Справа № 320/2175/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м. Київ № 320/2175/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України Державної фіскальної служби України третя особа: Головне управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Державної податкової служби України (далі також відповідач 1, ДПС) та Державної фіскальної служби України (далі також відповідач 2, ДФС), в якому просив суд: 1) визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо відмови в розрахунку ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, що пов`язана із проходженням служби ДФС, а саме податковій міліції; 2) зобов`язати Державну податкову службу України, як правонаступника Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності, прийняти рішення про призначення виплати позивачеві одноразової грошової допомоги та надіслати у встановлений законом строк до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві для здійснення розрахунку, нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто станом на 09.12.2019.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 29.10.2019 наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 18.10.2019 №1913-о по особовому складу податкової міліції його було звільнено з посади старшого оперуповноваженого першого відділу охорони МК ДФС України оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві у званні майора податкової міліції в запас за пп. «б» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (тобто, через хворобу). 09.12.2019 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності та 70% втрати працездатності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням військової служби, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК. Звернувшись після того до ДФС України із заявою про виплату одноразової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ-ої групи інвалідності та втрати 70% працездатності позивач отримав протиправну відмову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2020 відкрито провадження у справі № 320/2175/20 за вказаним позовом, залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Головне управління ДПС у м. Києві, та саму справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від представника відповідача 1 (ДПС) через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в тексті якого ДПС України просило відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свої заперечення проти позову представник ДПС мотивував наступним: позивач не перебував у трудових відносинах з ДПС України; ДПС України до моменту ліквідації ДФС України та оформлення відповідних передавальних документів не є правонаступником ДФС України у спірних правовідносинах; водночас відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» до підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

ДФС України (відповідач 2) також подала до суду відзив на позовну заяву, де заперечувала проти задоволення позову з мотиву відсутності правових підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності. А саме, питання щодо проведення розрахунків та виплат одноразової грошової допомоги працівникам та пенсіонерам податкової міліції після втрати чинності Закону України «Про міліцію» чинними нормами Податкового кодексу України та Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 не врегульовано. В даному випадку оскільки ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності після втрати чинності Законом України «Про міліцію», то законні підстави для виплати йому одноразової грошової допомоги наразі відсутні.

Від представника третьої особи через канцелярію суду надійшов відзив на позов, що містить позицію аналогічну тим, що наведені у відзивах відповідачів.

Крім того, представником ДПС до суду були подані письмові додаткові пояснення, в тексті яких третя особа в чергове наголосила на тому, що до моменту припинення ДФС України обов`язки останнього у відносинах публічної служби до ДПС України не перейшли.

Розглянувши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом ГУ ДПС у м. Києві від 18.10.2019 №1913-ос «По особовому складу податкової міліції» ОСОБА_1 , майора податкової міліції, звільнено з 29.10.2019 з посади старшого оперуповноваженого першого відділу охорони майнового комплексу ДФС України оперативного управління ГУ ДФС у м. Києві та податкової міліції в запас за пп. «б» (через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії) п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 та п. 7 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 № 236.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 09.12.2019 серії АВ №1056345 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 09.12.2019, та до 01.01.2021 причиною інвалідності у вказаній довідці зазначено: «захворювання пов`язане з проходженням військової служби».

Зв`язок набутого позивачем захворювання з виконанням ним службових обов`язків також підтверджується свідоцтвом про хворобу № 908/Зв від 08.10.2019, виданим Військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Київській області».

16.01.2020 ОСОБА_1 надіслав на поштову адресу ДФС України заяву про виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому ІІ групи інвалідності. До такої заяви позивачем були додані копії наступних документів: довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, свідоцтва військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, сторінок паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, довідок страхових організацій з інформацією про неотримання ОСОБА_1 страхових виплат, витягу з наказу про звільнення з податкової міліції.

Своїм листом від 14.02.2020 вих. №164/В/99-99-04-04-02-14 ДФС України повідомила позивача про відсутність законних підстав для виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності та втрати працездатності поза судовому порядку. Така відмова мотивована тим, що станом на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності питання щодо призначення та виплати вказаної грошової допомоги хоча і регулюється Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII та постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, однак їх дія не поширюється на працівників податкової поліції. Оскільки працівники податкової міліції проходять службу у складі ДФС України і не належать до органів внутрішніх справ. На даний час проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції залишається законодавчо не врегульованим.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Діяльність податкової міліції регулюється Розділом ХVІІІ Податкового кодексу України (далі - ПК України).

Відповідно до ст. 356 Податкового кодексу України, держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Згідно з ч. 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію» (у редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015), у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

У зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, який набув чинності 07.11.2015, Закон України «Про міліцію» втратив чинність.

Разом з тим, абз. 3 п. 15 розд. XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» (у редакції починаючи з 29.12.2015) передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, доводи відповідача 2 і третьої особи про те, що Закон України «Про міліцію» на спірні правовідносини не поширюється, не є обґрунтованими. Відповідно посилання ДФС України, викладені у листі від 14.02.2020 вих. №164/В/99-99-04-04-02-14 на адресу позивача, на те, що з моменту втрати чинності Законом України «Про міліцію» у ОСОБА_1 відсутні правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності повністю спростовуються наведеними вище нормами Закону України «Про Національну поліцію».

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції врегульований Порядком (далі - Порядок №850), затверд-женим постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції».

Так, п. 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги у разі каліцтва працівника міліції до набрання чинності Законом України №208-VІІІ від 13.02.2015 «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію», одноразова грошова допомога виплачується відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007.

Із системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що колишні працівники міліції податкової міліції, яким внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби у підрозділах податкової міліції, встановлено інвалідність після набрання чинності Законом України № 208-VІІІ від 13.02.2015 «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію», мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до положень статті 23 Закону України «Про міліцію» в порядку та на умовах, визначених Порядком №850.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі №640/3877/20, від 27.11.2020 у справі №580/1892/20, постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №822/911/17.

Пунктом 2 Порядку №850, визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 09.12.2019 серії АВ №1056345 позивачу з 09.12.2019 встановлено ІІ групу інвалідності, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби, а отже право на отримання спірної грошової допомоги у нього виникло саме з дати встановлення інвалідності.

Відповідно до положень п.п. 2 п. 3 вищевказаного Порядку № 850, грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

За змістом положень п.п. 7 10 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

При цьому, згідно з п. 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Аналіз наведених положень Порядку №850 дає суду підстави для висновку, що вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для виплати грошової допомоги за поданими документами працівника податкової міліції уповноважено ДФС України.

Водночас, проаналізувавши зміст листа ДФС України від 14.02.2020 № 164/В/99-99-04-04-02-14 суд встановив, що заява ОСОБА_1 від 16.01.2020 відповідачем 2 по суті взагалі не розглядалась, не досліджувались документи надані до вакзаної заяви позивачем та ДФС України не було прийнято рішення, передбаченого пунктом 9 Порядку № 850.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про протиправність позиції ДФС України, наведеної в її листі від 14.02.2020 №164/В/99-99-04-04-02-14, та про допущену відповідачем 2 по відношенню до позивача бездіяльність, що полягає у не розгляді по суті заяви ОСОБА_1 від 16.01.2020 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності.

У контексті з наведеним суд зазначає, що відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Європи NR(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Виходячи з викладеного, суд зазначає, що за ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд вважає, що вказавши у позовній заяві вимогу про визнання протиправними дії відповідача 2, позивач не вірно обрав спосіб захисту порушеного права, оскільки дій щодо розгляду по суті заяви позивача відповідач 2 не вчиняв, а не вчинення суб`єктом владних повноважень дій свідчить про допущену бездіяльність, тому для повного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправною бездіяльність ДФС України в цій частині.

Водночас враховуючи допущену з боку відповідача 2 бездіяльність у розгляді заяви ОСОБА_1 суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати ДФС України у місячний строк розглянути по суті заяву позивача від 16.01.2020 та прийняти за результатами її розгляду одне з рішень, передбачених п. 9 Порядку №850.

Стосовно заявленої позивачем вимоги до ДПС України про прийняття рішення за поданою заявою суд дійшов висновку про її необгрунтованість з огляду на наступне.

За змістом пю 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.

Також Урядом установлено, що ДФС України продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України «Питання Державної податкової служби» від 21.08.2019 № 682-р Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до Наказу ДПС України «Про початок діяльності Державної податкової служби України» від 28.08.2019 № 36 розпочато виконання ДПС України функцій і повноважень ДФС України, що припиняється.

Судом встановлено, що 17.05.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено записи про державну реєстрацію ДПС України як юридичної особи, та про внесення рішення засновників (учасників) ДФС України щодо припинення такої як юридичної особи в результаті реорганізації. Проте, запис про припинення ДФС України у Реєстрі на момент вирішення судом питання про заміну боржника у виконавчому провадженні був відсутній.

Таким чином, постанова Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р свідчать про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво ДПС України, тобто про перехід до ДПС України функцій ДФС України у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

Разом з тим, спір у цій справі виник у відносинах публічної служби та не стосується питань у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 104 Цивільного кодексу України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Отже, враховуючи те, що цей спір не стосується публічно-владних функцій, що були передані ДПС України згідно актів Уряду, та на момент вирішення судом цієї справи по суті до Реєстру ще не внесений запис про припинення ДФС України як юридичної особи, то відсутні підстави стверджувати про набуття ДПС України правонаступництва прав та обов`язків ДФС України щодо розгляду заяви позивача.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 826/9815/18.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 9, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України, що полягає у не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 16.01.2020 з питання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, та у не прийнятті за результатами розгляду такої заяви рішення, передбаченого п. 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

3. Зобов`язати Державну фіскальну службу України розглянути у місячний строк заяву ОСОБА_1 від 16.01.2020 з питання виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, та прийняти за результатами розгляду такої заяви рішення, передбаченого п. 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.