Справа № 460/7301/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/7301/20 пров. № А/857/5650/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року, ухвалене суддею Комшелюк Т.О. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 460/7301/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.09.2020 року № 19, № 19.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі вказаних вище податкових повідомлень-рішень відповідач збільшив позивачу грошові зобов`язання з податку на додану вартість та ввізного мита. Ці рішення відповідача ґрунтуються на тому, що за результатами перевірки відповідач встановив подання позивачем недостовірних відомостей щодо митної вартості товару.

Однак, позивач заперечує ці твердження відповідача та зазначає те, що з метою митного оформлення ввіз на територію України транспортний засіб автомобіль марки «Renault», модель «Megane», календарний рік виготовлення 2014, модельний рік виготовлення 2014, тип двигуна дизельний, об`єм двигуна -1461 куб. см., номер кузова НОМЕР_1 , який розмитнив з договірною вартістю, яка не викликала сумнівів у митного органу.

Натомість, приймаючи оскаржені рішення, митний орган керувався інформацією наданою фіскальними органами Литовської Республіки щодо експорту аналогічного автомобіля, який ідентифікований за номером кузова. Водночас, на думку позивача, митний орган не може заявляти про те, що позивач заявив недостовірні відомості щодо вартості автомобіля, спираючись лише на інформацію митних органів іншої держави щодо експорту аналогічного автомобіля, без дослідження достовірності поданих позивачем документів.

Позивач також зазначає, що під час митного оформлення автомобіля за ціною договору у митного органу не виникало сумнівів щодо достовірності поданих для митного оформлення документів, митний орган за результатами митного оформлення автомобіля не приймав рішення про коригування митної вартості.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно збільшив позивачу грошові зобов`язання при розмитненні автомобіля, а тому, на думку позивача, належним способом захисту порушеного права є скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року в адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Поліської митниці ДМС від 25.09.2020 року № 19, № 19.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці ДМС 840,80 грн. судового збору.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Таку позицію відповідач пояснює тим, що за результатами перевірки митної декларації та інформації, що стосується товару, митне оформлення якого завершено, отриманої листом Департаменту організації протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії ДФС України від 05.08.2019 року № 2481/8/03-70-20 щодо звернення митних органів Литовської Республіки, митний орган встановив розбіжності щодо фактурної вартості товару, продавця та отримувача товару.

Так, митним департаментом Міністерства фінансів Литовської Республіки надані документально підтверджені відомості про фактичну ціну придбання транспортного засобу - 6799 євро, продавця - UAB «Gelgotos Transportas» (Литва), покупця - громадянин Roman ОСОБА_2 , товар - автомобіль марки «Megane», календарний рік виготовлення 2014, модельний рік виготовлення 2014, тип двигуна дизельний, об`єм двигуна -1461 куб. см., номер кузова НОМЕР_1 , колір - сірий.

Однак, позивач задекларував вартість товару нижчу, ніж в країні відправлення - Литовській Республіці. Внаслідок цього, митний орган визначив митну вартість транспортного засобу в сумі 6799 євро та збільшив позивачу грошові зобов`язання.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що в період з 27.08.2020 року по 02.09.2020 року посадовими особами Поліської митниці Держмитслужби проведена документальна невиїзна перевірка дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, повноти нарахування та сплати митних платежів за митною декларацією від 15.03.2018 року № UА205090/2018/019101.

За результатами перевірки відповідач склав акт № 16/7.13-19/ НОМЕР_2 від 11.09.2020 року.

У акті перевірки відповідач зробив висновки про порушення позивачем вимог:

- статті 49, пункту 2 частини 2 статті 52, статті 53, частини 1 статті 257, статті 289 Митного кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті мита на загальну суму 10 068,08 грн.

- пункту 187.8 статті 187, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податкового зобов`язання по сплаті податку на додану вартість на загальну суму 22 149,79 грн.

Такі висновки ґрунтуються на тому, що за результатами порівняльного аналізу експортної декларації країни відправника, рахунка-фактури, касових чеків, отриманих від митного департаменту при Міністерстві фінансів Литовської Республіки та документів поданих позивачем для митного оформлення транспортного засобу автомобіля марки «Renault», модель «Megane», календарний рік виготовлення 2014, модельний рік виготовлення 2014, тип двигуна дизельний, об`єм двигуна - 1461 куб. см., колір сірий, номер кузова НОМЕР_1 митний орган встановив невідповідність відомостей щодо митної вартості, відправника та отримувача імпортованого транспортного засобу за МД від 15.03.2018 року № UA205090/2018/019101, а саме, при однакових технічний характеристиках, номеру кузова та інших ознаках, які ототожнюють обидва автомобілі, вартість автомобіля, який розмитнював позивач становить 3400 євро, а вартість автомобіля за даними митного органу Литовської Республіки 6799 євро. При цьому, відправником та отримувачем цього автомобіля є різні юридичні та фізичні особи, зокрема, продавцем автомобіля, який розмитнював позивач є TOYOTA SERVICE AutohausHolstenGmBH (м. Ерель, Німеччина), а за даними митного органу Литовської Республіки - UAB «GELGOTOS TRANSPORTAS» (Литва). Покупцем у останньому випадку є ОСОБА_3 .

З цих підстав відповідач зробив висновок, що під час митного оформлення вказаного транспортного засобу позивач надав недостовірні відомості щодо вартості транспортного засобу, яка становить 6799,00 євро та є вищою, ніж зазначена в поданих до митного оформлення в Україні товарно-супровідних документах.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення:

№ 9 від 25.09.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами на суму 27687,24 грн, з яких 22149,79 грн за податковим зобов`язанням та 5537,45 грн за штрафними санкціями;

№ 9 від 25.09.2020 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з мита на транспортні засоби на суму 12585,10 грн, з яких 10068,08 грн. за податковим зобов`язанням та 2517,02 грн. за штрафними санкціями.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач при митному оформленні транспортного засобу надав достовірні відомості щодо фактурної вартості товару, продавця та отримувача товару, а тому дійшов висновку про задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Водночас, згідно із частиною 1 статті 54 МК України відповідач здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Апеляційний суд встановив те, що позивач 15.03.2018 року за митною декларацією № UA205090/2018/019101, задекларував товар: автомобіль марки «Renault», модель «Megane», календарний рік виготовлення 2014, модельний рік виготовлення 2014, тип двигуна дизельний, об`єм двигуна - 1461 куб. см., колір сірий, колісна формула - 4х2, тип кузова легковий хетчбек, номер кузова НОМЕР_1 за ціною - 3400 євро.

Водночас митний орган погодився з митною вартістю товару, яку задекларував позивач та випустив товар у вільний обіг не територію України.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 54 цього ж Кодексу передбачено, що орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску.

Частиною 1 статті 351 цього ж Кодексу визначено, що предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органові доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Частиною 6 статті 345 цього ж Кодексу визначено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів.

У серпні 2019 року на адресу Державної фіскальної служби України надійшов лист від митного органу Литовської Республіки у якому викладено прохання надати інформацію щодо перетину державного кордону, розмитнення та реєстрації транспортного засобу - автомобіля марки «Renault», модель «Megane», календарний рік виготовлення 2014, модельний рік виготовлення 2014, тип двигуна дизельний, об`єм двигуна - 1461 куб. см., колір сірий, колісна формула - 4х2, тип кузова легковий хетчбек, номер кузова НОМЕР_1 .

На підставі цього листа відповідач провів перевірку в ході якої встановив, що при митному оформленні вказаного товару позивач недостовірно задекларував митну вартість за ціною нижчою ніж та, що була задекларована в країні відправлення (Литовська Республіка).

Згідно з документами, які надані митними органами Литовської Республіки вказаний транспортний засіб експортований з Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_3 за ціною 6799 євро.

Оцінюючи обставини справи апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Як свідчать докази, які є у справі, ідентифікаційні номери кузова автомобіля марки «Renault», модель «Megane», яку розмитнив позивач та кузова автомобіля цієї марки та моделі, яка експортована з Литовської Республіки на ім`я ОСОБА_3 однакові.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що документи, які позивач надав до митного оформлення мають підписи та печатки сторін, не мають ознак підробки чи виправлень, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності.

Водночас, відповідач не спростував інформацію, яка вказана у документах, які до митного оформлення подав позивач, а тому не можна стверджувати, що позивач заявив недостовірні дані про вартість товару, спираючись лише на інформацію надану митним органом Литовської Республіки та документи видані іншим продавцем для іншого покупця на автомобіль, у якого той самий номер кузова, що і у автомобіля, який декларував позивач.

При цьому, відповідач маючи інформацію щодо вартості автомобіля, яку надав позивач та ту, яку надав митний орган Литовської Республіки, без зазначення мотивів, взяв до уваги ту інформацію про вартість автомобіля, яку надав митний орган Литовської Республіки. Водночас, апеляційний суд зауважує, що обидва джерела інформації мають однакове доказове значення, тому відповідач, як державний орган не може обирати певну позицію, не навівши мотивів та доказів на спростування іншої.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що митний орган повинен впевнитись у тому, що декларант дійсно заявив недостовірну вартість товару, зважаючи на те, що документи або певний документ, які для митного оформлення представив декларант, насправді не видавався продавцем, або має ознаки підробки, суперечить іншим документам, які надані продавцем товару чи офіційними органами реєстрації транспортних засобів країни відправлення.

Цих дій відповідач не вчинив, а лише взяв до уваги документи та інформацію, яка надана митним органом Литовської Республіки щодо транспортного засобу, не вказавши в чому полягає недостовірність документів та інформації, яку надав позивач для митного оформлення товару.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку апеляційного суду, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, внаслідок чого апеляційний суд вважає їх протиправними, а тому їх належить скасувати.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції зробив невірний висновок про те, що позивач при митному оформленні товару заявив недостовірні відомості, які вплинули на митну вартість товару.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Поліської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 грудня 2020 року у справі № 460/7301/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 17.06.2021 року