Справа № 160/3793/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2021 року Справа № 160/3793/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЬ Д" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
15.03.2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю "СТИЛЬ Д" - Феденко Ірина Вікторівна звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами з 21.04.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
16.04.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла письмова відповідь на відзив, в якій він посилається на те, що відповідачем не наведено у своєму відзиві жодного факту, що спростовує наведені у позовній заяві ТОВ «СТИЛЬ Д» юридично значимі обставини. Як зазначалось позивачем у позовній заяві, підставою для прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень-рішень стала наявність відповіді уповноваженого органу Республіки Польща (лист від 05.06.2020 року №1001-ІОС.4331.24.2019.ЕА UNP 1001-20-054705), згідно якої товари №№5,8 не мають статусу преференційного походження з Європейського Союзу в рамках угоди. Однак, відповідачем не надано вказаного листа ні позивачу на його запит від 08.02.2021 року №2689-ЮД, а також не додано його до відзиву для суду. Наведене свідчить про відсутність у відповідача вищевказаної відповіді. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
27.04.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на позов, в яких останній наполягав на наявності в нього копії листа уповноваженого органу Республіки Польща від 05.06.2020 року №1001-ІОС.4331.24.2019.ЕА UNP 1001-20-054705. Також представник відповідача зазначив, що заперечення позивача до акту перевірки не спростували та не підтвердили фактів, які були виявлені під час перевірки. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2021 року зобов`язано Дніпровську митницю Держмитслужби надати до суду в строк до 19.05.2021 року належним чином завірені докази, а саме: копію акту від 02.02.2021 року №0001/21/7.5-19/ НОМЕР_1 та офіційний переклад листа від 05.06.2020 року №1001-ІОС.4331.24.2019.4ЕА UPN 1001-20-054705.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року продовжено Дніпровській митниці Держмитслужби строк для надання додаткових документів у справі №160/3793/21 до 18.06.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року зупинено провадження у адміністративній справі №160/3793/21 - до 18.06.2021 року.
17.06.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові додаткові пояснення, в яких зазначено, що митним органом республіки Польщі у свої відповіді від 19.08.2019 року №1001 ІОС.4331.24.2019.ЕА UNP 1001-20-054705 та перекладачем у своєму перекладі «перекручено» інформацію, що міститься у сертифікаті EUR.1 від 07.08.2017 року №PL/MF/AN0215982 та у Додатку 1-А «Тарифний графік України» до розд. IV Угоди ЄС, в редакції, що діяла протягом 2017 року, а відтак, ані вказана відповідь, ані її переклад не можуть бути належними доказами незаконності та протиправності застосування позивачем преференційного режиму для товарів №№5,8. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року поновлено провадження у адміністративній справі №160/3793/21
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до п.1.1 Контракту, компанія Zenner-Poland Sp. z.o.o. (резидент Польші) погодилась продати продукцію манікюрно-педікюрної групи, засоби для миття тіла та купання в асортименті, а ТОВ «СТИЛЬ Д» погодилось придбати зазначений товар та оплатити його вартість.
Так, у відповідності з умовами контракту позивачем придбано у компанії Zenner-Poland Sp. z.o.o. (резидент Республіки Польщі) товари непродовольчої групи, що підтверджується митною декларацією від 10.08.2017 року №UA110010/2017/006486 та в якій визначено перелік товару, який було імпортовано на територію України.
У переліку товару, що містився в митній декларації від 10.08.2017 року №UA110010/2017/006486 містились також такі товари, а саме:
На підтвердження права на застосування пільгових ставок мита, позивачем надано Митному органу сертифікат з перевезення товару форми EUR.1 від 07.08.2017 року №PL/MF/AN0215982, яким підтверджується країну походження такого товару, виданий митним органом Республіки Польщі.
Дніпропетровською митницею ДФС направлено запит до Державної митної служби України (лист від № 165/8/04-50-19-4) для подальшого направлення митним органам Республіки Польща щодо перевірки автентичності сертифіката з перевезення товару форми EUR.1 від 07.08.2017 року № PL/МF/АN0215982 та встановлення статусу походження товарів, зазначених у ньому.
Листом від 02.07.2020 року № 16-3/16-01/7.5/1433 Державна митна служба України надіслала відповідь уповноваженого органу Республіки Польща (лист від 05.06.2020 року № 1001-ІОС.4331.24.2019.4.ЕА UPN 1001-20-054705) з результатами перевірки.
Відповідно до офіційного перекладу листа від 05.06.2020 року № 1001-ІОС.4331.24.2019.4.ЕА UPN 1001-20-054705 перевірка показала, що товари, охоплені вищеназваним сертифікатом:
- тримач зубної щітки не може вважатися таким, що походить, у значенні угоди між Україною та ЄС;
- косметичні люстерка не мають преференційного походження;
- гребінці для волосся можуть вважатися такими, що походять, як визначено в угоді між Україною та ЄС.
Відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «СТИЛЬ Д» з питань дотримання вимог законодавства України з питань митної справи в частині обгрунтованості та законності отримання пільг і звільнення від оподаткування за митною декларацією від 10.08.2017 року №UA 110010/2017/006486.
За результатами вищевказаної перевірки відповідачем 02.02.2021 року складено акт № 0001/21/7.5-19/ НОМЕР_1 про порушення позивачем:
- ч. 2 ст. 48, п.2 ч.3 ст. 75, ч. 5 ст.280, ч.1 ст. 281, ст. 295 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI ( з урахуванням ч.2 ст. 345 Митного кодексу України та вимог Закону України «Про внесення змін до ПКУ та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків ш період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 року №591-ІХ), в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита за митною декларацією від 10.08.2017 року №UA110010/2017/006486 на загальну суму - 723,24 грн.;
- п.2 ч.2 ст. 75 Митного кодексу України від 13.03.2012 року №4495-VI ( з урахуванням ч.2 ст. 345 Митного кодексу України та вимог Закону України «Про внесення змін до ПКУ та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 року №591-ІХ), в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку к додану вартість за митною декларацією від 10.08.2017 року №UA 110010/2017/006486 на загальну ржу - 144,65 грн.
Не погодившись із висновками у акті, позивачем було надано заперечення вих. №2703- ЮД від 11.02.2021 року.
Вищевказані податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 02.03.2021 року, що підтверджується штемпелем вхідної кореспонденції.
Не погодившись із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 54 цього ж Кодексу передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.
Згідно із частиною першою статті 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.
Частиною першою статті 351 цього ж Кодексу визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.
Як передбачено пунктом другим частини другої статті 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.
Відповідно до частини восьмої статті 264 Митного кодексу України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Згідно з пунктом другим частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
З аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку, що декларант, здійснюючи ввіз на митну територію України товарів або транспортних засобів, з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації несе повну відповідальність за достовірність відомостей в ній, в тому числі щодо достовірності митної вартості.
Згідно із статтею 352 Митного кодексу України посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.
Частиною шостою статті 345 цього ж Кодексу визначено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів.
Згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Відповідно до пункту 54.4 статті 54 Податкового кодексу України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Як вже встановлено судом в ході розгляду справи висновок контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість та ввізного мита із ввезених на митну територію України товарів ґрунтується на підставі інформації, зазначеної у листі від 02.07.2020 року №16-3/16-01/7.5/1433, яким Державна митна служба України інформувала Дніпровську митницю Держмитслужби про отримання інформації від уповноваженого органу Республіки Польща (лист від 05.06.2020 року № 1001-ІОС.4331.24.2019.4.ЕА UPN 1001-20-054705), яким не підтверджено преференційне походження товару.
Відповідно до ст. 272 Митного кодексу України на товари, що ввозяться на митну територію України, встановлюється ввізне мито.
Згідно ст. 278 Митного кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
В силу ч. 4 та ч. 5 ст. 280 Митного кодексу України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.
До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.
Так Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII ратифіковано Угоду від 27 червня 2014 року про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії 1 їхніми державами-членами з іншої сторони, якою, серед іншого, передбачено поглиблену та всеохоплюючу зону вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом (далі Угода про асоціацію).
Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 29 Угоди про асоціацію, кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди (далі - Графіки).
При цьому, згідно частини 2 статті 26 Угоди про асоціацію «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі 1 до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»).
Відповідно до Протоколу 1 до Угоди про асоціацію у розділі V статті 16 визначено, що товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів:
(а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або
(b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу,- декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу.
Відповідно до ч. 1 статті 22 Протоколу 1 декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(Ь) цього Протоколу, може бути складена:
(а) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або
(b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Законом України № 2187-VIІI від 8 листопада 2017 року Україна приєдналася до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження (надалі - Регіональна конвенція).
21 листопада 2018 року Підкомітетом України - ЄС з питань митного співробітництва прийнято рішення № 1/2018 (далі - Рішення) про зміну Протоколу 1 «Щодо визначення концепції «Походження товарів» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.
Відповідно до статті 1 Рішення Протокол 1 замінюється текстом, викладеним у додатку до цього Рішення, зокрема з урахуванням статті 1 цього додатку у торгівлі з ЄС застосовуються правила походження Регіональної конвенції, викладені у Доповненні 1 до цієї конвенції.
Отже, відповідно до положення ст. 15 Доповнення 1 до Регіональної конвенції товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження;
(а) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку ІІІа;
(b) сертифікат з перевезення товару EUR-MED, зразок якого наведений у Додатку ІІІb;
(с) у випадках, вказаних у Статті 21(1), декларація (надалі іменуватиметься "декларацією походження" або "декларацією походження EUR-MED"), надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати. Текст декларації походження наведений у Додатку IV а і b.
Частиною 1 ст. 21 Доповнення 1 до Регіональної конвенції визначено, що декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15 (1)(с), може бути складена:
(а) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або
(b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро.
Відповідно до п.1 ст. 29 Глави 1 розд. IV, кожна Сторона зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку 1-А до цієї Угоди (далі - Графіки).
Суд зазначає, що митне оформлення, в тому числі, визначення митної вартості, нарахування і сплата митних платежів, завершене, його результати не оспорені у встановленому порядку і не скасовані.
Суд наголошує, що в досліджуваній справі рішення про коригування митної вартості в порядку ст.55 МК України митницею не виносилось.
Зі свого боку відповідач із запитом від 19.08.2019 року звернувся до Митного органу Республіки Польща.
Однак, разом з цим у відповіді уповноваженого органу республіки Польща не вбачається, що протягом періоду 2017 року вищевказані товари не були вироблені у Республіці Польща.
Таким чином, дослідивши фактичні обставини справи та, надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов висновку, що товар №5 «футляр для зубної щітки» з пластмаси, та товар №8 «Дзеркала скляні, у рамах», які були ввезені позивачем в Україну за митною декларацією від 10.08.2017 року №UA110010/2017/006486, походять з країни Європейського Союзу (Республіка Польща) та відповідає правилам походження, що регулюють преференційну торгівлю з Україною (UА). Відтак, позивачем виконані митні і податкові зобов`язання під час здійснення митних процедур.
Ключовим при вирішенні спору, суд вважає те, що митним органом не надано беззаперечних доказів існування у позивача намірів фінансового характеру, спрямованих на ухиляння від сплати всіх необхідних платежів при митному оформленні.
Оцінюючи в сукупності вищевикладене, враховуючи не підтвердження під час розгляду справи обставин, якими контролюючий орган обґрунтовував свої твердження про порушення позивачем вимог Митного кодексу України, Податкового кодексу України, а відтак й покладених в основу прийнятих оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, заявлений позивачем позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових положень, суд приходить до висновку, що відповідачем при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень не дотримано приписи пп.1, 3, 5, 6 ч.2 ст.2 КАС України, у зв`язку з чим такі податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, тому судові витрати в розмірі 4540,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача з Дніпровської митниці Держмитслужби за рахунок його бюджетних асигнувань.
Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна