Справа № 490/4255/16-а
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/4255/16-а
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого Черенкової Н.П.,

при секретарі - Баришніковій І.М.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Приватного підприємства «Ідея» про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо невиконання рішення суду в порядку ст.383 КАС України за позовом Приватного підприємства «Ідея» до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування п.1.40 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 295 від 25.03.2016 року «Про відмову у видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві та зобов`язання вчинення певних дій»,-

В С Т А Н О В И В :

І. Суть спору

ПП « Ідея» (далі - заявник) звернувся до суду з заявою до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якій просив визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Миколаївської міської ради, яка полягає в невиконанні постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.01.2017 року по справі №490/4255/16-а, та в неприйнятті рішення за розглядом питання про надання ПП « Ідея» дозволів на розміщення зовнішньої реклами за адресами: пр. Миру - Космонавтів - площа Перемоги; пр. Миру,1 вул. Будівельників; зобов`язати виконавчий комітете Миколаївської міської ради вжити заходи щодо усунення порушень ст. 129-1 Конституції України шляхом прийняття рішення з питання надання ПП «Ідея» дозволів на розміщення зовнішньої реклами за вказаними адресами.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначає, що постановою Центрального районного суду від 30.01.2017 року по справі 490/4255/16-а було задоволено позов ПП «Ідея» до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання протиправним та скасування п. 1.40 рішення № 295 від 25.03.2016 року про відмову у видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві та зобов`язання вчинити певні дії.

Зазначеним рішенням суду скасовано даний пункт рішення виконавчого комітету та зобов`язано прийняти рішення у відповідності до вимог ЗУ «Про рекламу», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», постанови КМУ № 2067 від 29.12.2003 року «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами», рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1015 від 04.10.2011 року «Про затвердження правил розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві», Регламенту виконавчого комітету Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 22.11.2013 року за № 1058.

Рішення суду вступило до законної сили.

28.07.2017 року видані виконавчі листи щодо виконання вказаного рішення суду.

28.02.2020 року дані листи подані заявником до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про примусове виконання постанови від 30.11.2017 року.

05.03.2020 року державним виконавцем Сазоновим Д.К. відкрито виконавче провадження.

Листом від 12.03.2020 року виконавчим комітетом повідомлено, що Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради підготовлений проект рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради про дозвіл на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві, який на теперішній час проходить процедуру погодження та буде винесений на розгляд чергового засідання виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

27.01.2021 року ПП «Ідея» було подано заяви на ім`я міського голови щодо розгляду питання з надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами та надання дозволу представнику ПП «Ідея» бути присутнім на черговому засіданні виконкому Миколаївської міської ради щодо розгляду даного питання.

25.02.2021 року представнику ПП «Ідея» повідомлено, що на черговому засіданні виконавчого комітету Миколаївської міської ради був розглянутий проект про дозвіл на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві та рішення не прийнято.

Оскільки, на думку заявника порушені вимоги законодавства, та не виконано рішення суду, яке набрало законної сили, враховуючи приписи ст. 129-1 Конституції України, ст. ст.14,370,383 КАС України, і просив про задоволення заяви.

ІІ. Процесуальні дії суду.

Протоколом від 19.03.2021 року дана заява передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

Ухвалою від 23.03.2021 року дана заява прийнята до розгляду з призначенням судового засідання на 07.04.2021 року.

Сторони до судового засідання не з`явились, у зв`язку з чим слухання справи відкладено на 01.06.2021 року.

Сторони до судового засідання не з`явились, заперечень від суб`єкта оскарження не надійшло.

Судом постановлено про розгляд заяви у письмовому провадженні, що відповідає приписам ст. 383 КАС України.

ІІІ. Обставини, встановлені судом в порядку розгляду заяви.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.01.2017 року скасовано п.1.40 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 295 від 25.03.2016 року про відмову у видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві; зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняти рішення у відповідності до вимог ЗУ «Про рекламу», «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», постановою КМУ «Про затвердження Типових Правил розміщення зовнішньої реклами» № 2067 від 29.12.2003 року, рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 04.10.2011 року № 1015 «Про затвердження Правил розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві», Регламенту виконавчого комітету Миколаївської міської ради, затвердженого рішенням від 22.11.2013 року № 1058.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2017 року апеляційна скарга Виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишена без задоволення, а постанова суду без змін.

Постаново. Верховного Суду від 20.08.2019 року дані судові рішення залишені без змін.

28.07.2017 року видано виконавчий лист № 490/4255/16-а.

27.02.2020 року директором ПП «Ідея» надана заява про примусове виконання рішення суду.

05.03.2020 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сазоновим Д.К. відкрито виконавче провадження (ВП № 61460504).

12.03.2020 року за № 1457/02.02.01-40/14/20 Миколаївською міською радою направлений лист на ім`я ПП «Ідея» щодо виконання судового рішення по справі № 490/4255/16-а та зазначено, що Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради, як Робочим органом регулювання діяльності розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві підготовлений проект рішення виконавчого комітету про дозвіл на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві, який проходить процедуру погодження та буде винесений на розгляд чергового засідання виконавчого комітету Миколаївської міської ради.

25.02.2021 року ПП «Ідея» отримала відповідь Миколаївської міської ради (вих. № 1231/02.02.01-110/14/21), що 27.01.2021 року на черговому засіданні виконавчого комітету миколаївської міської ради був розглянутий проект про дозвіл на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві, однак рішення не прийнято.

IV. Джерела права й акти їх застосування

За змістом статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначено обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.

Згідно статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

V. Висновки Суду

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 Кас України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Як вбачається з матеріалів справи,27.01.2021 року на черговому засіданні виконавчого комітету Миколаївської міської ради розглядався проект про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві, однак рішення не прийнято.

Звертаючись до суду із даною заявою, ПП «Ідея» фактично оскаржує це рішення, та оскаржує дії та бездіяльність виконкому, що мали місце при цьому, вважаючи, що виконком мав прийняти відповідне рішення або відмовити.

Порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, зокрема, у відповідності до положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Обраний заявником спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право, оскільки фактично знову просить прийняти рішення, яке прийнято судом у постанові від 30.01.2017 року, при цьому відсутня бездіяльність виконкому, але прийняті дії не задовольняють ПП «Ідею», що є підставою для прийняття судом рішення щодо покладення на виконком зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення у відповідності до вимог ст. 382 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а.

За вказаних обставин, суд зазначає, що заявник у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання заяви про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої на виконання рішення суду,проте, у спосіб, який вже вирішений судом.

Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Підсумовуючи вище наведене, суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, повторному розгляду не підлягають.

Таке рішення суду відповідає позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17. Та 24.09.2020 року за № 640/15623/19.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що викладені заявником підстави є такими, що задоволенню не підлягають.

Разом з тим, згідно приписів ч.2 ст. 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у місячний строк звіт про виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.01.2017 року по справі № 490/4255/16-а, у задоволенні інших вимог відмовити.

VІ. Судові витрати

З огляду на результат розгляду заяви, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 3, 14, 382-383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Зобов`язати суб`єкта владних повноважень Виконавчий комітет Миколаївської міської ради подати у місячний строк звіт про виконання постанови Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.01.2017 року по справі № 490/4255/16-а.

Заяву Приватного підприємства «Ідея» про визнання протиправною бездіяльності Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо невиконання рішення суду в порядку ст.383 КАС України за позовом Приватного підприємства «Ідея» до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа Головне управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування п.1.40 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 295 від 25.03.2016року «Про відмову у видачі дозволу на розміщення зовнішньої реклами в м. Миколаєві та зобов`язання вчинення певних дій» - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.П. Черенкова