Справа № 380/11828/20
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/11828/20 пров. № А/857/7853/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Улицького В.З., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Мельничук Б.Б.,

представника апелянта Кравчук П.І.,

представника відповідача Гордєєва О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі № 380/11828/20 (ухвалене головуючим суддею Коморним О.І. у м. Львові, повне судове рішення складено 26 лютого 2021 року) у справі 380/11828/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування ухвали, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:

визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 6738 від 07.09.2020 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».

зобов`язати Львівську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, кадастровий номер :04:003:0090 розташованої на АДРЕСА_1 для ведення садівництва у власність ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що проект землеустрою погоджений відповідними органами у встановленому законом порядку, а підстава, зазначена в оскаржуваній ухвалі, не підпадає під вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою та суперечить нормам Земельного кодексу України, тобто ухвала є протиправною та підлягає скасуванню

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Львівською міською радою 07.09.2020 на 28-й сесії 7-го скликання правомірно прийнято ухвалу № 6738 від «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі земельної ділянки», оскільки при прийнятті рішення встановлено невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (плану зонування території Сихівського району м. Львова).

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що проект землеустрою погоджений відповідними органами у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч. 9 ст. 118 Земельного кодексу України орган місцевого самоврядування повинен був прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що Львівською міською радою на 12 сесії 6 скликання 18.07.2013 прийнято ухвалу № 2618, про погодження громадянину ОСОБА_1 місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12 га на АДРЕСА_1 у власність для ведення садівництва за рахунок земель, що не надані у користування.

На підставі вказаної ухвали ТОВ «ГеоБудСтандарт» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянки позивачеві.

Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру земельній ділянці на АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий № :04:003:0090 та зареєстровано ділянку в реєстрі 02.10.2014.

31.10.2014 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради після розгляду звернення ОСОБА_2 від 06.10.2014 про затвердження проекту землеустрою у листі зазначило, що ухвалою Львівської міської ради від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 0,1000 га у власність для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . Управління роз`яснило, що для вирішення порушеного питання необхідно у найкоротший термін відкоригувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: через спеціалізовану землевпорядну організацію нанести на картографічні матеріали межі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. На виконання цього документа межі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку було нанесено на картографічні матеріали.

01.12.2014 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради в додаток до листа від 31.10.2014 №2403-3вих-2122 просило у 10-денний термін відкоригувати акт узгодження меж та через спеціалізовану землевпорядну організацію нанести на картографічні матеріали межі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку. Відповідний акт було відкориговано та долучено до проекту землеустрою.

04.11.2015 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради надало відповідь № 2403-3вих-3616 на звернення від 21.04.2015 та зазначило, що управлінням підготовлено проект ухвали «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 ». Однак відповідно до листа ДП ДІПМ «Містопроект» від 12.08.2015 № 450/12-1 у зв`язку з розробленням проекту внесення змін до детального плану території в межах АДРЕСА_2 . з метою приведення у відповідність землевпорядної документації до містобудівної ОСОБА_1 необхідно попередньо погодити відведення земельної ділянки з ДІГІМ «Містопроект».

ДП ДІПМ «Містопроект» листом № 611/12-1 від 16.11.2015 не заперечило щодо відведення даної земельної ділянки на АДРЕСА_1 для ведення садівництва та повідомило про те, що згідно раніше розробленої містобудівної документації (генплан АДРЕСА_3 , ДПТ в межах АДРЕСА_2 ) функціональне призначення земельної ділянки за кадастровим номером :04:003:0090 не мінялося. Більша частина земельної ділянки (72 %) знаходиться в межах зони Р-4 - рекреаційна зона обмеженого використання (дачі, колективні сади). Частина ділянки потрапляє в зону ЖК-1. може використовуватися за існуючим призначенням зі статусом невідповідності.

27.06.2018 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради звернулося до начальника управління та архітектури та урбаністики ОСОБА_3 з проханням відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначити відповідність місця розташування даної земельної ділянки генеральному плану м. Львова та надати інформацію, про наявність розробленого плану зонування або детального плану території, в межах якої знаходиться вищевказана ділянка.

16.11.2018 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради надало відповідь на звернення ОСОБА_1 від 05.02.2018 № 3-Г-10268/АП-С-24 та зазначило, що Львівською міською радою ухвалою від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0.1 га та надано в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0.1845 га на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку. Добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Розглянувши звернення ОСОБА_1 від 11.01.2005 Львівська міська рада ухвалою від 28.04.2005 № 2283 «Про вилучення з користування громадянина ОСОБА_1 земельної ділянки на АДРЕСА_3 » внесла зміни до ухвали міської ради від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові».

Львівським окружним адміністративним судом 26.09.2019 прийнято рішення у справі № 1.380.2019.001679, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Львівської міської ради: - визнати протиправною бездіяльність Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою від 05.02.2018; - зобов`язано Львівську міську раду розглянути на пленарному засіданні чергової сесії питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розташованої на АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_1 . Рішення набрало законної сили 31.10.2019.

07.09.2020 на 28-й сесії 7-го скликання Львівською міською радою прийнято ухвалу № 6738 від «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі земельної ділянки» у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (плану зонування території Сихівського району м. Львова).

Позивач вважаючи оскаржувану ухвалу відповідача протиправною, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають згідно з ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Кабінету міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Відповідно до частин 9 та 11 ст. 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Відтак суд першої інстанції правильно вказав, що з аналізу наведених правових норм вбачається, що хоча підстави прийняття рішення про відмову в затверджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність не визначені в статті 118 Земельного кодексу України, однак, правомірність такої відмови є предметом судового контролю.

Як згадувалось вище відповідно до ухвали Львівської міської ради від 18.07.2013 № 2618 «Про погодження громадянину ОСОБА_1 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1 » погоджено гр. ОСОБА_1 місце розташування земельної ділянки та надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,12га на АДРЕСА_1 у власність для ведення садівництва за рахунок земель, що не надані у власність або користування.

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про землеустрій» визначено, що документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації. Відповідно до частини 2 цієї ж статті, одним із видів документації із землеустрою є проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно ч.1 ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: - завдання на розроблення проекту землеустрою; - пояснювальну записку; - копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); - письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; - довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; - матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); - відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за наявності таких об`єктів); - розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); - розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); - акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); - акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); - кадастровий план земельної ділянки; - матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); - матеріали погодження проекту землеустрою.

Судом встановлено, що на підставі вказаної ухвали Львівської міської ради від 18.07.2013 №2618ТОВ «ГеоБудСтандарт» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачеві (а.с.113-148).

Вказаний проект погодило Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради згідно з висновком від 11.07.2014 (а.с.68) та Відділ Держземагенства у м. Львові надав висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 08.09.2014 (а.с.67).

Однак Ухвалою Львівської міської ради від 18.09.2014 №3840 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» (Затвердж_План зонування_Сихів_Франк_2014.jpg (900Ч652) (city-adm.lviv.ua) затверджено містобудівну документацію «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» (План зонування Сихівського району міста Львова Львівська міська рада (city-adm.lviv.ua).

Судом першої інстанції зазначив, що відповідно до затвердженого плану зонування території Сихівського району м. Львова частина земельної ділянки знаходяться в межах функціонування Ж-1 (зона садибної забудови), де не передбачено ведення індивідуального садівництва».

Згідно ч. 5 ст. 20 Земельного кодексу України види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, обов`язковий для врахування під час розроблення землевпорядної документації.

Так суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову дійшов висновку, що встановлено невідповідність місця розташування земельної ділянки містобудівній документації (плану зонування території Сихівського району м. Львова)

Однак на переконання колегії суддів такий висновок є суперечливим з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 Ухвали № 3840 від 18.09.2014 «Про затвердження містобудівної документації «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» міська рада ухвалила: Затвердити містобудівну документацію «План зонування території міста Львова: Франківський та Сихівський райони» (пояснююча записка та графічні матеріали).

Тобто невід`ємною частиною ухвали є пояснююча записка, яка розміщена у вільному доступі на офіційній сторінці Львівської міської ради.

Відповідно до п. 1.2.5 Пояснювальної записки при формуванні та територіальній «прив`язці» вказаних сукупностей з урахуванням існуючих (на забудованих територіях) та прогнозованих генеральним планом (на незабудованих чи передбачених для зміни функціонального використання території) в кожній зоні виділені дозволені види забудови та іншого використання земельних ділянок, які поділяються на: переважні та супутні - тобто найпоширеніші в даній зоні види забудови та іншого використання земельних ділянок.

Згідно з п. 1.5.1 Пояснювальної записки до територій невідповідного використання відносяться земельні ділянки: розташовані в межах червоних ліній; на яких розташовані існуючі об`єкти містобудування, що не відповідають встановленим містобудівними регламентами переважним і допустимим видам забудови та іншого використання земельних ділянок в певній зоні; параметри забудови яких не відповідають встановленим містобудівним регламентом для даної зони єдиним умовам і обмеженням забудови.

У Розділі 2 Пояснювальної записки до Плану зонування території м. Львова (зонінг): Франківський та Сихівський райони визначено перелік зон, встановлених на території міста Львова за переважними, супутніми і допустимими видами забудови та іншого використання земельних ділянок. Визначено переважні і допустимі види забудови та іншого використання земельних ділянок в межах встановлених зон.

Планом зонування встановлюється поділ території міста Львова на зони за переваленими, супутніми і допустимими видами забудови та іншого використання земельних ділянок, дозволеними у кожній зоні.

У п. 2.2 Розділу 2.1 Пояснювальної записки визначено, що:

«Ж-1 - зона садибної житлової забудови.

Зона індивідуальної житлової забудови виділена для забезпечення правових умов формування житлових районів низької щільності забудови - окремо стоячих житлових будинків садибного типу і блокованих житлових будинків поверховістю не вище 3-х поверхів з земельними ділянками, з мінімально дозволеним набором послуг місцевого значення.

Переважні види забудови та іншого використання земельних ділянок:

Одноквартирні житлові будинки окремостоячі, з присадибною ділянкою;

Одноквартирні житлові будинки зблоковані, з присадибною ділянкою.

Супутні види забудови та іншого використання:

Сади, городи».

Відтак у пояснювальній записці визначено, що до супутніх видів використання земельної ділянки, дозволених у зоні «Ж-1» належить і садівництво сади.

Крім цього, згідно пояснювальної записки, зона Р-4 - рекреаційні зони обмеженого користування - призначається для розміщення дач, колективних садів.

Зона колективних садів виділена для забезпечення правових умов формування територій, які використовуються з метою задоволення потреб населення у вирощуванні фруктів і овочів, а також відпочинку при збереженні наступних видів і параметрів дозволеного використання нерухомості.

Переважні види забудови та іншого використання земельних ділянок: сади, городи.

Таким чином, земельна ділянка, проект землеустрою на яку просить затвердити позивач, знаходиться у зонах, які дозволяють її використання для ведення садівництва.

При цьому, використання земельної ділянки для садівництва згідно з зонінгом не належить до територій невідповідного використання.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що відповідно до затвердженого плану зонування території Сихівського району м. Львова частина земельної ділянки знаходиться в межах функціонування Ж-1 (зона садибної забудови) де не передбачено ведення індивідуального садівництва», спростовується пояснювальною запискою до Плану зонування території м. Львова: Франківський та Сихівський райони, яка затверджена ухвалою Львівської міської ради № 3840 від 18.09.2014.

Так суд першої інстанції зазначив, що лист ДП ДІПМ «Містопроект» не є погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України.

Разом з цим, суд погоджується з доводами апелянта, що у жодному листі від Управління земельних ресурсів Львівської міської ради не зазначено про необхідність здійснення повторного погодження проекту землеустрою.

Так, вказаний проект погодило Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради згідно з висновком від 11.07.2014 (а.с.68) та Відділ Держземагенства у м. Львові надав висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 08.09.2014 (а.с.67).

Крім цього судом враховується, що 31.10.2014 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради після розгляду звернення ОСОБА_1 від 06.10.2014 про затвердження проекту землеустрою у листі зазначило, що ухвалою Львівської міської ради від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» ОСОБА_1 надано земельну ділянку площею 0,1000 га у власність для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . Управління роз`яснило, що для вирішення порушеного питання необхідно у найкоротший термін відкоригувати проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: через спеціалізовану землевпорядну організацію нанести на картографічні матеріали межі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

На виконання цього документа межі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку було нанесено на картографічні матеріали.

01.12.2014 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради в додаток до листа від 31.10.2014 № 2403-3 вих-2122 просило у 10-денний термін відкоригувати акт узгодження меж та через спеціалізовану землевпорядну організацію нанести на картографічні матеріали межі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

Відповідний акт було відкориговано та долучено до проекту землеустрою.

04.11.2015 Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин Департаменту містобудування Львівської міської ради надало відповідь № 2403-3 вих-3616 на звернення від 21.04.2015 та зазначило, що управлінням підготовлено проект ухвали «Про затвердження гр. ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1 ». Однак, відповідно до листа ДІПМ «Містопроект» від 12.08.2015 № 450/12-1 у зв`язку з розробленням проекту внесення змін до детального плану території в межах АДРЕСА_2 , з метою приведення у відповідність землевпорядної документації до містобудівної, ОСОБА_1 необхідно попередньо погодити відведення земельної ділянки з ДІПМ «Містопроект».

Тобто, Управління зазначило установу, з якою необхідно попереднього погодити відведення земельної ділянки.

ДП ДІПМ «Містопроект» листом № 611/12-1 від 16.11.2015 не заперечило щодо відведення даної земельної ділянки на АДРЕСА_4 для ведення садівнитва та повідомило про те, що згідно раніше розробленої містобудівної документації (генплан АДРЕСА_3 , ДПТ в межах АДРЕСА_2 ) функціональне призначення земельної ділянки за кадастровим номером :04:003:0090 не мінялося. Більша частина земельної ділянки (72 %) знаходиться в межах зони Р-4 - рекреаційна зона обмеженого використання (дачі, колективні сади). Частина ділянки потрапляє в зону ЖК-1, може використовуватися за існуючим призначенням зі статусом невідповідності.

Таке погодження ДП ДІПМ «Містопроект» було надано в контексті Пояснювальної записки до Плану зонування території міста Львова, у якій визначено переважні, супутні та допустимі види використання земельних ділянок у межах встановлених зон. Так, в зоні ЖК-1 дозволено ведення садівництва, як супутній вид використання ділянки.

16.11.2018 Управління земельних ресурсів Департаменту містобудування Львівської міської ради надало відповідь на звернення ОСОБА_1 від 05.02.2018 № 3-Г- 10268/АП-С-24 та зазначило, що ЛМР ухвалою від 29.04.2004 № 1246 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові» передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1 га та надано в оренду терміном на 10 років земельну ділянку площею 0,1845 га на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку. Добровільна відмова від права користування земельною ділянкою є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

При вирішенні спору судом встановлено, що відповідач тричі вказував позивачу на усунення недоліків, при чому кожного разу недоліки були іншими, а вчетверте необгрунтовано відмовляє позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на АДРЕСА_1 .

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.11.2018 у справі № 820/4439/17 органами, зазначеними в частинах першій - третій статті 186-1 Земельного кодексу України, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Як зазначалось вище, оскаржувана ухвала Львівської міської ради обгрунтована невідповідністю місця розташування земельної ділянки містобудівній документації.

Однак, згідно наведеного вище, проект землеустрою, поданий на затвердження позивачем Львівській міській раді розроблено відповідно до встановлених вимог та погоджено відповідними органами.

Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради надало висновок від 11.07.2014, яким погодило матеріали відведення земельної ділянки площею 0,1200 га у власність для ведення садівництва на АДРЕСА_1 .

Відділ Держземагенства у м. Львові надав висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 08.09.2014.

Крім цього, розташування земельної ділянки та її призначення не суперечать раніше розробленій містобудівній документації, що підтверджується листом ДП ДІПМ «Містопроект» від 22.02.2016.

Більше того, земельна ділянка, проект землеустрою якої просить затвердити позивач, ще з 1947 року була закріплена за родиною ОСОБА_1 . Так згідно з архівною довідкою від 05.05.2011, яка міститься у проекті землеустрою, за родиною ОСОБА_4 було закріплено всього 1,53 га землі, у тому числі присадибної - 0,96 га. Наказом № 126 від 22.04.1989 земельну ділянку, розміром 0,26 га, якою користується ОСОБА_4 біля своїх будівель і споруд в с. Пирогівка, передано її внуку ОСОБА_1 .

У довідці № 1188 від 27.10.2011 зазначено про виділення ОСОБА_4 ділянки, у тому числі під сад і виноград.

Тобто родина ОСОБА_1 володіла земельними ділянками, у тому числі і цією ділянкою, що є предметом цього спору ще з 1947 року.

Відтак наявність погодженого належним чином проекту землеустрою є підтвердженням відповідності такого проекту вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що робить будь-яку підставу відмови у затвердженні проекту землеустрою протиправною.

Разом з цим, відповідно до норм чинного законодавства повноваження відповідача щодо вирішення питання про затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі земельної ділянки на АДРЕСА_1 позивачц є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а отже, є протиправною і підлягає скасуванню, а питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0090 розташованої на АДРЕСА_3 для ведення садівництва у власність ОСОБА_1 - повторному розгляду, з урахуванням вимог чинного законодавства та висновків суду, а саме, що:

на підставі ухвали Львівської міської ради від 18.07.2013 №2618ТОВ «ГеоБудСтандарт» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачеві, який погодило Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради згідно з висновком від 11.07.2014 та Відділ Держземагенства у м. Львові надав висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 08.09.2014.

межі земельної ділянки для обслуговування житлового будинку було нанесено на картографічні матеріали.

відкориговано акт узгодження меж та через спеціалізовану землевпорядну організацію нанести на картографічні матеріали межі державного акта на право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку.

у пояснювальній записці визначено, що до супутніх видів використання земельної ділянки, дозволених у зоні «Ж-1» належить і садівництво сади, а зона Р-4 - рекреаційні зони обмеженого користування - призначається для розміщення дач, колективних садів.

ДП ДІПМ «Містопроект» листом № 611/12-1 від 16.11.2015 не заперечило щодо відведення даної земельної ділянки на АДРЕСА_4 для ведення садівнитва (таке погодження ДП ДІПМ «Містопроект» було надано в контексті Пояснювальної записки до Плану зонування території міста Львова, у якій визначено переважні, супутні та допустимі види використання земельних ділянок у межах встановлених зон. Так, в зоні ЖК-1 дозволено ведення садівництва, як супутній вид використання ділянки.).

відповідач тричі вказував позивачу на усунення недоліків, при чому кожного разу недоліки були іншими, а вчетверте необгрунтовано відмовив позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення садівництва на АДРЕСА_1 .

За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду першої інстанції, які зроблені на підставі не повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неправильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги слід задовольнити частково і рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі № 380/11828/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради № 6738 від 07 вересня 2020 року «Про відмову гр. ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі земельної ділянки на АДРЕСА_1 ».

Зобов`язати Львівську міську раду повторно розглянути не сесії питання щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кадастровий номер :04:003:0090 розташованої на АДРЕСА_3 для ведення садівництва у власність ОСОБА_1 з врахуванням висновків суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді В. З. Улицький
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року