Справа № 580/1741/21
Суддя: А.В. Руденко
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року справа № 580/1741/21
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А.В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо необхідності проведення з позивачем своєчасного повного фактичного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби у сумі 349 532 грн. 88 коп.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що проходив військову службу в Збройних Силах України з 17.03.2015 по 26.06.2019. Після звільнення позивача з військової служби відповідач не провів з позивачем своєчасного повного розрахунку при звільненні, а саме: грошова компенсація за невикористані дні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій була виплачена 23.03.2021, тобто через 636 днів після звільнення позивача; грошова компенсація за неотримане речове майно була виплачена 13.11.2020, тобто через 506 днів після звільнення позивача. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні відповідач має сплатити позивачу середній заробіток за час затримки у розрахунку у сумі 349 532 грн. 88 коп.

Відповідач проти позову заперечив. 14.04.2021 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено такого виду відповідальності адміністрації установи як виплата середнього грошового забезпечення військовослужбовцю за час затримки по день фактичної виплати грошових коштів при звільненні, а також даний законом не містить відсилочної норми про право військовослужбовця щодо отримання такої компенсації. Такий вид компенсації передбачений лише Кодексом законів про працю України, норми якого щодо виплати середнього заробітку за час затримки у розрахунку до спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки вказані норми застосовуються лише у випадку відсутності регулювання спірних правовідносин спеціальною нормою. Відповідач не є самостійним розпорядником коштів, тому повна виплата одноразової грошової допомоги при звільненні, виплата індексації, компенсації за невикористану відпустку основну (додаткову) відпустку та не отримане речове майно можливі лише після надходження відповідних коштів на рахунок відповідача. Позивач після звільнення зі служби не оскаржував здійснений відповідачем розрахунок і виплату належних позивачу сум. Грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій позивачу не нараховувалась та не виплачувалась у зв`язку з відсутністю спеціального законодавства у даній сфері. Позивач під час проходження військової служби не звертався до командування з відповідними рапортами про надання відпустки як учаснику бойових дій або за виплатою грошової компенсації в разі неможливості її надання. Неробочі дні по трудовому законодавству є днями відпочинку військовослужбовця, однак в такі дні допускається залучення військовослужбовців до виконання службових обов`язків. Тобто, у цей час можуть здійснюватись збори чи інші заходи, направлені на виконання функцій органу військового управління, тому при розрахунку середнього грошового забезпечення необхідно приймати в розрахунок не робочі дні, а календарні. З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

21.04.2021 позивач відповідач подав відповідь на відзив, в якій зазначив доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Ухвалою судді від 05.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 29.04.2021 витребувано у відповідача письмові пояснення щодо: довідки про фактично нараховані суми грошового забезпечення на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби 26.06.2019 та дати їх фактичної виплати; суми нарахованої ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій.

Дослідивши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, подані письмові докази, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України з 17.03.2015 по 26.06.2019.

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) №142 від 26.06.2019 позивач 26.06.2019 був виключений зі списків особового складу Катеринопільського районного військового комісаріату і всіх видів забезпечення.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі №580/5180/20 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2019 роки включно, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.06.2019.

Згідно довідки Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки №6/7/332 від 12.05.2021 позивачу 26.06.2019 було виплачено грошове забезпечення у сумі 15 374 грн. 23 коп.; 26.06.2019 одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 35 520 грн. 36 коп.; 26.06.2019 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у сумі 17 851 грн. 63 коп.; 26.06.2019 компенсація за невикористану відпустку за 2018-2019 роки у сумі 33 744 грн. 34 коп.; 22.03.2021 компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій у сумі 24 864 грн. 24 коп.

Згідно виписки з карткового рахунку № НОМЕР_1 компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій у сумі 24 864 грн. 24 коп. була виплачена позивачу 23.03.2021.

Вважаючи, що у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки у розрахунку, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України, визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII, зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2011-XII).

Відповідно до ст. 1 Закону №2011-XIІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст. 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-XII).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 №2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон №2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

У відповідності до абзаців 1 та 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Проте ні Законом України Про військовий обов`язок і військову службу, ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби середнього заробітку.

Згідно ч. 6 ст. 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Судом встановлено, що 26.06.2019 позивач був виключений зі списків особового складу Катеринопільського районного військового комісаріату і всіх видів забезпечення.

Відповідач 23.03.2021 виплатив позивачу компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій у сумі 24 864 грн. 24 коп.

Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.06.2019 по 22.03.2021.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 і застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Згідно п. 3 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Положеннями п. 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Черкаського обласного військового комісаріату №6/7/614 від 08.09.2020 грошове забезпечення позивача за два останні календарні місяці, що передують місяцю звільнення (26.06.2019) становить: за квітень 2019 року 17 604 грн. 25 коп., за травень 2019 року 15 920 грн. 56 коп.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення становить 549 грн. 59 коп. Розрахунок: (17 604 грн. 25 коп. + 15 920 грн. 56 коп.) / 61 день.

Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 348 989 грн. 65 коп. Розрахунок: 635 днів (27.06.2019 по 22.03.2021) х 549 грн. 59 коп.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-Ц дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-Ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права.

Суд зазначає, що сума нарахованої компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій становить 24 864 грн. 24 коп., а сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 348 989 грн. 65 коп., отже не є співмірною.

Так, загальна сума нарахованих позивачу виплат при звільненні становить 102 490 грн. 56 коп. (15 374 грн. 23 коп. + 35 520 грн. 36 коп. + 17 851 грн. 63 коп. + 33 744 грн. 34 коп.).

Частка нарахованої компенсації за відпустку як учаснику бойових дій з суми 102 490 грн. 56 коп. становить 24,26% (розрахунок: 24 864 грн. 24 коп. х 100% / 102 490 грн. 56 коп.)

Отже частка середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій становить 84 664 грн. 90 коп. (розрахунок: 348 989 грн. 65 коп. х 24,26%).

Застосовуючи критерій ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд зазначає, що облікова ставка НБУ, або ставка рефінансування норма відсотка, що стягується Національним банком України при рефінансуванні комерційних банків. Вона є монетарним інструментом, за допомогою якого Нацбанк встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових ресурсів.

Згідно відомостей з офіційного Інтернет-порталу Національного банку України https://bank.gov.ua/ua/monetary/stages/archive-rish облікова ставка НБУ станом на 23.03.2021 складала 6,5%.

Отже, орієнтовний розмір майнових втрат позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку склав: 2595 грн. 42 коп. Розрахунок: (24 864 грн. 24 коп. х 6%) / 365 днів х 635 днів.

Суд враховує, що компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику АТО не була нарахована позивачу на день звільнення зі служби, а виплачена на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі №580/5180/20 до набрання ним законної сили. При цьому тривалість строку затримки виплати компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій залежала від дати звернення позивача з позовом до суду.

Так, провадження у справі №580/5180/20 відкрито згідно з ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 23.11.2020, в той час як позивач був звільнений з військової служби 26.06.2019.

Водночас компенсація за додаткову відпустку як учаснику бойових дій не була нарахована на дату звільнення позивача з військової служби, оскільки право позивача на її отримання було спірним, і була виплачена 23.03.2021 на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21.01.2021 у справі №580/5180/20.

Враховуючи тривалість періоду, протягом якого позивач не звертався з позовом до суду, та тривалість судового розгляду справи і добровільну виплату відповідачем компенсації відпустки як учаснику бойових дій до набрання рішенням суду законної сили, незначні матеріальні втрати позивача внаслідок несвоєчасної виплати компенсації, суд дійшов висновку про зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Так, строк затримки розрахунку при звільненні з 26.06.2019 (дата звільнення з військової служби) до 23.03.2021 (виплата компенсації додаткової відпустки як учаснику бойових дій) становить 22 місяці.

З дати відкриття провадження у справі №580/5180/20 до 23.03.2021 пройшло 4 місяці.

Отже сума майнових втрат позивача за 4 місяці, складає 471,89 грн (розрахунок: 2595 грн. 42 коп. / 22 х 4 = 471 грн. 89 коп.).

Застосовуючи принцип пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, суд вважає співмірною до стягнення суму майнових втрат позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку, яка становить 2595 грн.

Отже позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають частковому задоволенню у сумі 2595 грн.

Керуючись статтями 6, 14, 139, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2595 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто п`ять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Головуючий А.В. Руденко