Справа № 140/3648/21
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3648/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулася із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови у включенні до страхового стажу роботи на посаді заступника директора в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» в періоди з 15.09.1992 по 12.03.1995, зобов`язання зарахувати до стажу роботи, що дає право на отримання пенсії за віком, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» на посаді заступника директора та призначити пенсію за віком з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 26.09.2012.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.03.2021 у сервісному центрі ГУ ПФУ у Волинській області позивач отримала трудову книжку, в якій виявила, що у страховий стаж не включена робота на посаді заступника директора в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» в періоди з 15.09.1992 по 12.03.1995.

19.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просила включити в її страховий стаж періоди роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 на посаді заступника директора в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс».

06.04.2021 позивач отримала відповідь ГУ ПФУ у Волинській області за №2717-2399/Х-02/8-0300/21 від 02.04.2021 про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» на посаді заступника директора, у зв`язку відсутністю даних про реорганізацію підприємства та засвідчення запису про звільнення гербовою печаткою СРСР.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача щодо не врахування періоду роботи в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» на посаді заступника директора до трудового стажу, посилаючись на порушення її прав та законних інтересів, просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю, мотивуючи тим, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в ТзОВ «Апіс» на посаді заступника директора у зв`язку з порушенням Інструкції ведення трудових книжок, зокрема, в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 01.07.1978 у записі 14-15, відсутні дані про реорганізацію підприємства (з акціонерного товариства «Апіс» на товариство з обмеженою відповідальністю «Апіс») та засвідчено запис про звільнення від 12.03.1995 печаткою старого зразка (з гербом УРСР).

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, зазначено - за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Представник відповідача зазначив, що позивача було повідомлено про неврахування спірного періоду до страхового стажу, що підтверджується заявою позивача із матеріалів пенсійної справи від 12.10.2012.

Вказав, що позивач за перерахунком пенсії до органів Пенсійного фонду України згідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу не зверталась та документів про підтвердження періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в ТзОВ «Апіс», передбачених Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 не надавала.

Також представник відповідача зазначив, що враховуючи положення статті 3 Закону України «Про звернення громадян», при прийнятті рішення в судовій справі суд повинен врахувати, що відповідь-роз`яснення органу Пенсійного Фонду України не є актом, який в розумінні приписів пункту 1 частини першої статті 19 КАС України може бути оскаржено до суду, а отже відповідь на звернення від 02.04.2021 не є рішенням по суті питання.

Крім того, вказав, що позивач пропустила встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) шестимісячний строк звернення до суду, тому відповідно до статті 123 КАС України позов підлягає залишенню без розгляду. Представник відповідача вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що при оформленні пенсії інспектор ПФУ вимагав надання підтвердження нарахування та отримання заробітної плати в ТзОВ «Апіс», мотивуючи проведенням тривалої перевірки робити позивача в ТзОВ «Апіс», що затягне призначення пенсії.

Позивач вказала, що враховуючи зміни в законодавстві за кілька місяців до жовтня 2012 року, які збільшили вік для оформлення пенсії жінкам, не змогла оформити пенсію в березні 2012 року, коли їй виповнилось 55 років та не маючи змоги отримати довідку про нарахування та виплату заробітної плати ТзОВ «Апіс», у зв`язку з припиненням роботи товариства, з метою пришвидшення оформлення пенсії, написала заяву про неврахування до стажу при призначенні пенсії періоду роботи в ТзОВ «Апіс» з 15.09.1992 по 12.03.1995, у зв`язку з неможливістю надати підтверджуючу довідку про нарахування та виплату їй заробітної плати. Однак, вказана заява, як вбачається з її змісту стосувалась лише неможливості надання довідки про нарахування та виплату їй заробітної плати.

ОСОБА_1 вважає, що вимагаючи довідку про підтвердження нарахування та виплату заробітної плати в ТзОВ «Апіс», інспектор ПФУ фактично ввела її в оману, оскільки необхідність підтвердження страхового стажу з доказами сплати страхових внесків, законодавчо встановлений з 01.01.2004. До вказаної дати для нарахування пенсій потрібно було підтвердити трудовий стаж у вигляді періоду роботи, який підтверджується записами у трудовій книжці або інших документах.

Позивач зауважила, що вказана заява позивача від 12.10.2012 не має жодного відношення до позовних вимог, в яких позивач просить зобов`язати відповідача зарахувати до стажу її роботи період з 15.09.1992 по 12.03.1995 в ТзОВ «Апіс» на посаді заступника директора, з інших підстав неврахування вказаного періоду у зв`язку із неналежним, на думку відповідача, заповненням трудової книжки позивача - відсутністю даних про реорганізацію підприємства та засвідчення запису про звільнення гербовою печаткою СРСР.

ОСОБА_1 вказала, що зміст її заяви від 12.10.2012 є абсолютно відмінним від нинішніх позовних вимог, оскільки викладені в заяві підстави для неврахування до стажу при призначенні пенсії періоду роботи в ТзОВ «Апіс» з 15.09.1992 по 12.03.1995 не є предметом даного позову.

Крім того, додавши до відзиву копію розписки-повідомлення представник відповідача визнає, що при оформленні пенсії інспектор ПФУ прийняв 12.10.2012 від позивача дві трудові книжки, які позивач отримала згідно своєї заяви в ПФУ лише 05.03.2021 та співставивши інформацію з особистого кабінету ПФУ щодо зарахованого страхового стажу із записами в трудовій книжці, позивач виявила не зарахування в її стаж роботи в ТзОВ «Апіс» в періоди з 15.09.1992 по 12.03.1995. Тому, позивач вважає, що не порушила строк звернення до суду з даним позовом та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26.09.2012 перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як одержувач пенсії за віком, розмір якої визначено відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19.03.2021 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просила включити в її страховий стаж періоди роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 на посаді заступника директора в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» (а.с.12).

Листом ГУ ПФУ у Волинській області №2717-2399/Х-02/8-0300/21 від 02.04.2021 повідомлено ОСОБА_1 про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» на посаді заступника директора, у зв`язку відсутністю даних про реорганізацію підприємства та засвідчення запису про звільнення гербовою печаткою СРСР (а.с.13).

Позивач, вважаючи зазначену відмову ГУ ПФУ у Волинській області протиправною, звернулася із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до пункту 23 частини 1 Європейської Соціальної Хартії (переглянутої) та частиною третьою статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, прийнятий 09.07.2003 (далі - Закон №1058- IV).

Згідно з частиною третьою статті 4 Закону №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту статті 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Приписами статті 8 Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 26 Закону №1058-IV визначає порядок та умови призначення пенсії за віком особі після досягнення нею віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу.

Як встановлено судом, позивач досягла 60 річного віку, перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, як одержувач пенсії за віком.

Згідно із частинами першою та третьою статті 44 Закону №1058-VІ заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Пунктом 1 частини першої статті 45 вищенаведеного Закону визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з листа ГУ ПФУ у Волинській області від 02.04.2021 №2717-2399/Х-02/8-0300/21 позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» на посаді заступника директора, у зв`язку відсутністю даних про реорганізацію підприємства та засвідчення запису про звільнення гербовою печаткою СРСР.

З записів копії трудової книжки позивача від 01.07.1978 НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач, зокрема, працювала з 15.09.1992 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» на посаді заступника директора та 12.03.1995 звільнена з роботи в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс», у зв`язку із переводом на іншу роботу на підставі частини першої пункту 5 статті 36 КЗпП України (а.с.9-10).

Згідно з статтею 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) та в пункті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція №58).

Частиною другою пункту 1 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Абзацом 1 пункту 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції №58 визначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.5 Інструкції №58 передбачено, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції №58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

З огляду на вищенаведені норми, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для не зарахування періоду роботи позивача з 15.09.1992 по 12.03.1995 стало те, що запис про звільнення в трудовій книжці завірений печаткою на якій наявний напис СРСР, а також відсутні дані про реорганізацію підприємства.

Суд вважає необхідним вказати на те, що Україну проголошено незалежною демократичною державою 24.08.1991. До цього часу, на печатках підприємств, установ та організацій могла містити напис «СРСР». В подальшому зміна печаток відбувалась поступово і протягом значного часу.

Та обставина, що товариство не змінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, такими, що не підлягають застосуванню або не чинними та неправдивими. Висновок відповідача про те, що період роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 зарахувати до страхового стажу неможливо у зв`язку з тим, що період роботи в даній організації завірено печаткою з написом СРСР не ґрунтуються на жодній нормі законодавства, оскільки положення Постанови Верховної Ради України від 11.05.1992 №2318-XII «Про заходи щодо забезпечення виконання вимог дозвільної системи» та «Інструкції про порядок видачі дозволів на виготовлення печаток і штампів», затвердженої наказом МВС України від 18.10.1993 №643, на яку посилається відповідач не містять вказівок, не містять положень про не чинність фактично існуючих печаток та штампів та про обов`язок їх заміни. Не впливає на права та законні інтереси позивача й факт припинення статусу СРСР як суб`єкта міжнародного права, а також факт створення Співдружності Незалежних Держав. Проте, як зазначалось вище, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах покладається саме на відповідальну особу такого підприємства.

Тому, суд критично ставиться до позиції відповідача, адже на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені в його трудовій книжці. Запис про звільнення в трудовій книжці завірений печаткою на якій наявний напис СРСР та посилання відповідача на відсутність записів про реорганізацію товариства у трудовій книжці, не може бути підставою для виключення вказаного періоду роботи з трудового стажу особи, який дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Аналогічна позиція міститься в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 та від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд приходить до висновку, що ГУ ПФУ у Волинській області протиправно не зараховано до загального трудового стажу позивача період роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995. Судом також встановлено, що вперше позивач звернувся до управління своєчасно, досягнувши встановленого законом віку та маючи, передбачений статтею 26 Закону №1058-IV страховий стаж.

Дана обставина не спростовується сторонами, а відтак, позивач має право на пенсію за віком з дати первинного звернення.

Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ 25.11.2005 №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обставини, які підлягали встановленню судом у даній справі і доказуванню, значно віддалені у часі та враховує ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації її прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих загальний стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач ГУ ПФУ у Волинській області як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування позивачу спірного періоду її роботи до страхового стажу при призначенні пенсії за віком вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування до трудового стажу позивача періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» з 26.09.2012.

Щодо позовної вимоги позивача про призначення пенсії за віком з дня звернення із заявою про призначення пенсії, а саме з 26.09.2012, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту наведеної норми слідує, що захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Отже, оскільки з 26.09.2012 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», права позивача у частині призначення пенсії за віком, відповідачем не порушувалися.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Щодо строку звернення до адміністративного суду із даним позовом, суд виходить із наступного.

За результатами судового розгляду даного спору установлено протиправність дій (рішень) пенсійного органу, що спричинило не зарахування до трудового стажу позивача періоду роботи з 15.09.1992 по 12.03.1995 в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс».

За таких обставин, у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України не застосовується, оскільки це матиме наслідком неможливість реалізувати право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №806/1952/18.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 908,00 грн., сплачений згідно з квитанцією від 07.04.2021. Суд звертає увагу, що сума судового збору підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі, оскільки, часткове задоволення позову стосується лише способу захисту порушеного права обраного судом.

Рішення ухвалено в перший робочий день після завершення відрядження головуючого судді.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови ОСОБА_1 у включенні до страхового стажу роботи на посаді заступника директора в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» в періоди з 15 вересня 1992 року по 12 березня 1995 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком, відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 15 вересня 1992 року по 12 березня 1995 року в товаристві з обмеженою відповідальністю «Апіс» на посаді заступника директора, з дня звернення з заявою про призначення пенсії, а саме з 26 вересня 2012 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22-В, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук