Справа № 360/2028/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2028/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом адвоката Солодовнікова Олександра Петровича в інтересах ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Луганській області про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

15.04.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов адвоката Солодовнікова Олександра Петровича (далі представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Управління поліції охорони в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- стягнути з Управління поліції охорони в Луганській області ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2020 по 22.03.2021 включно на загальну суму 89 606,85 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач проходив службу з 24.08.2006 по 06.11.2015 в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 по 10.06.2020 в Управління поліції охорони в Луганській області, під час якої приймав безпосередню участь в Антитерористичній операції в Луганській області, у зв`язку з чим позивачу було надано статус учасника бойових дій. Наказом від 10.06.2020 № 51 о/с позивача звільнено зі служби за власним бажанням.

Під час проходження служби позивач звернувся з рапортом до відповідача з проханням нарахувати та виплатити йому при звільнені (в день звільнення) одноразову грошову допомогу при звільнені, на що отримав відмову.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до Луганського окружного адміністративного суду, який в свою чергу рішенням у справі № 360/2846/20, серед іншого, зобов`язав Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби, яке набрало законної сили 13.03.2021.

24.12.2020 рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі № 360/3366/20 визнано протиправним та скасовано наказ Управління поліції охорони в Луганській області від 27 серпня 2020 року № 75 о/с «По внесення змін до наказів» в частині внесення змін до наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 10 червня 2020 року № 51 о/с щодо старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , яке набрало законної сили 26.01.2021.

22.03.2021 на картковий рахунок ОСОБА_1 від Управління поліції охорони в Луганській області надійшли грошові кошти в сумі 29 816,64 грн.

Адвокатом Солодовніковим О. П., 26.03.2021 та 29.03.2021 були спрямовані адвокатські запити з метою отримання роз`яснення щодо надходжень на картковий рахунок ОСОБА_1 від Управління поліції охорони в Луганській області 22.03.2021 грошових коштів в сумі 29 816,64 грн.

09.04.2021 на адресу представника позивача, надійшла відповідь № 732/43/32/7/01-2021 від 06.04.2021, якою, в тому числі відмовлено нарахуванні та виплаті середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені на користь позивача.

Позивач вважає, відмову відповідача в нарахуванні та виплаті позивачу середньоденного грошового забезпечення за весь час затримки в розрахунку при звільненні протиправною та такою, що суперечать положенням чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 20.04.2021 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Від представника УПО в Луганській області 30 квітня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (а.с. 60-65).

Так, здійснюючи 03.06.2020 усі юридично значимі і обов`язкові дії на користь ОСОБА_1 пов`язані з його звільненням зі служби в Національній поліції України, посадові особи УПО Луганської області діяли в межах наявних повноважень і у спосіб, визначений законами, тобто відповідно до норм матеріального права, що регулюють порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідач зазначає, що виконане 22.03.2021 рішення суду у справі 360/2840/20 вмотивовані не стільки нормами права, скільки ж правовою позицією Верховного суду з приводу застосування ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ. До стягнення заявлено 89606,85 грн, тобто сума майже втричі більша суми виплати, що була зроблена на користь позивача на підставі судового рішення у справі №360/2846/20 (29816,64 грн).

Також відповідач вважає, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу строку для такого звернення, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 р. № 2747-ІУ, що суттєво збільшило розмір заявлених вимог; позивач достеменно знав про те, шо його право порушено на час свого звільнення, тобто вже 03.06.2020; УПО Луганської області заперечувало проти права позивача на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки було переконано, що ці вимоги суперечать закону; сума виплачена позивачу за рішенням суду с майже утричі меншою, ніж сума середнього заробітку, заявлена до стягнення.

Суд розглядає справу в порядку, визначеному ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-77 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий Лисичанським МВУМВС України Луганської області, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (а.с. 22-23), є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 23.11.2016 (а.с. 24), проходив службу з 24 серпня 2006 року по 06 листопада 2015 року в органах внутрішніх справ, з 07 листопада 2015 року по 10 червня 2020 року в Управлінні поліції охорони в Луганській області (а.с.26-27).

Згідно з витягом з наказу Управлінні поліції охорони в Луганській області По особовому складу від 10 червня 2020 року № 51 о/с відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України Про національну поліцію звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0027141) поліцейського-водія взводу реагування Сєвєродонецького міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Луганській області - з 10.06.2020. (а.с. 25).

При звільненні зі служби позивачу не була виплачена одноразова грошова допомога, передбачена статтею 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб у розмірі 25 відсотків грошового забезпечення за кожний повний рік служби.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2020 у справі № 360/3366/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано наказ Управління поліції охорони в Луганській області від 27 серпня 2020 року № 75 о/с «По внесення змін до наказів» в частині внесення змін до наказу Управління поліції охорони в Луганській області від 10 червня 2020 року № 51 о/с щодо старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (а.с. 28-34).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі № 360/2846/20 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Луганській області щодо не проведення нарахування та виплати в день звільнення 10 червня 2020 року, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби. Зобов`язано Управління поліції охорони в Луганській області внести зміни до наказу № 51 о/с від 10 червня 2020 року відносно ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби. Зобов`язано Управління поліції охорони в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільнені за власним бажанням в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 15 повних календарних років служби (а.с. 35-39).

Сторони визнають ту обставину, що на виконання рішення суду позивачу на картковий рахунок було перераховано відповідачем суму одноразової грошової допомоги при звільненні 22.03.2021 в розмірі 29819,64 грн, що також підтверджено платіжним дорученням від 22.03.2021 № , від 22.03.2021 № (а.с. 78,79).

На адресу відповідача направлені адвокатські запити від 26.03.2021 та 29.03.2021, в яких останній просив, серед іншого, надати роз`яснення щодо надходження на картковий рахунок ОСОБА_1 від Управління поліції охорони в Луганській області 22.03.2021 грошових коштів в сумі 29816,64 грн та надати розрахунок середньоденного грошового забезпечення позивача та здійснити нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку (а.с. 40-41,42).

06.04.2021 надана відповідь № 732/43/32, в якій відповідач зазначив, що Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі № 360/2846/20 виконано в повному обсязі, тому вимога про здійснення нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку на користь ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною (а.с. 43).

Згідно з розрахунковими листками за квітень та травень 2020 року грошове забезпечення позивача, з якого обчислюється середньоденне грошове забезпечення поліцейського, за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: за квітень 2020 року 9765,08 грн (посадовий оклад 1700,00 грн, оклад за спеціальним званням 1000,00 грн, щомісячна премія 5019,30 грн, індексація 990,04 грн), за травень 2020 року 9765,44 грн (посадовий оклад 1700,00 грн, оклад за спеціальним званням 1000,00 грн, щомісячна премія 5159,70 грн, індексація 990,04 грн), разом 19530,52 грн (а.с. 45).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими вимогами законодавства.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), який набрав чинності 07 листопада 2015 року.

Згідно із статтею 102 Закону № 580-VIII пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України «Про Національну поліцію» проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 07 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України «Про державну службу», а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Закону № 2262-XII виплата зазначеної в частинах першій та другій цієї статті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах цивільного захисту, транспорту, виконання кримінальних покарань, пожежної і техногенної безпеки, єдину державну податкову політику, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону № 2262-XII поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або у сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».

Отже, порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні визначаються Законом № 2262-XII та постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей».

Указані законодавчі акти визначають, що така допомога виплачується особам, які «звільняються» зі служби, а відтак, допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі Постанова № 988) та Порядком № 260.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Наведений висновок суду узгоджується і з положеннями, що містяться у абзаці другому пункту 2 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якими визначено, що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб (рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ, тощо).

Пунктом 1 Постанови № 988 установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 закріплено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Наведені норми законодавства дають підставу для висновку, що нерозповсюдження на поліцейських норм Кодексу законів про працю України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення, тому до спірних правовідносин мають бути застосовані загальні норми трудового законодавства.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з приписами статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі Закон № 108/95-ВР, в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців (частина перша статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 Закону № 108/95-ВР).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Всі належні при звільненні суми позивачу фактично виплачені 24.03.2021, позов щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні до суду поданий 12.04.2021, про що свідчить відбиток календарного штемпеля на поштовому конверті, в якому надійшла позовна заява.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацами першим, третім пункту 3 Порядку № 100 врегульовано, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 4 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

Згідно з розрахунковими листками за квітень та травень 2020 рік грошове забезпечення позивача, з якого обчислюється середньоденне грошове забезпечення поліцейського, за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: за квітень 2020 року 9765,08 грн, за травень 2020 року 9765,44 грн, загалом 19530,52 грн. (а.с. 45).

Затримка розрахунку при звільненні на час розгляду даної справи становить 204 робочих днів за період з 11.06.2020 по 22.03.2021 включно (червень 2020 року - 14, липень 2020 року - 23, серпень 2020 року - 20, вересень 2020 року - 22, жовтень 2020 року - 21, листопад 2020 року 21, грудень 2020 року - 22, січень 2021 року - 19, лютий 2021 року - 20, березень 2021 року 22).

Середньоденне грошове забезпечення складає 488,26 грн (19530,52 грн / 40 робочих дня (квітень 2020 року - 21 робочих днів, травень 2020 року - 19 робочих днів)).

Відповідно, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 99605,04 грн (середньоденне грошове забезпечення 488,26 грн х 204 робочих дні затримки розрахунку при звільненні = 99605,04 грн).

Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018 року по справі № 825/325/16 вказано, що при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 29819,64 грн (частка недоплаченого грошового забезпечення за рішенням суду) / 99605,04 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) *100 = 29,94 %.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 29,94 % становить: 488,26 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день)* 29,94 % = 146,19 грн.; 146,19 грн. *204 (дні затримки розрахунку) = 29822,76 грн.

З огляду на викладені обставини, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути нарахований та виплачений позивачу у розмірі 29822,76 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника, а також підстав затримки остаточного розрахунку (виплата одноразової допомоги лише на підставі рішення суду).

Судом також врахована правова позиція Вищого адміністративного суду України, висловлена у справі №К/800/27441/16, ухвала від 20.09.2017.

З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2020 по 22.03.2021 на загальну суму 99605,04 грн частково обґрунтованими на суму 29822,76 грн за період з 11.06.2020 по 22.03.2021.

Твердження відповідача щодо пропуску строку звернення до суду позивачем, суд зазначає, що середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні є складовою грошового забезпечення позивача, оскілки їх нарахування пов`язано з виконанням обов`язків поліцейського, тому строк звернення з даним позовом позивачем не пропущений.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2 частини третьої статті 134 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Представником позивача на підтвердження оплати послуг адвоката надано квитанцію від 12.04.2021 № 15 про сплату позивачем за надання консультацій, збір доказів, роботу з нормативною базою, складання позову коштів у сумі 3000,00 грн (а.с. 49).

19.06.2020 укладено угоду про надання правової допомоги б/№ між адвокатом Солодовніков Олександр Петрович (далі адвокат), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (далі замовник), з іншої сторони (а.с.46).

Підпунктом 3.1 пункту 3 Договору визначено, що за правову допомогу, передбачену в підпункті 1.2 Договору, замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному додатком № 1 до цього договору.

У відповідності до додатку №1 до Договору б/н від 26.03.2021 за правову допомогу, передбачену підпунктом 1.2 Договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 3000,00 грн за надання правової допомоги, складання позовної заяви про стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільнення, про що додатково складається акт прийому передачі наданих послуг з зазначенням прийняття наданих послуг з виданням квитанції про отримання адвокатом грошових коштів від замовника (а.с. 47).

Послуги адвоката з питань правової допомоги прийнято позивачем згідно з актом від 12.04.2021 приймання-передачі наданих послуг № 15 до Договору про надання правової допомоги № б/н від 19.06.2021, в якому зазачено, що згідно постанови Верховного Суду по справі № 640/18402/19 від 28.12.2020, в якому зазначено, щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 4 ст. 134 КАС України, суд звертає вагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката, встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним (а.с. 48).

Оскільки відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, підстави для вирішення такого питання в суду відсутні, що відповідає вимогами частини 7 статті 134 КАС України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 908,00 грн (а.с. 21).

Оскільки у даній справі позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 29822,76 грн, а згідно з частиною першою статті 139 КАС України судові витрати підлягають оплаті, судовий збір у розмірі 908,00 грн та витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління поліції охорони в Луганській області (ідентифікаційний код 40109152, місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, буд. 27) про стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Управління поліції охорони в Луганській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.06.2020 по 22.03.2021 на загальну суму 29822,76 грн (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять дві грн 76 коп.).

Стягнути з Управління поліції охорони в Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Стягнути з Управління поліції охорони в Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 3000,00 грн (три тисячі грн 00 коп.).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний тест рішення складений 14 червня 2021 року.

Суддя В.С. Шембелян