Справа № 540/1218/21
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1218/21
10 год. 50 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

при секретарі: Новіковій Т.А.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Наумової Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду із адміністративним позовом до Херсонської обласної прокуратури (далі - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та невиплату ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі не менше середнього місячного заробітку, обчислення якої здійснити відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та невиплату ОСОБА_1 заробітної плати з урахуванням посадового окладу згідно ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 26.03.2020 по 29.12.2020;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи із розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", з урахуванням усіх надбавок до посадового окладу, премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 26.03.2020 по 29.12.2020;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 30.12.2020 по день постановлення рішення у справі.

Ухвалою від 30.03.2021 у справі відкрите загальне позовне провадження, учасникам наданий строк для подання заяв по суті справи, підготовче засідання призначене на 27.04.2021 о 11:00 год.

Протокольною ухвалою від 27.04.2021 відкладено розгляд справи на 25.05.2021 рік.

Ухвалою від 25.05.2021 закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті на 08.06.2021.

У судовому засіданні 09.06.2021 проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.12.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". На день звільнення в порушення ст. 44 КЗпП України ОСОБА_1 не нараховано та не виплачено вихідну допомогу при звільненні. Разом з тим, позивач стверджує, що у період роботи з 26.03.2020 по дату звільнення їй нараховувалась заробітна плата, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 505, тобто з урахуванням положень Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", у той час, як з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 26.03.2020 у справі № 6-р/2020, розмір посадового окладу прокурора окружної прокуратури повинен становити 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Позивач вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем обов`язку проведення остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 існують підстави для застосування до нього відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповідача на відзив.

22.04.2021 від Херсонської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує протии задоволення позову. Зазначає, що на підставі рішення кадрової комісії № 17 від 24.11.2020 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, керівник Херсонської обласної прокуратури 23.12.2020 видав наказ № 927к про

звільнення позивача із займаної посади та з органів прокуратури з 29.12.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ. Вказує, що Законом № 1697-VІІ не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 цього Закону. У свою чергу, ст. 44 КЗпІІ України також не передбачає можливості виплати вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку працівникові у разі припинення трудового договору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону №1697-VІІ. Юридичним фактом, що зумовив звільнення позивача на підставі п. 9 ст. 51 Закону № 1697-УІІ, в даному випадку, є неуспішне проходження ним атестації, а не реорганізація, ліквідація, перепрофілювання організації, скорочення чисельності або штату працівників, відтак відсутні підстави для виплати позивачу вихідної допомоги.

Відповідач стверджує, що позивачу при звільнені виплачено всі належні суми, тому підстави для застосування до обласної прокуратури відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України відсутні.

В обґрунтування належного розміру посадового окладу позивача відповідач наголошує, що у період з 26.03.2020 по 29.12.2020 заробітна плата позивачу нараховувалась і виплачувалась відповідно до приписів Постанови № 505, оскільки за правилами п. 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки на час звільнення позивача з органів прокуратури, рішення щодо початку роботи окружних прокуратур у порядку, встановленому законом не прийняте та не оприлюднене, відтак оплата праці позивача здійснювалась відповідно до постанови Уряду з огляду на вимоги п. З розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та просила відмовити у задоволенні позову повністю.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, пояснення сторін та проаналізувавши норми чинного законодавства, суд встановив наступне.

Наказом керівника Херсонської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 927к керуючись п. 3, пп. 2 п. 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру".

04.02.2021 ОСОБА_1 звернулася до керівника Херсонської обласної прокуратури із запитом, в якому просила нарахувати та виплатити вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України, а також здійснити повний розрахунок, виплативши середній заробіток за весь час затримки з дати звільнення по день фактичного розрахунку.

Листом від 01.03.2021 № 21-62вих-21 Херсонська обласна прокуратура повідомила ОСОБА_1 , що згідно наказу про звільнення від 23.12.2020 № 927к та вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України позивачу здійснена виплата всіх сум, що належать від Херсонської обласної прокуратури у день звільнення. Стверджує, що норми Закону України "Про прокуратуру" є пріоритетними перед нормами КЗпП України. Також відповідач роз`яснив, що виплата вихідної допомоги згідно із ст. 44 КЗпП України здійснюється при звільнені з підстав, передбачених п. 3, п. 6 ст. 36, ст. 38, 39, п. 1, 2, 6 ст. 40 та п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. У разі звільнення на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" виплата вихідної допомоги не передбачена.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 по 29.12.2020 виплачувалась із урахуванням посадових окладів, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", що представником відповідача не заперечується та визнається.

Позивач, посилаючись на бездіяльності та протиправність дій суб`єкта владних повноважень щодо не здійснення останнім виплати належної заробітної плати, а саме відповідного посадового окладу за період з 26.03.2020 по 29.12.2020, як працівника прокуратури, визначеного Конституцією України, ст. 81 Закону України "Про прокуратуру", Законами України "Про Державний бюджет України" на відповідний рік, Законом України "Про оплату праці", застосувавши необґрунтовано постанову Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 та не врахувавши рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні та непроведення перерахунку розміру посадового окладу працівника прокуратури протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Щодо правомірності нарахованого позивачу посадового окладу у спірний період з 26.03.2020 по 29.12.2020, суд зазначає.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України).

Відповідно до ч. 4 та ч. 7 ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

14.10.2014 прийнятий Закон України № 1697-VII "Про прокуратуру" (далі-Закон № 1697-VII, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності 15.07.2015.

Статтею 81 Закону №1697-VII передбачено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Згідно із ч. 3 ст. 81 Закону № 1697-VII посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом, зокрема, прокурора регіональної прокуратури - 1, 2 (п. 1 ) ч. 4 ст. 81 Закону № 1697-VII).

Таким чином, починаючи з 15.07.2015 відбулися поетапні зміни в оплаті праці працівників прокуратури, збільшувались відповідно розміри посадових окладів працівників прокуратури, що не заперечується представником відповідача.

Відповідно до ст. ст. 8, 13 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

За змістом ч. 9 ст. 81 Закону № 1697-VII фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що кореспондується із положеннями ст.ст. 89 і 90 вказаного Закону № 1697-VII, відповідно, фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України; фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Втім, Законом України від 28.12.2014 № 79-VIII 108/95-ВР "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" (набрав чинності з 01.01.2015) внесені зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено, що положення частини другої статті 33, статті 81 Закону України "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Бюджетним кодексом та Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", як спеціальними законами, які регулюють бюджетні відносини, у тому числі й питання заробітної плати працівників органів прокуратури, які фінансуються з державного бюджету, надано повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір та порядок виплати заробітної плати працівників органів прокуратури. Аналогічні положення закріплені у пункті 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік".

Поряд з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - Постанова № 505) надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці (п. 6 Постанови № 505).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657"Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" (далі - Постанова № 657), зокрема, пунктом 3 Додатки 1, 2 і 7 до постанови викладено в такій редакції, зокрема, відповідно до Додатку 7 Схеми посадових окладів працівників місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів та прирівняних до них прокуратур визначено посадовий оклад до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 № 505 для прокурора прокуратури у розмірі 5660 грн.

Таким чином, з 30.08.2017 посадовий оклад прокурора прокуратури визначено у розмірі 5660 грн.

Зазначені вище посадові оклади визначені відповідачем та заперечуються позивачем у справі.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення"Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст. 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно із ст. 97 Закону № 2136-VII суд у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання, а також зобов`язати відповідні державні органи забезпечити контроль за виконанням рішення, додержанням висновку.

У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, суд відмічає, що дія окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 у справі № 1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020 та відповідно, саме з цього часу положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII зі змінами, застосуванню відповідачем не підлягають.

Необхідно зазначити, що згідно з ч. ч. 3 та 4 ст. 81 Закону № 1697-VII (в редакції від 20.03.2020) посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом прокурора обласної прокуратури - 1,2.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19.09.2019 № 113-IX (далі - Закон № 113-IX), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування системи органів прокуратури. Так, у ч. 1 ст. 7 Закону № 1697-VІІ слова "регіональні" та "місцеві" замінено відповідно на "обласні" та "окружні". Статтею 15 Закону № 1697-VІІ встановлено виключний перелік посад в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах.

Відповідно до Закону № 113-IX частини третю - п`яту ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" викладено в іншій редакції та, зокрема, встановлено, що посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом, відповідно, прокурора обласної прокуратури - 1,2.

Отже, з 25.09.2019 згідно із Законом № 113-IX розмір посадового окладу працівника прокуратури визначено в ст. 81 Закону № 1697-VII.

Відповідно до абз. 3 п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-IX за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, якою є Постанова № 505 від 31.05.2012.

Таким чином, до початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур, оплата праці прокурорів здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Окружні прокуратури розпочали роботу з 15.03.2021 відповідно до наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 № 40, а ОСОБА_1 було звільнено з посади та з органів прокуратури з 29.12.2020.

Отже, враховуючи, що рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 прийняте 26.03.2020, яким визнано неконституційним положення п. 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, право на отримання заробітної плати у вигляді належного посадового окладу виникає у працівника прокуратури з 27.03.2020.

З огляду на зазначене, суд вважає, що прокуратурою були допущені порушення ст. 43 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права володіння людиною своїм майном, ст. 81 Закону №1697-VII, відповідно, грошові кошти, а саме, частина заробітної плати у вигляді посадового окладу, яка була недоотримана позивачем, підлягають нарахуванню та виплаті з урахуванням приписів рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про необгрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки вони спростовані вищевказаними положеннями чинного законодавства та рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020.

Відтак, суд погоджується із твердженням позивача про порушення її прав в частині належної оплати праці, оскільки, як встановлено судом відповідно до рішення Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26.03.2020 з 27.03.2020 у працівників прокуратури виникає право на отримання належного розміру заробітної плати, що мала бути нарахована та виплачена відповідачем відповідно до положень ст. 81 Закону № 1697-VІІ.

Таким чином, позивач має право на нарахування та виплату їй недоотриманої заробітної плати у вигляді посадового окладу за період з 27.03.2020 по 29.12.2020.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльністьХерсонської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати у період з 27.03.2020 до 29.12.2020 у належному розмірі, виходячи із посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України "Про прокуратуру".

Тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратур" № 1697-VII, з урахуванням належних їй надбавок та премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 27.03.2020 до 29.12.2020 включно.

Разом з тим, позивач помилково вважає, що перерахунок заробітної плати слід здійснювати з 26.03.2020, оскільки, як встановлено судом, право на отримання належного розміру заробітної плати, у працівників прокуратури, що мала бути нарахована та виплачена відповідачем відповідно до положень ст. 81 Закону № 1697-VІІ, виникає з наступного дня після прийняття Конституційним Судом України рішення № 6-р/2020 від 26.03.2020, тобто з 27.03.2020.

Щодо правовідносин, що виникли між сторонами в частині невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні, суд відмічає наступне.

Статтею 51 Закону № 1697-VII передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" № 113-ІХ статтю 51 Закону №1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Статтею 40 КЗпП України встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно зі ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Суд відмічає, що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.

Вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Водночас, приписами Закону № 1697-VII не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Натомість нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є стаття 44 КЗпП України.

Законом № 113-ІХ статтю 51 Закону № 1697-VII доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Окрім того, Законом № 113-ІХ внесені зміни також і до КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус"; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус"; частину дев`яту статті 252 після слів "дисциплінарної відповідальності та звільнення" доповнено словами і цифрами "а також положення частин другої і третьої статті 49-4 цього Кодексу".

Внесені Законом № 113-ІХ зміни до КЗпП України не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Отже, суд приходить до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, до такого переліку не включені питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 560/3971/19, від 27 січня 2021 року у справі № 380/1662/20, від 21 січня 2021 року у справі № 260/1890/19, від 18 лютого 2021 року у справі № 640/23379/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 640/8451/20, від 17 березня 2021 року у справі № 420/4581/20, від 30 березня 2021 року у справі № 640/25354/19, від 31 березня 2021 року у справі № 320/2449/20.

Згідно із ч. 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом, наказом керівника Херсонської обласної прокуратури прокурора від 23.12.2020 № 927к ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VІІ з 29.12.2020.

На день звільнення відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що на час звільнення з посади прокурора позивач набула право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 КЗпП України, оскільки позивача звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону № 1697-VII (у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури).

Разом з тим, суд відмічає, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 31.05.2021 у справі № 540/239/21 визнаний протиправним та скасований наказ керівника Херсонської обласної прокуратури від 23.12.2020 № 927к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 29.12.2020 року; поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в Херсонській окружній прокуратурі з 30.12.2020 року; стягнуто з Херсонської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 30.12.2020 до дати винесення рішення судом у сумі 101014,16 грн. рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 допушене до негайного виконання.

Отже, станом на день прийняття рішення у даній справі позивач вважається поновленою на посаді прокурора Херсонської місцевої прокуратури Херсонської області.

Як зазначено вище, вихідна допомога - це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику, зокрема, у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника обставин.

Тобто, у такий спосіб держава компенсує звільненому працівникові частину втраченого заробітку на період, який настає для працевлаштування.

Розглядаючи адміністративний спір, суд повинен вирішувати питання про правомірність дій суб`єкта владних повноважень саме станом на момент виникнення спірних правовідносин.

Втім, беручи до уваги поновлення позивачки на займаній посаді та виплату їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає, що задоволення позовної вимоги про виплату позивачу вихідної допомоги при звільненні фактично нівелює саму суть такої виплати.

Суд відмічає, що у разі набрання рішенням від 31.05.2021 у справі № 540/239/21 законної сили та фактичного поновлення ОСОБА_1 на посаді, відсутній механізм повороту виконання рішень щодо стягнення на користь фізичних осіб таких сум.

Таким чином, суд вважає, що факт поновлення позивачки на посаді прокурора Херсонської місцевої прокуратури унеможливлює виплату їй вихідної допомоги при звільненні, оскільки фактично саме звільнення визнане судом незаконним та ОСОБА_1 є поновленою у статусі працевлаштованої.

Правове ж значення вихідної допомоги при звільненні грунтується на факті звільнення і має на меті компенсацію особі певних незручностей, пов`язаних із таким звільненням.

Позивачка ж отримала як компенсацію за незаконне звільнення відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відтак, на переконання суду, на виплату вихідної допомоги при звільненні вона не має права.

Разом з тим, суд зауважує, що у разі, якщо в подальшому рішення від 31.05.2021 у справі № 540/239/21 буде скасоване судом апеляційної чи касаційної інстанцій, та ОСОБА_1 буде звільнено із займаної посади, у позивачки виникне право на звернення до суду про перегляд рішення у справі № 540/1218/21 за нововиявленими обставинами.

Також суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, оскільки відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На виконання цих вимог КАС УКраїни, відповідачем не доведена правомірність бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з посадового окладу розрахованого відповідно до ст. 81 Закону № 1697-VІІ.

За таких обставин, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу, передбаченого ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII за період з 27.03.2020 до 29.12.2020 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 , виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII, з урахуванням належних їй надбавок та премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 27.03.2020 до 29.12.2020 включно з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

З огляду на викладене вище, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Херсонської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу, передбаченого ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" № 1697-VII за період з 27.03.2020 до 29.12.2020 включно.

Зобов`язати Херсонську обласну прокуратуру (; 73000, м.Херсон, вул. Михайлівська, 33) здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ), виходячи з розміру посадового окладу, визначеного статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII, з урахуванням належних їй надбавок та премій, та виплатити різницю недоотриманої суми заробітної плати за період з 27.03.2020 до 29.12.2020 включно з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Херсонської обласної прокуратури (; 73000, м. Херсон, вул. Михайлівська, 33) на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17 червня 2021 р.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 106030000