Справа № 320/969/21
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року справа №320/969/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у вклеюванні до паспорта громадянина України у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45-річного віку у зв`язку з ненаданням згоди на обробку персональних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ;

- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області вклеїти до паспорта громадянина України у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45-річного віку відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку із досягненням 45-річного віку вона звернулась до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, однак отримала відмову у зв`язку з тим, що через прострочення строку звернення для вклеювання нової фотокартки, паспорт зразка 1994 року підлягає обміну на електронну ID-картку. На думку позивача, вказана відмова є протиправною та такою, що порушує її права та законні інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача в письмовому відзиві, поданому до суду, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову з огляду на те, що 03.10.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за № 795, якою внесено зміни до постанови КМУ від 25.03.2015 за № 302 та визначено, що обмін паспорта громадянина України здійснюється у разі якщо особа досягла 25- чи 45- річного віку та не звернулася в установленому законом порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток, а зважаючи на те, що позивач звернулась до Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області після спливу місячного строку по досягненню 45-річного віку, то відмова відповідача у вклеюванні фотокартки є правомірною.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , що має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Яготинським РС Управління ДМС України в Київській області 08.11.2013, після виповнення 45 років, але з пропуском 30-денного строку, звернулася до Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби в м. Києві та Київській області (далі - районний відділ ДМС), що є територіальним підрозділом Центрального межрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач) із заявою від 15.10.2020, в якій просила вклеїти до її паспорта-книжечки нову фотокартку.

У заяві повідомила про відмову від оформлення паспорта у формі ID-картки - документа Реєстру, про незгоду на обробку персональних даних, та обґрунтувала право на вклеювання фото до паспорта-книжечки відповідно до Положення про паспорт. Разом із заявою надала фотокартки, копію паспорта та оригінал паспорта, відповідно до п.15 Положення про паспорт.

Проте районний відділ ДМС листом від 22.12.2020 № Б-24323/6/8012-20/80.3247/25236-20 відмовив позивачу у вклеюванні фотокартки до паспорта-книжечки, посилаючись на п.2 розділу 5 Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2019 № 456 (далі - Тимчасовий порядок), постанову Кабінету Міністрів від 25.03.2015 № 302, у редакції від 03.04.2019 № 398 (далі - постанова Уряду № 302) та Положення про паспорт, затверджене Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

У відповіді посилаючись на ці документи районний відділ ДМС вказує, що для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особа після спливу 30-денного строку, окрім заяви про вклеювання фотокартки, паспорта, 2 фотокарток 3,5 х 4,5 см подає також відповідне рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання районний відділ ДМС оформити вклеювання фотокартки до паспорта громадянина України у формі книжечки.

Таким чином, Відповідач відмовив позивачу у вклеюванні фотокартки до паспорта громадянина України у формі книжечки (зразка 1994 року), цитуючи норму про необхідність отримання рішення суду.

Суд вважає, що Відповідач у такий спосіб безпідставно порушує основоположні права і свободи позивача як людини і громадянина, з огляду на наступне.

Конституція проголошує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8), відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3). Кодекс адміністративного судочинства України гарантує звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції (ст. 8).

1. Відмовляючи позивачу у вклеюванні фотокартки до паспорта-книжечки, Відповідач спирається на наказ МВС від 06.04.2020 № 456 та постанову Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, на виконання якої прийнятий вказаний наказ МВС України.

Із преамбули та змісту постанови Уряду № 302 вбачається, що вона, у свою чергу, прийнята на виконання Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - закон про ЄДДР), згідно з яким оформлення і видача паспорта здійснюється у формі ID-картки.

Тобто, Відповідач у своїй відмові застосував нормативні акти, за якими оформлюють ID-картку, у той час як позивач просив вклеїти фотокартку до паспорта-книжечки зразка 1994 року на підставі іншого нормативного акту - Положення про паспорт.

Ці різні групи нормативно-правових актів, які одночасно регулюють відносини з видачі паспорта. Перша у формі ID-картки, друга у формі книжечки. Правомірність застосування Положення про паспорт підтверджується рішенням Верховного Суду у зразковій справі за позовом ОСОБА_2 № 806/3265/17 (П 39901/2/18), про що вказано нижче.

2. У постанові Уряду № 302 йдеться про "законодавче врегулювання" питання оформлення і видачі паспортів зразка 1994 року. Але вказане питання не потребує законодавчого врегулювання.

Верховний Суд, в результаті аналізу діючих міжнародних та національних правових норм у зразковій справі №806/3265/17 (Пз 9901/2/18, Провадження № 11-460 за 18) у постанові від 19.09.2020 вирішив:

- Визнати протиправною відмову територіального підрозділу Державної Міграційної Служби у видачі ОСОБА_3 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

- Зобов`язати територіальний підрозділ ДМС України оформити та видати позивачці паспорт у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ. Постанова набрала законної сили та оскарженню не підлягає.

3. Відповідач у відповіді посилається також на Тимчасовий порядком (наказ МВС від 06.06.2019 № 456), стосовно застосування якого слід зазначити таке.

По-перше, паспорт-книжечка видається відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, а не на підставі Тимчасового порядку, затвердженого наказом МВС, який прийнятий на виконання п. 3 постанови КМУ № 302, яка у свою чергу, згідно з її преамбулою прийнята на виконання вимог ст.ст. 15, 21 закону про ЄДДР.

По-друге, Тимчасовий порядок (розділ IV) не відповідає Положенню про паспорт (п.13) в частині переліку документів, необхідних для отримання паспорта-книжечки, а Положення про паспорт має більшу юридичну силу ніж наказ МВС.

По-третє, посилання Відповідача на наказ МВС № 456 є помилковим, оскільки стосується отримання паспорта-книжечки після прийняття рішення суду.

Так, в пункті 1 наказу МВС № 456 та пункті 1 цього Тимчасового порядку прямо вказано, що він прийнятий на виконання абзацу 5 пункту 3 постанови КМУ № 302 та визначає порядок подання документів громадянину, щодо якого прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду).

В пункті 1 розділу IV Тимчасового порядку вказаний перелік документів для оформлення паспорта, серед яких на другому місці вказане рішення суду, яке зазначене у відповіді і Відповідачем.

З огляду на викладене, посилання відповідача на Тимчасовий порядок, затверджений наказом МВС від 06.06.2019 № 456, є необгрунтованим та безпідставним, а право на отримання паспорта-книжечки відповідно до Положення про паспорт захищене ст.ст. 22, 32 Конституції України та підтверджено постановою Верховного Суду у зразковій справі.

4. Відповідач у відповіді посилається також на Положення про паспорт, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, на яке посилається і позивач.

Але вказане Положення не передбачає надання рішення суду. Зокрема, відповідно до п. 15 цього Положення для вклеювання до паспорта нових фотокарток при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку подаються паспорт і дві фотокартки зазначеного розміру. Отже відмовf Відповідача у вклеюванні фотокарток є неправомірною.

5. Тимчасовий порядок (наказ МВС України) в п.3, п.7 встановлює обробку персональних даних, а Положення про паспорт обробки не передбачає, що підтверджено постановою Верховного Суду у вищевказаній зразковій справі. При цьому, позов подано саме у зв`язку із відмовою від обробки персональних даних, відповідно до ознак типової справи, визначених Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17 (ГІз/9901/2/18, провадження № 11-460за18). Постанова Уряду № 302 також посилається на Закон про СДДР.

Але відповідно до цього закону ЄДДР (Реєстр) - це електронна інформаційно- телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом конфіденційної інформації (ч. 1 ст. 4; ч. 3 ст. 8).

Стаття 10 закону про ЄДДР вимагає від громадян особистого звернення та підпису на заяві для включення персональних даних до інформаційно-комунікаційної системи Реєстру та формування з персональних даних людини унікального незмінного номеру запису в Реєстрі (УНЗР), який за своєю функцією і за визначенням Doc 9303 ICAO (посилання на цей документ є в ст. 15, ч. 2 ст. 19 закону про ЄДДР) є персональним, особистим номером людини (« ІНФОРМАЦІЯ_1 »). Тобто, Закон передбачає збір і обробку конфіденційних даних про людину під її особистим номером на підставі підпису людини (згоди). При цьому, умови включення даних до ЄДДР не підпадають під визначення випадків, вказаних статтею 32 Конституції України, за якими згода не вимагається.

Відповідно до ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» термін «згода» означає «добровільне волевиявлення особи за умови її поінформованості». Отже, при ненаданні людиною згоди її персональні дані не повинні оброблятися. Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012, № 2рп/2012, Справа №1-9/2012, встановлено, що «збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя» - тобто є порушенням закону.

Наведені норми дають підстави для висновку, що документи Реєстру, передбачені законом про ЄДДР, (зокрема ID-картка), можуть видаватися лише на добровільній основі.

Користуючись конституційним правом на добровільне волевиявлення у вирішенні питання щодо обробки персональних даних, не даю згоду на збір і обробку персональних даних, забороняю передачу будь-яких даних про себе до ЄДДР; формування по відношенню до мене УНЗР (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних тощо); забороняю використання щодо мене будь-яких засобів ЄДДР.

Водночас є чинним Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ (із змінами, у т. ч. згідно з Законами України від 03.07.2012 № 5029-VI та від 18.09.2012 № 5294-VI) (далі - Положення про паспорт), яке обробку персональних даних не передбачає.

Форма бланка паспорта-книжечки затверджена чинною постановою Кабінету Міністрів від 04.06.1994 № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Отже, сьогодні діють дві самостійні групи нормативно-правових актів стосовно видачі паспорта громадянина України, як у вигляді паспортної книжечки - Постанова про паспорт, так і у вигляді паспортної картки - закон про СДДР.

Враховуючи статтю 32 Конституції України та постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, якщо особа не надає згоду на обробку персональних даних територіальні органи ДМС повинні вклеїти фотокартку до паспорта громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт.

Таким чином, відповідно до Положення про паспорт, на підставі моєї заяви, паспорта у формі книжечки, двох фотокарток розміром 3,5 х 4,5 см, районний відділ ДМС повинен був вклеїти фотокартку до паспорта громадянина України у формі книжечки позивача.

Постанова Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, на яку посилається Відповідач, є підзаконним актом. За приписами ст. 22 Конституції України навіть законами не дозволяється звужувати і скасовувати існуючі права і свободи людини. Кабінет Міністрів є органом виконавчої влади, а не законодавчої і не судової.

Відповідно до ст. 19 Конституції України постанова Кабінету Міністрів не може впливати на зміст і обсяг прав і свобод людини; вказана постанова Кабінету Міністрів не відповідає Конституції України і діючому законодавству, порушує принцип верховенства права, зневажає права і свободи людини. Відповідно до ч. 4 ст. 7 КАС, якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Таким чином з аналізу законодавства України вбачається однозначний висновок: територіальний орган ДМС, відмовляючи мені вклеїти фотокартку до паспорта-книжечки діє з порушенням статей: 1, 3, 4, 6, 8, 15, 19, 22, 32, 92 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про громадянство України», пп. 1, 7, 8, 12 Положення про паспорт, ст. 197 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідач ігнорує вимоги Конституції і законів України. За приписами Конституції України Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України (ст. 125); судове рішення є обов`язковим до виконання (ст. 129-1). Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням визначення термінів «типові адміністративні справи», «зразкова адміністративна справа» частинами 21, 22 ст. 4 КАС України, зразкове рішення Великої Палати Верховного Суду є обов`язковим до виконання Державною міграційною службою України як суб`єктом владних повноважень та поширюється на всіх, хто заявляє аналогічні вимоги в аналогічних відносинах, що регулюються одними нормами права.

Відповідно до вказаної Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у зразковій справі ознаками типової справи є: а) позивач - особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення про паспорт.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 зазначила, що висновки, зроблені нею у цій зразковій справі, належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частини друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, доказів, які б спростовували доводи позивача, не надав.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи квитанцією. Отже понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Фастівського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у вклеюванні до паспорта громадянина України у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45-річного віку у зв`язку з ненаданням згоди на обробку персональних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () вклеїти до паспорта громадянина України у формі книжечки, який виданий на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45-річного віку відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального Управління державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області () судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.