Справа № 160/8015/20
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
17 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/8015/20
Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №160/8015/20 за позовом Офісу великих платників податків ДФС України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанов державного виконавця,-
встановиВ:
В провадженні Третього апеляційного адміністративного суду перебуває справа за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДФС України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі №160/8015/20 за позовом Офісу великих платників податків ДФС України до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про скасування постанов державного виконавця.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
В свою чергу частиною 1 статті 287 КАС України встановлено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
При цьому пункт 1 частини 2 вищезазначеної норми передбачає, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що Офіс великих платників податків ДФС України 15 липня 2020 року звернувся до суду з позовом щодо скасування постанов державного виконавця від 19.12.2019 року у виконавчому провадженні №60912375 про відкриття виконавчого провадження, стягнення витрат виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, вищезазначені постанови було отримано Офісом великих платників податків ДФС України 24 грудня 2019 року, про що свідчить відмітка на відтиску печатки вхідної кореспонденції позивача (а.с.5-9).
Враховуючи дату отримання позивачем копії оскаржуваних постанов державного виконавця - 24 грудня 2019 року та дату звернення до суду з позовом щодо їх оскарження - 15 липня 2020 року, суд апеляційної інстанції зробив висновок про пропуск позивачем встановленого законом десятиденного строку звернення до суду з цим позовом.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем подано клопотання про поновлення йому строку звернення до суду з цим позовом (а.с.13-15).
Вищезазначене клопотання обґрунтовано тим, що Офіс великих платників податків ДФС України не мав коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви у цій справі у зв`язку з проведенням казначейською службою безспірного списання коштів. Зазначає про те, що після отримання оригіналу платіжного доручення №956 від 07.07.2020 року про сплату судового збору за подання позовної заяви у цій справі позивач у найкоротший термін звернувся до суду з цим позовом.
Однак, суд апеляційної інстанції не може вважати вищезазначені обставини поважними підставами пропуску строку звернення до суду з позовом, враховуючи наступне.
У пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини «Лелас проти Хорватії» суд звернув увагу на те, що «держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу».
У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що «…у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб…».
Тобто, виходячи з принципу «належного урядування», державні органи загалом зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді відкриття провадження у справах, строк звернення до суду в яких не дотримано.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що Держава, приймаючи певні правові норми щодо сплати судового збору, взяла на себе відповідні зобов`язання щодо його сплати при зверненні до суду, а отже не виконання державним органом цих правил не може бути підставою для надання переваги йому у вигляді поновлення строку звернення до суду з позовом.
При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність коштів для сплати судового збору не підставою для пропуску строку звернення до суду з позовною заявою, оскільки позивач не був позбавлений можливості своєчасно звернутися до суду з позовом з одночасним поданням клопотання про відстрочення, розстрочення чи звільнення від сплати судового збору. Однак, позивачем таких дій вчинено не було.
Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:
«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);
«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.
Враховуючи те, що зазначені позивачем обставини не є поважними підставами для поновлення строку звернення до суду, суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність запропонування позивачу протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків звернення до суду, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом у справі №160/8015/20.
Згідно з ч. 2 ст. 321 КАС України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
Керуючись статтями 9, 72, 248, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ :
Запропоновувати Офісу великих платників податків ДФС України протягом десяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків, вказавши інші поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом у справі №160/8015/20.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду у відповідності до положень статті 123 КАС України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено та підписано суддями 17 червня 2021 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко