Справа № 607/7401/21
Суддя: Вийванко О. М.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2021 Справа №607/7401/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У. А.

учасників справи

представника позивача Никитюка Р.І.

представника відповідача Кондрат Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача УПП в Тернопільській області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позовних вимов позивач зазначив, що 29.03.2021 інспектором УПП в Тернопільській області ДПП, складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 784050 від 29.03.2021. Згідно з якою, 28.03.2021 о 13 год. 00 хв. по вул. Протасевича, м. Тернопіль, водій керував транспортним засобом, у темну пору доби, у якому був недостатньо освітлений державний номерний знак, а також при перевірці документів на вимогу працівників поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.9 (в), 2.1 (а) ПДР України. Відповідно до вищевказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Однак, позивач вважає, що правил дорожнього руху він не порушував, оскільки коли працівники поліції під`їхали до вказаного в постанові транспортного засобу, він стояв припаркований, та не здійснював рух та габарити його були виключені. Щодо не достатнього освітлений державного номерного знаку у автомобіля, то позивач вважає, що це є припущенням та виключно суб`єктивною думкою поліцейського, без надання беззаперечних доказів.

Відтак ОСОБА_1 просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ДП № 784050 від 29.03.2021, закрити провадження у справі, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позові та відповіді на відзив, та просив його задовольнити.

Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що п. 6.1.5 Національних стандартів України «Колісні транспортні засоби. Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» ДСТУ 3649:2010, передбачено обов`язкову наявність не менше ніж одного ліхтаря освітлення номерного знака на колісних транспортних засобах. Згідно з п. 6.1.7.1 ДСТУ 3649:2010 ліхтар освітлення заднього номерного знака має вмикатися одночасно з габаритними вогнями та надійно освітлювати поверхню номерного знака. Застосування габаритних вогнів для освітлення заднього номерного знака нормативними документами, чинними у сфері безпеки дорожнього руху, не передбачено. Однак, позивач при керуванні автомобілем не дотримуватись вищевказаних вимог. Також матеріалами відеофіксації з нагрудного відео реєстратора, який вона додала до відзиву, зафіксовано момент порушення позивачем правил дорожнього руху.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому вказав, що вважає, що твердження, представлені у відзиві є необґрунтованими та такими, що не виповідають дійсністю та не повинні братись до уваги судом з огляду на те, що доданого до відзиву відеозапису з нагрудної камери вбачається, що 28.03.2021 о 23 год. 17 хв. ОСОБА_1 , включивши габарити автомобіля «Nissan Almera», підійшовши до задньої частини автомобіля, продемонстрував працівнику поліції, що підсвідка на номерному знаку працює та добре підсвічувався, однак, працівник поліції зазначає, що не робить одна, нащо ОСОБА_1 наголосив, що з відстані 15 метрів чітко видно. Вказаний відеозапис з нагрудних камер, повністю спростовує висновки інспектора про те, що не був достатньо освітлений державний номерний знак. Разом з тим, зазначив, що із запису відео реєстратора автомобіля патрульної поліції чітко вбачається, що такий під`їжджає вже до припаркованого автомобіля, тобто автомобіль не перебував у русі. Інших відео доказів про те, що в транспортний засіб «Nissan Almera», не підсвічувались державний номерний знак, під час руху, тай взагалі руху автомобіля відповідач не надав. Відтак позовні вимоги представник позивача вважає підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі.

При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ДП18 № 784050, 28.03.2021 на вул. Протасевича, м. Тернопіль, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Nissan Almera», у темну пору доби, у якому був недостатньо освітлений державний номерний знак, а також при перевірці документів на вимогу працівників поліції не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.9 (в), 2.1 (а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП, наслідком чого стало накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до підпункту 2.9.(в) ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, зокрема, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оглянутого в судовому засіданні компакт-диску, доданого представником відповідача до відзиву, вбачається, що транспортний засіб марки «Nissan Almera», знаходився на автозаправній станції, і на вимогу працівника поліції ним було включено габарити транспортного засобу «Nissan Almera», де наявне освітлення державного номерного знаку.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Так судом встановлено, що оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення складена з огляду на відсутність у позивача посвідчення водія відповідної категорії.

З оглянутого в судовому засіданні компакт-диску, та пояснень представника позивача, суд встановив, що позивач відмовився пред`явити посвідчення водія для перевірки на вимогу працівника поліції, оскільки він не керував транспортним засобом. Однак на вказаному відеозапису реєстратора, транспортний засіб марки «Nissan Almera», перебуває в нерухомому стані, відсутній запис про зупинку працівниками поліції вказаного транспортного засобу.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Разом з цим, суд зазначає, що згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з приписами ч.1 ст. 72 та ст. 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За таких обставин, з оглянутого в судовому засіданні компакт-диску, суд встановив, що транспортний засіб марки «Nissan Almera», знаходився на автозаправній станції, і на вимогу працівника поліції ним було включено габарити транспортного засобу «Nissan Almera», де наявне освітлення державного номерного знаку. Також позивач відмовився пред`явити посвідчення водія для перевірки на вимогу працівника поліції, пояснивши, що він не керував транспортним засобом. Транспортний засіб марки «Nissan Almera», перебував в нерухомому стані, та доказів, щодо зупинки працівниками поліції вказаного транспортного засобу відсутні.

Відповідачем не було доведено належними, достатніми та допустимими доказами, що позивач порушив вимоги ПДР України.

Водночас, не доведення відповідачем факту порушення позивачем п.п.2.9 (в) ПДР України відповідно свідчить про не доведення наявності підстав для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказане порушення ПДР.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Аналогічної правової позиції дотримується також і Верховний Суд про що вказується у постанові від 14 травня 2020 року у справі №240/12/17.

Оцінюючи оскаржувані постанови на предмет їх обґрунтованості (п.3 ч.3 ст.2 КАС України), суд константує, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушень, в яких звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень ПДР України.

Отже, відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляд справ було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи (показання свідків, відеофіксація тощо).

Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративних правопорушень є оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм ПДР України.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Відтак, будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 126 та ч.6 ст.121 КУпАП відповідачем до суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних постанов.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 126 та ч. 6 ст.121 КУпАП є недоведеним.

Отже, оскаржувана постанова серії ДП18 № 784050 від 28.03.2021 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 6 ст. 121 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню.

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд приходить до висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Згідно частини 1статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

За даних обставин, слід стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Керуючись ст.ст. 6,8,9,72,77,139,242,243-246, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 № 784050 від 28 березня 2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 , ч. 6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на користь держави в сумі 850,00 гривень скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.126 , ч.6 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00копійок.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль.

Рішення суду складено та підписано 15 червня 2021 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко