Справа № 620/470/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/470/21 Суддя (судді) першої інстанції: Клопот С.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про скасування наказа та поновлення на посаді, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування наказа про звільнення її з посади завідувача сектора ведення Державного реєстра фізичних осіб - платників податків Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління Державної податкової служби у місті Києві від 16 грудня 2020 року та поновлення на відповідній посаді з 28 грудня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ліквідації ГУ ДПС у м. Києві не відбулося, а фактично мала місце реорганізація. До того ж, її персонально не попереджено про наступне припинення державної служби.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Зазначає, що положення Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України не передбачають обов`язку переведення працівника у державний орган, якому передаються відповідні повноваження та функції органа, що ліквідується. Також цими нормативно-правовими актами закріплено право, а не обов`язок державного органа пропонувати державному службовцю вакантну посаду. Акцентує увагу, що попередження про наступне вивільнення здійснено із дотриманням вимог статті 91 Закону України «Про державну службу».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - змінити, з таких підстав.

Судом установлено, що позивач працює на посадає державної служби в податкових органах з 2001 року.

Наказом від 14 травня 2020 року позивача в порядку переведення призначено на посаду завідувача сектора ведення Державного реєстра фізичних осіб - платників податків управління обслуговування платників Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДПС у м. Києві.

На виконання постанови Кабінета Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» від 30 вересня 2020 року №893 наказом голови Державної податкової служби України (далі - ДПС України) від 08 жовтня 2020 року ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи ДПС України згідно додатка.

13 жовтня 2020 року головою ГУ ДПС у м. Києві видано наказ, яким розпочато ліквідаційну процедуру.

У зв`язку з ліквідацією, 25 листопада 2020 року начальником ГУ ДПС у м. Києві підписано попередження про припинення державної служби, згідно якого позивача повідомлено про ліквідацію ГУ ДПС у м. Києві та наступне звільнення з посади з 28 грудня 2020 року.

16 грудня 2020 року наказом голови ліквідаційної комісії ГУ ДПС у м. Києві позивача звільнено з посади з 28 грудня 2020 року.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулась у суд з даним позовом.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону України «Про державну службу» передбачають переведення державного службовця на іншу рівнозначну посаду при ліквідації державного органу. До того ж, в порушення вимог частини 6 статті 492 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), ГУ ДПС у м. Києві персонально не попередило позивача про наступне припинення її державної служби.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 889-VIII).

Спір між сторонами виник з приводу правомірності/протиправності звільнення позивача з державної служби з підстави, передбаченої пунктом 11 частини першої статті 87 Закону №889-VІІІ, у зв`язку з ліквідацією державного органу.

Відповідно до статті 1 Закону України № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до пункта 4 частини 1 статті 83 Закону України №889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу (пункт 11 частини 1 статті 87 Закону України №889-VIII).

Положеннями частини 3 статті 87 цього Закону передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підстава 11 частини 1 цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Також порядок вивільнення державного службовця врегульовано положеннями статті 492 КЗпП.

Цією правовою закріплено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України №889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини 2 статті 40 цього Кодексу та положення частини 2 цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що при звільненні державного службовця у зв`язку з ліквідацією державного органа останній зобов`язаний попередити про це особу персонально не пізніше ніж за 30 календарних днів та надати інформацію щодо запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям не пізніше 30 календарних днів до відповідних заходів.

На виконання наведених положень відповідач надав протокол №159-ДПІ про доведення до відома позивача попередження про припинення державної служби, з якого убачається, що 25 листопада 2020 року о 12:59 год. шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку позивачу на електрону пошту та номер телефона за допомогою мобільного додатка Viber, зазначені особисто ОСОБА_1 в особовій картці державного службовця при призначенні на посаду, направлено попередження про припинення державної служби.

Відповідно до положень статті 91 Закону України №889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Згідно наявної у матеріалах справи копії особової картки державного службовця НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с. 74), а також повідомлення (а.с. 94), позивач надав інформацію про номер мобільного телефона.

Доказів повідомлення позивачем своєї електронної пошти відповідачем не надано.

Згідно Print Screen з екрана телефона на контакт « ОСОБА_1 » з номером телефона, зазначеним в особовій картці позивача, 25 листопада 2020 року о 13:02 було відправлено файл з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зображення якого міститься нижче.

Обидва повідомлення містять позначку з двома галочками, що згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті мобільного додатка Viber (https://www.viber.com/ru/blog/2018-08-27), підтверджує факт доставлення повідомлення на пристрій отримувача.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що наданими відповідачем доказами підтверджено персональне попередження позивача про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією державного органа.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі №420/3536/19.

Тим часом, відповідно до положень частини 4 статті 91 Закону України №889-VIII інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що про наступне вивільнення позивач була повідомлена 30 листопада 2020 року.

Отже, 30-денний строк, закріплений статтею 87 Закону України №889-VIII та статтею 492 КЗпП, сплинув 30 грудня 2020 року.

Однак, оскаржуваним наказом позивача звільнено з 28 грудня 2020 року, тобто до закінчення визначеного законодавством строку, що є безумовною підставою для його скасування.

Колегія суддів також наголошує, що відповідно до статті 87 Закону України №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби у разі ліквідації державного органа може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Разом з тим, відповідач не навів обґрунтованих підстав, з огляду на які позивач не заслуговувала на пропозицію їй посади у новоствореному податковому органі.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наведених вище підстав, у зв`язку з чим рішення місцевого суду підлягає відповідній зміні.

Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві залишити без задоволення.

Змінити мотивувальну частину рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 березня 2021 року, виклавши її у редакції цієї постанови.

У решті судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст постанови складений 16 червня 2021 року.)