Справа № 480/3159/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 червня 2021 р. Справа № 480/3159/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новослобідської сільської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Наголосив, що відповідач своєю бездіяльністю порушив законне право позивача на своєчасне копіювання та використовування в своїх особистих цілях інформації, що міститься у рішенні Новослобідської сільської ради від 20 січня 2021 року "Про затвердження рішень виконавчого комітету Новослобідської сільської ради з бюджетних питань".
Ухвалою суду від 19.04.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача подав відзив на уточнену позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, виходячи з того, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» чітко встановлює строки оприлюднення нормативно-правових актів та актів індивідуальної дії, до яких відносяться і рішення місцевих рад, та передбачає, що такі рішення підлягають оприлюдненню, в тому числі на сайті, невідкладно, але не пізніше 5 робочих днів з моменту їх затвердження. Так, 20.01.2021 відбулось судове засідання сесії Новослобідської сільської ради, після закінчення якого всі рішення, які були прийняті, опубліковані на сайті Новослобідської сільської ради 22.01.2021 в розділі «УВАГА», що підтверджується долученою до відзиву копією скріншоту сторінки сайта з відповідною інформацією. Згодом всі рішення переносяться в розділ «Документи», де і знаходяться.
Щодо доводів позивача про порушення його на своєчасне копіювання, публікування, поширювання, використовування, у тому числі в особистих цілях інформації, що міститься у документі, вказав у відзиві, що задоволення відповідних позовних вимог особи можливе лише в разі наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, при цьому така зміна відбувається з порушенням критеріїв правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, встановлених ч. 2 КАС України. Однак, відповідачем не було порушено права позивача та останнім не доведено порушення такого права. Навіть у разі задоволення позовних вимог позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною не відбудеться будь яких змін щодо його прав та законних інтересів, а отже їх поновлення не відбудеться.
Відмітив, що місцем реєстрації позивача є м. Краматорськ. Документів, що підтверджують постійне проживання на території Новослобідської сільської ради позивачем не надано. Таким чином, позивач не є членом Новослобідської сільської ради, а отже, прийняті рішення відповідачем жодним чином його не стосуються.
Крім того, Новослобідська сільська рада звернула увагу на те, що за змістом Закону України «Про доступ до публічної інформації», ОСОБА_1 не є запитувачем інформації, оскільки не звертався з відповідним запитом.
Позивачем подано відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 зазначив, що відповідач на правах власника сайту, після відкриття судом провадження по даної справі, 17 травня 2021 року о 15:30:59 GMT створив на своєму веб-сайті у розділу меню «УВАГА» веб- сторінку ІНФОРМАЦІЯ_1 та розмістив на неї файл рішення Новослобідської сільської ради від 20 січня 2021 року "Про затвердження рішень виконавчого комітету Новослобідської сільської ради з бюджетних питань" з зазначення дати його опублікування 22.01.2021 р., після чого, 19.05.2021 о 11:33 зробив скріншот вищевказаної веб-сторінки та в якості електронного доказу надав до суду не завіреною належним чином його паперову копію.
Вважає, що інформація, яка розміщена на веб-сторінці ІНФОРМАЦІЯ_1 / щодо оприлюднення вказаного документу 22.01.2021 у розділі меню «УВАГА» веб-сайту Новослобідської сільської ради не є достовірною.
Наголосив, що підставою позову є невиконання відповідачем обов`язку своєчасно оприлюднювати у формі відкритих даних інформацію відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України № 2939-VI від 13.01.2011 р. "Про доступ до публічної інформації", в результаті чого в період часу з 20 по 30 січня 2021 року позивач не зміг зробити копію інформації у машиночитаному форматі придатному для автоматизованого оброблення інформаційними системами, що міститься у зазначеному документі, яка була йому необхідна для подальшого використовування в своїх особистих цілях.
Також представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, в якому підтримав заперечення проти вимог, викладене у відзиві та відмітив, що позивачем в позовній заяві, уточненій позовній заяві та відповіді на відзив так і не зазначено та не додано жодного доказу на підтвердження того, що позивач саме в період з 21 січня 2021 року по 25 січня 2021 року намагався скористатись інформацією, на яку він посилається, а також не зрозуміло навіщо ця інформація позивачеві.
Також позивачем були подані клопотання про витребування доказів, у задоволенні яких ухвалою суду від 17.06.2021 було відмовлено.
Представник відповідача подав клопотання про закриття провадження у справі, у задоволенні якого ухвалою суду від 17.06.2021 також було відмовлено.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 січня 2021 року Новослобідською сільською радою на четвертій сесії восьмого скликання прийнято рішення "Про затвердження рішень виконавчого комітету Новослобідської сільської ради з бюджетних питань" (а.с. 10, 30).
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Законом України Про місцеве самоврядування в Україні від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР (далі - Законом України Про місцеве самоврядування в Україні), статтею 25 якого передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно частини 11 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
У свою чергу, відповідно до частини 1 статті 3 Закону України Про доступ до публічної інформації" 13 січня 2011 року N2939-VI (далі - Закон України Про доступ до публічної інформації") право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Згідно з пунктом 1 статті 5 Закону України Про доступ до публічної інформації доступ до інформації забезпечується шляхом серед іншого систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.
Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є, зокрема: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13цього Закону.
Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (пункт 1 частини 1 статті 13).
За змістом частини 1 статті 19 Закону України Про доступ до публічної інформації, запитом на інформацію є прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Крім того, згаданою статтею визначено порядок оформлення запитів на інформацію. Так, запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (частина друга). Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частина третя вказаної статті) та має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (частина п`ята).
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону).
Суд зазначає, що, з огляду на приписи вказаних норм, позивач не є запитувачем інформації у розумінні Закону України Про доступ до публічної інформації, оскільки не звертався до відповідача з відповідним запитом та таких доказів суду не надано.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України Про доступ до публічної інформації розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами.
Пункт 2 частини 1 статті 15 зазначеного Закону передбачає, що розпорядники публічної інформації зобов`язані оприлюднювати, зокрема, нормативно-правові акти та акти індивідуальної дії (крім внутрішньо організаційних), прийняті розпорядником, а відповідно до частини 2 цієї статті, згадані акти підлягають обов`язковому оприлюдненню невідкладно, але не пізніше 5 робочих днів з дня затвердження документу. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.
Отже, Закон України Про доступ до публічної інформації чітко встановлює строки оприлюднення нормативно-правових актів та актів індивідуальної дії, до яких відносяться і рішення місцевих рад, та передбачає, що такі рішення підлягають оприлюдненню, в тому числі на сайті, невідкладно, але не пізніше 5 робочих днів з моменту їх затвердження.
Як встановлено судом, 20 січня 2021 року Новослобідською сільською радою на четвертій сесії восьмого скликання прийнято рішення "Про затвердження рішень виконавчого комітету Новослобідської сільської ради з бюджетних питань".
У той же час, вирішуючи спір між сторонами, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За змістом ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.
Тобто, за змістом вказаних норм, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправними дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.
Обов`язковою ознакою дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.
Отже, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.
Із правового аналізу вказаних норм убачається, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) розтлумачено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", а саме зазначено, що цей термін треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Законний інтерес - це юридичний інтерес, що заснований на законі і випливає з нього, схвалюється ним, хоча і не закріплений у конкретних правових нормах. Так можна говорити про загальні законні інтереси осіб - учасників адміністративного процесу (досягнення юридично значущого результату, прийняття законного і обґрунтованого рішення у справі) і персоніфіковані законні інтереси (інтерес особи у встановленні конкретних фактів, що доводять його невинність у вчиненні адміністративного правопорушення або обґрунтовують його позицію у зв`язку зі зверненням у компетентний державний орган).

Таким чином, у контексті наведених приписів, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Втім, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Вказані висновки узгоджується із висновкам Верховного Суду, сформованими у постанові від 29.03.2018 по справі №805/3115/15-а.

Водночас, позивачем не надано обґрунтованих доказів на підтвердження негативних наслідків у зв`язку з несвоєчасним оприлюдненням (якщо таке мало місце) рішення від 20.01.2021, та що воно було прийнято безпосередньо стосовно нього, а також, що саме його відповідне право або охоронюваний законом інтерес є порушеним внаслідок вчинення оскаржуваною бездіяльністю відповідача. Вказане, у свою чергу, свідчить про те, що оскаржувана бездіяльність не є юридично значимою для позивача та виключає матеріально-правову заінтересованість позивача. Під час розгляду справи, факту порушення конкретних прав позивачем не доведено, а обґрунтовуючи позовні вимоги, він посилається лише на формальне порушення закону з боку відповідача.

При цьому, відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення чи бездіяльності.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 лютого 2019 року у справі № 522/3665/17.

За таких обставин, враховуючи, що на час розгляду справи право ОСОБА_1 на вільне копіювання, публікацію, поширення та використання рішення Новослобідської сільської ради від 20 січня 2021 року "Про затвердження рішень виконавчого комітету Новослобідської сільської ради з бюджетних питань" не порушується, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не вирішується.

Щодо заяви представника відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд відмічає.

Правила розподілу судових витрат визначені у ст. 139 КАС України. Разом з тим, вказана норма права прямо не визначає правил розподілу судових витрат, понесених відповідачем - суб`єктом владних повноважень в суді апеляційної інстанції, у разі відмови в задоволенні позовних вимог позивача, який не звільнений від сплати судового збору.

У той же час за приписами ч.ч. 2, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Зазначені норми вказують на те, що судові витрати можуть бути стягнуті з фізичної або юридичної особи на користь суб`єкта владних повноважень, проте їх склад і розмір залежить від процесуального статусу сторін і результатів розгляду справи.

Так, у разі задоволення позову, заявленого суб`єктом владних повноважень, з відповідача стягуються судові витрати позивача, пов`язані виключно із залученням свідків та проведенням експертиз.

У разі часткового задоволення позовних вимог, суб`єкту владних повноважень, незалежно від його процесуального статусу в справі, не можуть бути відшкодовані витрати на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, у випадку відмови у задоволенні позовних вимог фізичної або юридичної особи, витрати відповідача - суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору також не підлягають відшкодуванню.

Верховний Суд в ухвалі від 19 листопада 2020 року у справі № 552/1529/20 підкреслив, що суб`єкт владних повноважень повинен нести усі ризики, пов`язані з прийняттям ним рішень, вчиненням дій чи допущенням бездіяльності, у тому числі необхідність відстоювати правомірність своєї поведінки в адміністративному суді. Обмеження суб`єктів владних повноважень у можливості отримання відшкодування судових витрат суд касаційної інстанції визнав такими, що свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних відносинах із владою.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що витрати відповідача понесених на оплату послуг адвоката, не підлягають розподілу.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Новослобідської сільської ради (41530, Сумська область, Конотопський район, с.Нова Слобода, вул.Першотравнева, буд.3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Відмовити у задоволенні заяви представника Новослобідської сільської ради про розподіл судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.06.2021.

Суддя І.Г. Шевченко