Справа № 465/4085/19
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 465/4085/19 пров. № А/857/5006/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Матковської З.М. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Галаз Ю.А.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Свидницький Б.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 24.12.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління безпеки міста Львівської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення (суддя суду І інстанції: Мартьянова С.М.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 24.12.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

22.07.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову інспектора з паркування по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЛВ № 18947, винесену 27.06.2019р., про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., справу про адміністративне правопорушення закрити (а.с.1-3).

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 24.12.2020р. у задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.74-77).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що у своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.80-80-88).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що під час розгляду справи суд не встановив наявність відповідного знаку, його відповідність передбаченим стандартам, не підтвердив такої кваліфікуючої ознаки як суттєво перешкоджає дорожньому руху згідно ч.3 ст.122 КУпАП, не встановив правильність паркування автомобіля згідно ст.265-4 КУпАП.

За таких умов суд фактично відмовив позивачу в доступі до правосуддя, розглянув позовну заяву, в якій змінив предмет та підстави позову.

Водночас, законом визначений вичерпний перелік трактування поняття зупинки, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху. В постанові відповідача із покликанням на п.п.3.34, 8.4, 33.3.34, 15.3 Правил дорожнього руху /ПДР/ є незаконною, оскільки в ній зафіксовано невірну кваліфікацію правопорушення, де здійснено неправильну реконструкцію правової норма в єдності її структурних елементів, застосувавши в одній правовій нормі гіпотезу і санкцію з різних правових норм.

Судом помилково використано рішення Львівської міської ради для кваліфікації вчиненого правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП, яке не розкриває ознак, визначених в ст.265-4 КУпАП. Отже, таке рішення не можна вважати допустимим і належним доказом по справі.

Окрім цього, обов`язок довести розміщення знаку 3.34 згідно вимог стандарту покладений на відповідача, при цьому неналежна організація дорожнього руху не може бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР. Відсутність знаку 3.34 на відстані менш як 100 м за напрямком руху, його розміщення не вище 6 м над рівнем проїзної частини, відкритість для учасників руху є самостійною підставою незаконності винесеної постанови.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів.

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЛВ № 18947 від 27.06.2019р., винесеної інспектором з паркування Управління безпеки міста Львівської міської ради Федоричем Т.М., о 10 год. 44 хв. 27.06.2019р., позивач ОСОБА_1 здійснив по вул.Гавришкевича, 8 у м.Львові зупинку належного йому автомобіля марки «Honda», модель «Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , з правого боку дороги з одностороннім рухом в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» і суттєво перешкоджає дорожньому руху, чим порушив вимоги п.8.4 «в», 33.3.34, 15.3 ПДР.

На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с.4).

Фіксування порушення здійснювалося відеореєстратором моделі DMT1, про що вчинено відмітку в спірній постанові; також відповідачем долучено схему зони дії дорожнього знаку 3.34 на вул.Гавришкевича у м.Львові (а.с.54), фотознімки з місця порушення ПДР (а.с.55-58).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення порушення позивачем вимог п.8.4 «г», 33.3.34 ПДР доведено відповідачем належними доказами, через що позивача підставно визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Згідно ч.3 ст.122 КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.8.4 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

В зоні дії знаку 3.34 «Зупинку заборонено» забороняється зупинка і стоянка транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).

Дія знаку 3.34 поширюється лише на той бік дороги, на якому вони встановлені.

Зона дії знаку 3.34 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Факт здійснення позивачем о 10 год. 44 хв. 27.06.2019р. зупинки належного йому автомобіля марки «Honda», модель «Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена» по вул.Гавришкевича, 8 у м.Львові, стверджується сукупністю зібраних по справі доказів.

Зокрема, наведена обставина зафіксована на фотознімках, які зроблені інспектором з паркування за допомогою технічного приладу - персонального мобільного відеореєстратора моделі DMT1, про що здійснено відмітку в спірній постанові відповідача.

Відповідно до місця встановлення знаку 3.34 до місця зупинки автомобіля позивача на вул.Гавришкевича у м.Львові є відсутніми вулиці, які б перехрещували правий бік дороги, на якому була здійснена зупинка.

Із наданих відповідачем фотоматеріалів слідує, що автомобіль позивача припарковано праворуч на проїжджій частині у напрямку руху по вул.Гавришкевича навпроти будинку № 8.

Також під час розгляду справи відповідачем представлено додатковий доказ, який підтверджують факт порушення позивачем ПДР - схему зони дії дорожнього знаку 3.34 на вул.Гавришкевича у м.Львові.

Окрім цього, згідно відзиву на позов дорожньому руху по вул.Гавришкевича у м.Львові притаманна висока інтенсивність, через що допущена позивачем зупинка транспортного засобу зменшила пропускну спроможність, оскільки зайняла смугу руху.

Відповідно до п.11.1 ПДР кількість смуг на проїзній частині для руху нерейкових транспортних засобів визначається дорожньою розміткою або дорожніми знаками 5.16, 5.17.1, 5.17.2, а за їх відсутності - самими водіями з урахуванням ширини проїзної частини відповідного напрямку руху, габаритів транспортних засобів і безпечних інтервалів між ними.

Перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу (п.1.10 ПДР).

Із наданих матеріалів фотофіксації слідує, що зупинка автомобіля позивача призвела до звуження проїзної частини, потягнула за собою зменшення пропускної здатності, змусила водіїв інших транспортних засобів маневрувати по ходу їхнього руху між двома рядами припаркованих автомобілів (а.с.56).

Окрім цього, вулиця Гавришкевича, парна сторона, у м.Львові входить до переліку ділянок вулично-дорожньої мережі, на яких паркування транспортних засобів призводить до зменшення пропускної спроможності та суттєво перешкоджає або може суттєво перешкоджати дорожньому руху, або створювати загрозу безпеці руху.

Вказаний перелік затверджений ухвалою Львівської міської ради № 2683 від 07.12.2017р. (а.с.59-61).

Цією ж ухвалою міської ради зобов`язано районні адміністрації, Львівське комунальне підприємство «Львівавтодор» та інших балансоутримувачів вулично-дорожньої мережі у м.Львові забезпечити наявність технічних засобів організації дорожнього руху (дорожніх знаків, дорожньої розмітки, обмежувальних стовпців тощо), які забороняють зупинку або стоянку транспортних засобів на ділянках вулично-дорожньої мережі відповідно до затвердженого переліку.

Таким чином, факт віднесення зазначеної вулиці до такого переліку можна вважати кваліфікуючою обставиною за ч.3 ст.122 КУпАП із урахуванням фактичної дорожньої обставин, за яких мала місце зупинка автомобіля позивача.

Під час судового розгляду не виникло будь-яких сумнівів у тому, що вказані фотографії зроблені інспектором з паркування під час допущення порушень ПДР; не здобуто доказів їх необ`єктивності чи недійсності під час судового розгляду справи. Водночас, фотофіксація правопорушень здійснена відповідно до примітки ст.14-2 КУпАП, з врахуванням місця розташування автомобіля по відношенню до нерухомих об`єктів.

Належність таких доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому КУпАП порядку.

В розглядуваному випадку такі вимоги дотримані відповідачем; спірна постанова серії ЛВ № 18947 від 27.06.2019р. відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), а також накладення стягнення при розгляді цих справ без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, встановлюються ст.ст.279-1 279-4 цього Кодексу.

Так, згідно з ст.279-1 КУпАП у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу (ч.1).

Якщо адміністративне правопорушення, передбачене частинами першою, третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки), частинами першою, другою статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції або інспектор з паркування зобов`язані розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) (ч.3).

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (ч.5).

Аналіз фактичних обставин справи вказує на те, що в даному випадку відповідачем здійснено розгляд справи про порушення правил зупинки транспортного засобу, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), із урахуванням особливостей, визначених ст.279-1 КУпАП.

Зокрема, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів був визначений позивач як власник автомобіля марки «Honda», модель «Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 ; фіксування порушення вимог дорожнього знаку відбувалося в режимі фотозйомки (відеозапису), а винесення спірної постанови здійснювалося без участі позивача.

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що підстави заявленого позову визначені позивачем самостійно. Зокрема, до таких ним віднесено відсутність передбаченого ПДР знаку 3.34, встановленого з дотриманням вимог національних стандартів, відсутність кваліфікуючої ознаки як суттєвість перешкоди дорожньому руху.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України № 3353 від 30.06.1993р. «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п.п.8.1, 8.2 і 8.2-1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Покликання апелянта на невідповідність дорожнього знаку стандартам, які передбачені для знаку 3.34 ПДР, встановлення знаку із значним порушенням не спростовує факту вчинення позивачем порушення вимог дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», і не звільняє особу від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно долучених фотоматеріалів на початку вул.Гавришкевича встановлений знак 3.34 (а.с.55); сам позивач не спростовує здійснення зупинки в дії цього знаку, однак вважає його встановленим із порушенням відповідних стандартів.

Разом з тим, доводи позивача про те, що дорожній знак 3.34 ПДР встановлений з порушеннями державних стандартів, не можуть бути підставою порушення правил зупинки, оскільки висновків відповідних організацій не існує, а відповідно водії не мають право порушувати правила дорожнього руху (знаку), який встановлений відповідними органами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 28.11.2018р. у справі № 404/3116/16-а, що враховується апеляційним судом під час вирішення розглядуваного спору.

Водночас, твердження апелянта щодо позбавлення його права на захист є голослівними, оскільки жодних обґрунтованих доводів щодо неможливості захисту своїх прав та інтересів, оскарження дій відповідача та винесеної постанови по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 не наведено.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими доводи позивача відхилено.

Отже, за наведених обставин колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що дійсно о 10 год. 44 хв. 27.06.2019р., позивач ОСОБА_1 здійснив по вул.Гавришкевича, 8 у м.Львові зупинку належного йому автомобіля марки «Honda», модель «Civic», державний номерний знак НОМЕР_1 , з правого боку дороги з одностороннім рухом в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», чим суттєво перешкодив дорожньому руху, чим не дотримався правил зупинки згідно п.8.4 «в», 33.3.34, 15.3 ПДР.

На підставі наведеного, відповідачем підставно визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і правомірно накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Таким чином, заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 24.12.2020р. в адміністративній справі № 465/4085/19 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 16.06.2021р.