Справа № 160/6307/20
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року Справа № 160/6307/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, Правобережного управління Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Дніпровська міська рада, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення грошових коштів,-
10.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Правобережного управління Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Дніпровська міська рада в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є фізичною особою, та на момент виникнення спірних правовідносин була співвласником житлового приміщення загальною площею 2631,8 кв. м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що податковим органом вказано, що ОСОБА_1 є платником земельного податку з фізичних осіб за місцезнаходженням земельної ділянки у АДРЕСА_2 , нежитлове приміщення загальною площею 867,4 кв.м. Надалі податковим органом надані розрахунки для обчислення податку на землю за вказані роки, виходячи з площі 867,4 кв.м., що не відповідає дійсності. Таким чином відповідач безпідставно виніс податкові повідомлення - рішення на ім`я позивача про нарахування земельного податку, з огляду на що вони підлягають скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.06.2020 (суддя Жукова Є.О.) позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 позовну заяву повернуто ОСОБА_1 через не усунення недоліків позовної заяви в строк, встановлений судом.
Не погодившись з ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 позивачем подано апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 в адміністративній справі №160/6307/20 скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.11.2020 (суддя Жукова Є.О.) позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви до 11.12.2020.
11.12.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява на усунення недоліків позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.12.2020 відкрито провадження у справі №160/6307/20 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
22.12.2020 р. представник ОСОБА_1 адвокат Шпак В.І., звернувся Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про відвід головуючого судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Євгенії Олексіївни від розгляду справи №160/6307/20
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 р. судом визнано заяву адвоката Шпака В.І. необґрунтованою та ухвалено передати справу №160/6307/20 відповідно до ст. 31 Кодексу адміністративного судочинства України для вирішення заяви позивача про відвід судді у справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.02.21 по справі №160/6307/20 (суддя Рябчук О.С.) заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шпака В.І. про відвід головуючого судді Жукової Євгенії Олексіївни від розгляду справи №160/6307/20 було задоволено, адміністративну справу №160/6307/20 передано для здійснення перерозподілу з урахуванням приписів статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 суддею Захарчук - Борисенко Н.В., прийнято до свого провадження адміністративну справу № 160/6307/20. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
20.01.2021 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що фізична особа власник нежилого приміщення є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Отже за період перебування у власності нежитлового приміщення ОСОБА_1 виникає обов`язок зі сплати земельного податку до дати державної реєстрації припинення права власності на дане нерухоме майно.
15.04.2021 до суду надійшли пояснення третьої особи в порядку ст. 176 КАС України, відповідно до них Дніпровська міська рада вважає що позов не підлягає задоволенню, надає аналогічні пояснення які викладені відповідачем - Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області.
У судовому засіданні призначене на 08.06.2021 представник позивача заявив клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання призначене на 08.06.2021 не з`явився, належним чином повідомлений, причини неявки суду не відомі.
Згідно частини 9 статті 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
На підставі вищевикладеного суд розглядає справу у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 на час виникнення спірних правовідносин була співвласником нежитлового приміщення яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Не погодившись з прийнятими відповідачем рішеннями позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідачем у відзиві зазначено, що фізична особа власник нежилого приміщення є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а тому за період перебування у власності нежитлового приміщення ОСОБА_1 виникає обов`язок зі сплати земельного податку до дати державної реєстрації припинення права власності на дане нерухоме майно.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, визначених законом.
Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ст.13 Конституції України).
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою] охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадинами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
Земельні відносини в Україні регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України) від 25.10.2001р. №2768-111 (зі змінами та доповненнями), а справляння плати за землю - Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами та доповненнями).
Так, згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним.
Статтею 36 Податкового кодексу України (далі ПК України) встановлено податковий обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Статтею 14 ПК України визначено, що плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п.14.1 ст.14 ПК України); земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) - пп.14.1.72 п.14.1 ст.14 ПК України; землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди - пп. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України.
За правилами п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Об`єктами оподаткування земельним податком є:
земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;
земельні частки (паї), які перебувають у власності (п. 270.1 ст. 270 ПК України).
При цьому, положеннями п. 271.1 ст. 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Пунктом 287.1 ст. 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Відповідно до п. 287.6 ст. 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Відповідно до п. 286.6 ст. 286 ПК України на земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
У ч. ч. 1, 2 ст. 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, врегульовано положеннями статті 377 Цивільного кодексу України.
Відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Отже, власники будівель, споруд (їх частини), що розташовані на земельній ділянці, сплачують податок за земельні ділянки на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, натомість, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Приписи п. 286.1 ст. 286 ПК України визначають, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, відповідач в розрахунку плати за землю не обґрунтував суму визначеного податкового зобов`язання, а обмежився зазначенням площі земельної ділянки, ототожнивши таку площу з площею належного позивачу нежитлового приміщення.
Судом встановлено, що контролюючим органом не використано дані державного земельного кадастру при розрахунку податкового зобов`язання.
Відповідно до абз. 1 п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
У відповідності до п. п. 3 п. 58.1 ст. 58 ПК України до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ЗК України Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.
Призначенням державного земельного кадастру, відповідно до статті 194 Земельного кодексу України, є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.
Порядок користування відомостями Державного земельного кадастру регламентований ст. 38 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно якої відомості Державного земельного кадастру надаються державними кадастровими реєстраторами у формі:
- витягів з Державного земельного кадастру про об`єкт Державного земельного кадастру;
- довідок, що містять узагальнену інформацію про землі (території), за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру;
- викопіювань з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану);
- копій документів, що створюються під час ведення Державного земельного кадастру.
Користування відомостями Державного земельного кадастру може також здійснюватися у формі надання доступу до нього в режимі читання.
Доступ до Державного земельного кадастру надається банкам, центральному органу виконавчої влади, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, та особам, які в установленому законом порядку включені до Державного реєстру сертифікованих інженерів-землевпорядників та Державного реєстру сертифікованих інженерів-геодезистів.
Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку містить усі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги.
Для здійснення повноважень, визначених законом, органи державної влади та органи місцевого самоврядування користуються відомостями і документами Державного земельного кадастру щодо земель та земельних ділянок, розташованих на відповідній території, на безоплатній основі.
На отримання відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку мають право, зокрема, органи державної влади та органи місцевого самоврядування для реалізації своїх повноважень, визначених законом.
Витяг з Державного земельного кадастру підписується Державним кадастровим реєстратором та посвідчується його печаткою.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними.
Згідно з пп. 14 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, нормативна грошова оцінка це значення нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яке розраховується за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі відомостей про земельну ділянку, зазначених у пункті 24, та відомостей про нормативну грошову оцінку земель у межах території адміністративно-територіальної одиниці згідно з підпунктом 8 пункту 22 цього Порядку.
Разом з тим, при визначенні грошове зобов`язання з податку на землю з фізичних осіб відповідачем не визначено площі земельної ділянки, що відповідає площі приміщення, яке на праві власності належать позивачеві, не ідентифіковано земельну ділянку (не зазначено кадастрового номеру земельної ділянки), що не дає можливості визначити, відповідно до якої конкретно земельної ділянки розраховано земельний податок.
При цьому, відповідач використовує показник площі земельної ділянки, не зазначаючи ні загальної площі земельної ділянки, ні деталізованого розрахунку частини земельної ділянки пропорційно до займаної площі нежитловим приміщенням, що належить позивачу.
Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною 2 ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд звертає увагу, що відсутність складових розрахунку суми податкового зобов`язання, визначеного спірним податковим повідомленням-рішенням, вказує на його необґрунтованість і відсутність достатніх доказів та відомостей, які б свідчили про наявність підстав для застосування контролюючим органом саме вказаних значень при нарахуванні податку.
З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач при здійсненні нарахування позивачу податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за період з 2017 по 2020 роки діяв на підставі, у межах повноважень, але не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За таких обставин, оспорюванні податкові повідомлення-рішення та податкові вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та Правобережного управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області, згідно якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податку з фізичних осіб», та нараховано штрафні санкції не відповідає вимогам ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому підлягає скасуванню.
З приводу стягнення солідарно з відповідачів безпідставно отриманих коштів, суд зазначає.
Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань визначені у статті 43 ПК України, згідно якої помилково та /або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до ст. 43 ПК України та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Відповідно до п. 3 наведеної статті обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми
Відповідно до пункту 43.4 статті 43 ПК України платник податків подає на повернення помилково та /або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільний формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковим коштами за чеком у разі відсутності платника податків рахунку у банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
За правилами пункту 43.5 статті 43 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж 5 робочих днів до закінчення 20-ти денного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом 5-ти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
З системного аналізу вищевказаного, можна зробити висновок, що бюджетне відшкодування перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку здійснюється органом , що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, у певному порядку та в певний строк, в даному випадку на підставі заяви платника податків з дня отримання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету, а отже заявлені вимоги в цій частині є передчасними та такими що заявлені на майбутнє, а тому задоволенню не підлягають.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Враховуючи викладене, позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.
Згідно з ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до ч. 3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 6694,35 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3347,18 грн.
Керуючись ст. ст. 9, 72-77, 209, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко