CHEKLODE FREEWEIGHT зав.№008215, виробник CENTRAL WEIGHT, повірені належним чином, проте назва та марка вагів не згадується у жодному з документів відповідача, у тому числі в оскаржуваному, тому неможливо встановити з іхнього змісту, що зважування у даному випадку проводилося саме цим засобом вимірювання.

До того ж відповідач сам підтверджує такі обставини у відзиві, зазначаючи, що відповідної графи для зазначення засобу вимірювання не передбачено у бланках документів, які оформлювалися стосовно транспортного засобу позивача, тому засіб вимірювання й не зазначався у них.

Окрім того, як встановлено судом вище єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію №02-84-08.

Разом із тим вказана Методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі (тобто з сипучим вантажем).

Зазначене свідчить про відсутність вимог щодо нормативів навантаження транспортних засобів з відповідним сипучим видом вантажу, та, відповідно, про неможливість встановлення факту порушення вагових параметрів при зважуванні сипучого вантажу.

При цьому, незважаючи на те, що з п. 19 Порядку № 879 на підставі постанови КМУ від 30.08.17 №671 виключені положення щодо наявності методики проведення габаритно-вагового контролю, затвердженої Мінекономрозвитку, вимоги відносно визначення за допомогою вимірювального (зважувального обладнання) габаритно- вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, які проводяться згідно з Методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, наявні в підпункті 2 пункту 2 Порядку №879, який на даний час є чинним.

На дату зважування така Методика, затверджена спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, відсутня.

Враховуючи відсутність на час проведення габаритно-вагового контролю Методики визначення параметрів фактичної маси та навантаження на вісь щодо рідких та сипучих вантажів, можна стверджувати про відсутність на час проведення зазначеного габаритно-вагового контролю правових підстав визначення перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу та відповідно складання розрахунку плати за проїзд і застосування адміністративно-господарського штрафу за перевищення вагових параметрів.

За таких обставин, результати даного вимірювання не можна вважати достовірними, зважаючи на неможливість встановлення точного показника навантаження на кожну з осей транспортного засобу з відповідним сипучим вантажем. А тому відповідач при складанні оскаржуваної постанови і розрахунку плати за проїзд діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду у справі №816/2329/13-а (постанова від 12.04.2018), у справі №826/442/13-а (постанова від 16.01.2018), у справі №821/597/17 (постанова від 12.06.2018).

Таким чином, суд враховує докази зважування транспортного засобу, зафіксовані у товарно-транспортній накладній, та надані до матеріалів справи позивачем, вважає їх належними та достатніми для підтвердження тих обставин, що двоє платформених ваг, що пройшли необхідну повірку, під час навантаження визначили однакову загальну вагу транспортного засобу позивача із вантажем у 38,22 тони.

Щодо інших доводів позивача, зокрема, стосовно помилок у назві транспортного засобу, допущених при складанні відзиву на позовну заяву, суд вважає їх технічними, несуттєвими та такими, що жодним чином не впливають на суть розгляду справи.

З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що наведені в Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №244325 від 24.09.2020 р., Акті про перевищення транспортним засобом нормативно-вагових параметрів від 30.04.2020 р., довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю №0016933 від 24.09.2020 р. та розрахунку плати за проїзд великовагових та (або)великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 24.09.2020 р. висновки про перевищення транспортним засобом позивача допустимого навантаження на вісь, є безпідставними та помилковими, тому прийнята на їх підставі постанова №220682 від 10.11.2020 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 8 500,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якими судові витрати підлягають поверненню позивачу, який не є суб`єктом владних повноважень, при задоволенні позову.

Звертаючись до суду, позивачем відповідно до платіжного доручення №3780 від 20 листопада 2020 року сплачено 2 102,00 грн. судового збору.

Виходячи з такого та враховуючи результати розгляду справи, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті від 10 листопада 2020 року №220682 про застосування адміністративно-господарського штрафу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна».

3. Стягнути за рахунок бюжетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.)

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дікергофф Транспорт Україна», адреса: 03083, м. Київ, вул. Пирогівський шлях, 26, , рнокпп 38, тел. +38.

Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, адреса: 01135, м. Київ, пр-т Перемоги,14, , тел.+.

Суддя В.І. Келеберда