Справа № 140/507/21
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/507/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Матящук Л.Р.,

представника відповідача -2 Слюсара Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області, Нововолинське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відокремлений підрозділ Шахта Бужанська Державного підприємства Волиньвугілля про визнання дій, відмови протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 1), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (далі - Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області, відповідач 2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Відокремлений підрозділ Шахта Бужанська Державного підприємства Волиньвугілля (далі ВП Шахта Бужанська ДП «Волиньвугілля, третя особа) про визнання відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо зарахування стажу роботи у ВП Шахта Бужанська ДП Волиньвугілля на посаді гірничого майстра підземної дільниці в період з грудня 2017 року по серпень 2020 року та зобов`язання зарахувати до страхового та пільгового стажу вказаний період роботи; визнання протиправними дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області у поновленні права позивача на належне матеріальне забезпечення у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме: на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 % середньої заробітної плати та зобов`язання поновити право позивача на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової втрати непрацездатності шляхом зобов`язання ВП Шахта Бужанська ДП Волиньвугілля направити до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100% середньої заробітної плати за період з 10.08.2019 по 29.08.2020, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює на ВП Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля. З 10.08.2020 по 29.08.2020 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. Як відомо позивачу допомогу по тимчасовій втраті працездатності за вказаний період йому було розраховано виходячи з мінімального заробітку. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача 2 з вимогою здійснити перерахунок належної йому допомоги по тимчасовій втраті працездатності у розмірі 100% середньої заробітної плати відповідно до листків непрацездатності з урахуванням виплачених сум. Проте у проведенні такого перерахунку позивачу було відмовлено з підстав несплати роботодавцем ЄСВ за останні 12 місяців перед настанням страхового випадку.

Водночас позивач звертався до ГУ ПФУ у Волинській області з вимогою зарахувати страховий стаж за вказані періоди, проте такий період не був зарахований пенсійним органом до страхового стажу з тих підстав, що страхові внески ВП Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля за розрахунковий період 2017-2020 роки не сплачені.

Позивач вважає, що сам факт відсутності в індивідуальних відомостях про застраховану особу інформації про сплату страхових внесків роботодавцем за відсутності його вини, не є підставою для відмови у зарахуванні вищевказаних періодів роботи до страхового стажу. Зазначає, що відповідно до чинного законодавства він не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів. Таку відповідальність несе підприємство шляхом сплати штрафних санкцій та пені.

Таким чином, вважає, що відмова відповідача-1 у зарахуванні до страхового стажу всіх періодів, за які фактично сплачені страхові внески, та відмова відповідача-2 у поновленні права на належне матеріальне забезпечення в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме, на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням у розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи, є безпідставною, неправомірною та такою, що порушує право на соціальне забезпечення.

З наведених вище підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи (а.с. 41).

Відповідач 1 ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позов його вимоги заперечив, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що за даними персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за періоди роботи позивача з грудня 2017 року по серпень 2020 року на ВП Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля у зв`язку з чим відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .

Зазначає, що саме лише нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування не є достатньою підставою для зарахування стажу особи як страхового за відсутності його сплати, навіть за умови звільнення роботодавця від виконання зобов`язань платника єдиного внеску в порядку Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У випадку сплати страхових внесків роботодавцем, орган Пенсійного фонду матиме змогу зарахувати до страхового стажу відповідний період роботи позивача.

Враховуючи наведене, просив у задоволенні позову відмовити повністю. Крім цього, просив відмовити у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з їх не співмірністю із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (а.с. 55-61).

У відзиві на позов відповідач 2 Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області його вимог не визнав, мотивуючи тим, що відповідно до відомостей з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сплата страхових внесків ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» проведена включно по 31.05.2018. Тимчасова непрацездатність ОСОБА_1 засвідчена листками непрацездатності від 10.08.2020 та від 21.08.2020.

Оскільки, у даному випадку, страхові випадки настали 10.08.2020 та 21.08.2020, а за розрахунковий період 2019-2020 роки відсутні дані про сплату єдиного соціального внеску (дванадцять місяців перед настанням страхового випадку), тому розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності проведено згідно із пунктом 29 Порядку № 1266.

Водночас звертає увагу суду на те, що подана ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» заявка-розрахунок по листках непрацездатності позивача від 10.08.2020 та від 21.08.2020 була профінансована повністю відповідно Нововолинське відділення ФСС у Волинській області повністю виконало свої зобов`язання щодо фінансування вказаної допомоги ОСОБА_1

Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області та його відділення не призначають допомог по тимчасовій непрацездатності та не відмовляють чи погоджують його призначення, а лише проводять фінансування виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, рішення про призначення/відмову в призначенні матеріального забезпечення є у виключній компетенції комісії із страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», яка створюється роботодавцем.

Враховуючи викладене, Управління виконавчої дирекції ФСС у Волинській області просило в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 02.04.2021 розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15:45 год. 14.04.2021 (а.с. 66).

Ухвалою суду від 14.04.2021 залучено до участі у справі співвідповідача Нововолинське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Волинській області (далі Нововолинське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Волинській області, відповідач -3) підготовче засідання відкладено на 10:30 год. 07.05.2021 (а.с. 85-86).

Відповідач 3 у відзиві на позовну заяву (а.с. 94-97) позовні вимоги заперечив та з аналогічних підстав, що і відповідач -2 та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 07.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 год. 18.05.2021 (а.с. 125).

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.02.2013 по теперішній час працює на ВП Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля гірничим майстром підземної дільниці, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с. 21-22).

В період з 10.08.2020 по 29.08.2020 позивач перебував на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності серія НОМЕР_2 від 21.08.2020, серії НОМЕР_3 від 10.08.2020 (а.с. 16).

Підприємством виплачено ОСОБА_1 допомогу по тимчасовій непрацездатності у зв`язку із захворюванням, що розрахована з мінімальної заробітної плати.

25.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про зарахування періоду роботи з грудня 2017 по серпень 2020 року на ВП Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля до страхового та пільгового стажу, а також внести відомості про сплату ЄСВ до Реєстру застрахованих осіб (а.с. 8).

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 21.12.2020 № 17253-17239/Г-02/8-0300/20 повідомило, що функції з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюють органи Державної податкової служби України і лише до їх компетенції входить контроль за дотриманням страхувальником вимог законодавства щодо нарахування та сплати єдиного внеску. Зарахування до страхового стажу періодів роботи з грудня 2017 року по серпень 2020 року можливе за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем.

На звернення ОСОБА_1 до Нововолинського відділення Управління ВД ФССУ у Волинській області щодо поновлення права позивача на належне матеріальне забезпечення у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме: на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 % середньої заробітної плати, листом від 02.11.2020 № 16-01-13/1-23 повідомлено, що за ОСОБА_1 протягом останніх 12 місяців перед настанням страхового випадку страхувальником не сплачено ЄСВ. Дотримуючись вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1266 бухгалтерією шахти проведено розрахунок допомоги по тимчасовій непрацездатності не вище за розмір мінімальної заробітної плати (а.с. 9-10).

Не погодившись із такими діями відповідачів, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-VI).

Статтею 4 цього Закону встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Як слідує з довідки форми ОК-5 у період з грудня 2017 року по серпень 2020 року позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата роботодавцем ВП Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля. Вказане підтверджується також і довідкою про заробітну плату від 08.10.2020 №1115/7.2.4/01-10 за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 (а.с. 12-14, 17).

За приписами пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, в тому числі у письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 9 Закону №2464-V).

Водночас у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина одинадцята статті 9 Закону №2464-VI).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №2464-VI адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несуть посадові особи платників єдиного внеску.

Пенсійний фонд України є органом, уповноваженим відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом (стаття 1 Закону №2464-VI).

Виходячи зі змісту наведених норм, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті, незалежно від фінансового стану платника, і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Водночас особи, які сплачують такі внески через роботодавця, без сприяння державних органів позбавлені можливості безпосередньо і оперативно впливати на повноту і своєчасність такої сплати, що, фактично, у випадку неповної чи несвоєчасної сплати, означатиме порушення їх прав на отримання соціальних гарантій.

Таким чином, несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для позбавлення права застрахованої особи на отримання соціальних гарантій, оскільки це призведе до порушення принципу рівності перед законом.

Також механізм державного соціального страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав.

Відомості про те, що Пенсійний фонд України у вказаний період вживав заходів на усунення порушень з боку ВП «Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля стосовно несплати підприємством страхових внесків за спірний період, в матеріалах справи відсутні, що свідчить про відсутність контролю з боку уповноваженого органу, який в силу своїх повноважень був зобов`язаний вжити відповідних заходів щодо усунення порушень з боку роботодавця.

Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22.04.2021 у справі №752/20612/17.

Крім цього суд зазначає, що наявність заборгованості ВП «Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля перед Пенсійним фондом України по страховим внескам не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, відтак, позовна вимога про визнання протиправною відмову ГУ ПФУ у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи на ВП «Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля за період: з грудня 2017 року по серпень 2020 року до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зобов`язання зарахувати зазначений період роботи до страхового стажу підлягає до задоволення.

Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати період роботи з грудня 2017 року по серпень 2020 року до пільгового стажу не підлягає до задоволення, оскільки як слідує з листа ГУ ПФУ у Волинській області, позивачу було відмовлено у зарахуванні періоду його роботи з грудня 2017 року по серпень 2020 року саме до страхового стажу, тобто, питання зарахування зазначеного періоду роботи до пільгового стажу, відповідач не розглядав.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV).

Згідно з статтею 1 цього Закону страховиком є Фонд соціального страхування України, а терміни застрахована особа, страхувальники та роботодавці вживаються у цьому Законі у значеннях, наведених у Законі України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яким визначено, що: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Одним з принципів соціального страхування згідно з статтею 3 Закону №1105-XIV є обов`язковість фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 4 Закону № 1105-XIV визначено, що Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Як визначено пунктом 1 частини першої статті 20 Закону № 1105-XIV за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, як зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Статтею 19 Закону № 1105-XIV передбачено право громадян на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Згідно із пунктом 1 частини четвертої статті 19 Закону № 1105-XIV застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на допомогу по тимчасовій непрацездатності виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Пунктом 4 частини першої статті 24 Закону № 1105-XIV передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 100 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж понад вісім років.

Відповідно до статті 33 вказаного Закону при обчисленні середньої заробітної плати (доходу) для забезпечення допомогою по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах враховуються всі види заробітної плати (доходу) в межах граничної суми місячної заробітної плати (доходу), на яку нараховуються страхові внески на страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Порядок обчислення середньої заробітної плати для надання допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 34 Закону №№ 1105-XIV передбачено, що фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Робочі органи Фонду здійснюють фінансування страхувальників протягом десяти робочих днів після надходження заяви.

У разі якщо сума отриманих страхувальником від Фонду страхових коштів перевищує фактичні витрати на надання матеріального забезпечення, невикористані страхові кошти повертаються до робочого органу Фонду, що здійснив фінансування, протягом трьох робочих днів.

Страхувальник відкриває окремий поточний рахунок для зарахування страхових коштів у банках у порядку, встановленому Національним банком України.

Правлінням Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 19.07.2018 прийнято постанову № 12 Про затвердження Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (надалі Порядок).

Цей Порядок визначає механізм та умови фінансування страхувальників для надання за рахунок коштів Фонду соціального страхування України (далі - Фонд): матеріального забезпечення у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, передбаченого статтею 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон), за такими видами, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у разі настання у застрахованої особи страхового випадку, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, комісія (уповноважений) із соціального страхування підприємства, з урахуванням вимог Положення про комісію (уповноваженого) із страхування з тимчасової втрати працездатності, на підставі поданих документів, передбачених статтею 31 Закону, приймає рішення про призначення матеріального забезпечення застрахованій особі.

На підставі рішення комісії (уповноваженого) із соціального страхування підприємства про призначення матеріального забезпечення (далі - комісія) страхувальник нараховує суми матеріального забезпечення та оформлює заяву-розрахунок, яка повинна бути передана до робочих органів виконавчої дирекції Фонду не пізніше 5 робочих днів з дати прийняття комісією такого рішення.

Згідно з Порядком фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам та окремих виплат потерпілим на виробництві здійснюється робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами виконавчої дирекції Фонду або їх відділеннями є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення та окремих виплат потерпілим на виробництві за їх видами. Форма заяви-розрахунку наведена у додатку 1 до цього Порядку (абз. 1, 2 п.4 Порядку)

Згідно з пунктом 5 Порядку страхувальник подає заяву-розрахунок до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення за своїм місцезнаходженням чи місцем проживання.

Заява-розрахунок надається страхувальником в паперовому вигляді особисто до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення, або надсилається в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (п.6 Порядку).

Відповідно до пункту 7 Порядку заява-розрахунок готується у двох примірниках, один з яких разом із наданими застрахованими особами документами, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та окремі виплати потерпілим на виробництві (членам їх сімей), зберігається у страхувальника, а другий подається до робочого органу виконавчої дирекції Фонду або його відділення.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.

Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення у разі потреби має право здійснювати обмін інформацією зі страхувальником шляхом направлення запиту щодо уточнення інформації, наведеної у заяві-розрахунку.

У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.

Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Після надходження коштів, зазначених у заяві-розрахунку, на рахунок страхувальника, останній зобов`язаний здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення не пізніше, ніж у строки, визначені у частині другій статті 32 Закону (пункт 9 Порядку).

Аналіз зазначених правових норм свідчить, що під час прийняття рішення про матеріальне забезпечення застрахованої особи, нараховане страхувальником, страховик протягом десяти робочих днів має вчинити не одну, а ряд послідовних дій у межах своїх повноважень.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 20.05.2020 у справі №754/6256/16.

Суд зазначає, що у даному випадку, заява-розрахунок, подана ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» по листках непрацездатності ОСОБА_1 від 10.08.2020 серії АКА № 640751 та від 21.08.2020 серії АКА № 64082 була профінансована повністю, відповідно Нововолинське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Волинській області виконало у повному обсязі свої зобов`язання щодо виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності ОСОБА_1 відповідно до вищевказаного Порядку.

Із матеріалів справи не вбачається, що комісією (уповноважений) із соціального страхування підприємства вчинялися дії, передбачені вищенаведеними нормами Порядку, за наслідками яких Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області повинен був здійснити виплату відповідного матеріального забезпечення, відтак позовна вимога про визнання протиправними дій щодо відмови у поновленні права позивача на належне матеріальне забезпечення у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у разі тимчасової непрацездатності, а саме: на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 100 % середньої заробітної плати незалежно від стажу роботи є передчасною та задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача-2 вчинити дії, а саме: зобов`язати ВП «Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля направити до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області заяву-розрахунок невиплаченої частини допомоги по тимчасовій непрацездатності з розрахунку 100% середньої заробітної плати по листкам непрацездатності за період з 10.08.2020 по 29.08.2020, то вона також до задоволення не підлягає, оскільки для того, щоб зобов`язати відповідача вчинити певні дії, слід констатувати перед цим наявність в його діях, бездіяльності чи прийнятих рішеннях ознак протиправності, чого в даному випадку немає.

Крім цього, суд зазначає, що позивач не надав жодних доказів про те, що він звертався до свого роботодавця ВП «Шахта «Бужанська» ДП Волиньвугілля для нарахування та подачі заяви-розрахунку до Фонду для оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 відсотків середньої заробітної плати по листках непрацездатності від 10.08.2020 серії АКА № 640751 та від 21.08.2020 серії АКА № 64082.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору у сумі 1816 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00 грн.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI Про адвокатуру та адвокатську діяльність порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката надано такі документи: копії договору про надання професійної правничої допомоги від 15.09.2020, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Андрейчуком С.В., розрахунок витрат на професійну правничу допомогу від 11.01.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера серії АС № 203 від 11.01.2021 (а.с. 23, 26-27).

Відповідно до розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 11.01.2021 позивачу були надані такі послуги: підготовка та надіслання адвокатського запиту 500,00 грн., підготовка та надіслання заяви-претензії від 23.10.2020 500,00 грн., підготовка та надіслання заяви-претензії від 25.11.2020 500,00 грн. та підготовка та подання до суду позовної заяви 3000,00 грн.

Сплату послуг з надання правничої допомоги відповідно до договору підтверджує квитанцією до прибуткового касового ордера серії АС № 203 від 11.01.2021 на суму 4500,00 грн.

Відповідачі не погоджуються із доводами, що викладені у детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у справі, просили відмовити в стягненні витрат на професійну правничу допомогу, вважають, що вартість послуг на правничу допомогу є неспівмірною, а сума витрат є необґрунтованою.

За загальним правилом зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Разом із тим, частина дев`ята статті 139 КАС України визначає критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат та виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 4500,00 грн. є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг) та результатом розгляду справи. В свою чергу, враховуючи той факт, що адвокатом було проведено певну роботу з підготовки позову, який враховано судом при вирішенні справи, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу щодо підготовки позову, який підлягає відшкодуванню позивачу у співмірності до наданих послуг становить 1000 грн.

Також виходячи із приписів статті 139 КАС України суд приходить до висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь позивача судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених вимог у розмірі 908,00 грн та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн.

Керуючись статтями 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області у зарахуванні ОСОБА_1 стажу роботи на Відокремленому підрозділі Шахта Бужанська Державного підприємства Волиньвугілля за період з грудня 2017 року по серпень 2020 року до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 стаж роботи на Відокремленому підрозділі Шахта Бужанська Державного підприємства Волиньвугілля за період з грудня 2017 року по серпень 2020 року до страхового стажу для здійснення права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1908,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В, ).

Відповідач 2: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 6, ).

Відповідач-3: Нововолинське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду у Волинській області (45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Святого Володимира, 3, ).

Третя особа: Відокремлений підрозділ Шахта Бужанська Державного підприємства Волиньвугілля (45310, Волинська обл., Іваничівський р-н, с. Бортнів, вул. Інтернаціональна, 62, ).

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст рішення складено 17.06.2021