Справа № 925/1005/18
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Паламар П.Г. Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Справа № 925/1005/18

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представника позивача Дмитренко В.І.,

представника відповідача Гребенюка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі

за позовом Управління виконавчої дирекції

Фонду соціального страхування України у Черкаській області

до державного підприємства «Черкаський консервний комбінат»

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» (далі - Відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить зобов`язати відповідача визнати вимоги управління на суму капіталізованих платежів у розмірі 1 512 753,40 грн. та включити їх до проміжного ліквідного балансу у першу чергу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року позов було задоволено частково: стягнуто з ДП «Черкаський консервний комбінат» на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області заборгованість зі сплати капіталізованих платежів в розмірі 1 512 753,40 грн.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було вжито всіх заходів щодо направлення документів з вимогами до боржника з дотриманням норм чинного законодавства, але такі вимоги задоволені не були.

Разом з тим, суд зазначив, що заборгованість по страхових внесках та коштах страховика виникає за минулий період, а нарахування капіталізованих платежів здійснюється на майбутнє, і право на нарахування капіталізованих платежів виникає виключно в разі ліквідації страхувальника без правонаступника: або в разі неплатоспроможності та визнання банкрутом, або в разі припинення за рішенням власника чи уповноваженого органу.

При цьому, суд врахував, що відповідач зареєстрований у Фонді соціального страхування як платник страхових внесків та ліквідовується як юридична особа без правонаступника, а тому проведення капіталізації платежів для продовження страхових виплат особам потерпілим на підприємстві є обґрунтованим.

Водночас, суд вказав, що належним способом захисту прав позивача в цій справі є стягнення з відповідача капіталізованих платежів.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що при розгляді цієї справи було порушено його право на справедливий суд, оскільки копії постанови Великої Палати Верховного Суду та заяви Позивача про передачу цієї справи за підсудністю Відповідачу не вручалися.

Разом з тим, Апелянт вважає, що Позивач був зобов`язаний привести подану ним позовну заяву у відповідність з вимогами КАС України, зокрема статтею 5.

Крім того, Апелянт вказує, що копії позовної заяви (первинної та уточненої) в цій справі та ухвали про відкриття провадження адміністративним судом йому не направлялися.

Також, на переконання Апелянта, суд першої інстанції протиправно розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження.

При цьому, Апелянт зазначає, що кількість осіб, яким Позивач призначив виплати за рахунок ДП «Черкаський консервний комбінат», є спірною і під час розгляду цієї справи суд першої інстанції не перевірив, ані відповідної кількості осіб, ані розміру призначених їм виплат, що безпосередньо впливає на розмір кредиторських вимог.

Водночас, Апелянт вказує, що розмір кредиторських вимог є спірним від 4479,20 грн. до заявленого Позивачем у цій справі 1 512 753,40 грн.

З цих та інших підстав апелянти у межах заявлених кожним з них апеляційних вимог вважають, що оскаржуване ними рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.03.2021 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, Позивач у своєму відзиві, зокрема зазначає, що заяву про передачу цієї справи за підсудністю ним було подано у порядку, визначеному законодавством, а саме - до суду та вказує, що заявлена в цій справі сума заборгованість зі сплати капіталізованих платежів розрахована правомірно.

Апелянтом подано відповідь на зазначений відзив Позивача, в якій Апелянт наполягає на своїй правовій позиції та стверджує, що Відповідачем не наведено доводів, які б спростовували доводи апеляційної скарги.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 для перевірки доводів апелянта витребувано додаткові докази у справі.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідачем у 2001-2002 рр. відповідно до прикінцевих положень Закону №1105 було передано до Фонду соціального страхування України документи щодо дев`яти потерпілих від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для продовження страхових виплат по відшкодуванню втраченого заробітку та наданню соціальних послуг, що підтверджується актами прийняття - передачі особових справ потерпілих на виробництві № 320 від 08.11.2001; №341 від 29.11.2001; № 418 від 28.10.2002 та довідками про розмір втраченого заробітку на дату передачі особової справи потерпілих, виданими Черкаським консервним комбінатом щодо кожного потерпілого для продовження страхових виплат Фондом.

Також у матеріалах справи містяться відповідні докази, а саме: акти про нещасний випадок на виробництві; акти розслідування профзахворювання; довідки МСЕК; постанови про призначення страхових виплат; лист Державної служби статистики України про очікувану тривалість життя; рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.01.1986.

12.07.2018 власниками ДП «Черкаський консервний комбінат» прийнято рішення про припинення цього підприємства.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Реєстр) зазначено, що ДП «Черкаський консервний комбінат» перебуває в стані припинення за рішенням власників з 12.07.2018. Головою комісії з припинення призначено Гребенюк Р.І. Граничним терміном подачі кредиторами вимог до боржника визначено 12.09.2018.

23.07.2018 позивачем відповідачу було направлено заяву про визнання кредитором за № 06-06-1602 на суму 1512753,40 грн. рекомендованим листом з описом вкладення. Рекомендований лист позивача не було вручено під час доставки 30.07.2018 з інших причин, і 28.08.2018 його було повернуто відправнику через закінчення терміну зберігання.

21.09.2018 позивач з дотриманням місячного терміну, передбаченого ст. 112 ЦК України, звернувся до суду з позовом у цій справі.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV), Порядком капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань підприємства-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 06.05.2000 (далі - Порядок № 765).

Частиною 2 статті 1205 ЦК України передбачено, що в разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 11 Закону № 1105-XIV визначено, що джерелами формування коштів Фонду є, в тому числі, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Капіталізація платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язання підприємства відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров`ю громадян здійснюється відповідно до Порядку № 765.

Згідно ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані ЦК, іншими актами законодавства чи договором, вони регулюються тими правовими нормами інших актів законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

У частині четвертій статті 4 ЦК України передбачено, що постанови Кабінету Міністрів України є актами цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 112 ЦК України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у першу чергу щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Відповідно до частини третьої статті 110 ЦК України, якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа ліквідується в порядку, встановленому Законом «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Частиною другою статті 1205 ЦК України встановлено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У частині восьмій статті 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом № 1105-XIV.

Згідно з частиною другою статті 112 ЦК України в разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора, останній має право звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії протягом місяця після отримання повідомлення про відмову у визнанні кредиторських вимог.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що в разі ліквідації підприємства без правонаступництва законодавством прямо передбачено необхідність проведення капіталізації платежів для продовження страхових виплат особам потерпілим на такому підприємстві.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ДП «Черкаський консервний комбінат» зареєстрований у Фонді соціального страхування, як платник страхових внесків та ліквідовується як юридична особа без правонаступника, зумовлює необхідність проведення ним капіталізації платежів для продовження страхових виплат особам потерпілим на підприємстві.

Таким чином, з огляду на те, що відповідачем не було самостійно проведено капіталізації платежів для продовження страхових виплат особам, потерпілим на ДП «Черкаський консервний комбінат», такі платежі підлягають стягненню з нього в примусовому порядку.

При цьому, заявлена Позивачем сума капіталізованих платежів у розмірі 1 512 753,40 грн. підтверджується матеріалами справи /т.3 а.с. 33-78/ та є доведеною.

Водночас, доводи Апелянта про те, що розмір кредиторських вимог є спірним від 4479,20 грн. до заявленого Позивачем у цій справі 1 512 753,40 грн., судова колегія відхиляє як необґрунтовані, оскільки саме заявлений Позивачем у цій справі розмір таких платежів підтверджується документально, а саме розрахунками потреби в капіталізації коштів, постановами Фонду про призначення потерпілим перерахованої щомісячної страхової виплати, актами про нещасні випадки на виробництві, довідками МСЕК потерпілих, свідоцтвом про смерть тощо.

Крім того, як було правильно зазначено судом першої інстанції, посилання підприємства на аудиторський звіт та інформацію Державної виконавчої служби, згідно з якими його заборгованість перед Фондом становила 4 479,20 грн., а заборгованість по капіталізованих платежах відсутня, є безпідставними, оскільки механізм виникнення таких боргів різним. Так, заборгованість по страхових внесках та коштах страховика виникає за минулий період, а нарахування капіталізованих платежів здійснюється на майбутнє, і підстави для нарахування капіталізованих платежів виникають виключно в разі ліквідації страхувальника (яким у цьому випадку є Відповідач) без правонаступника, зокрема його припинення за рішенням власника чи уповноваженого органу.

Доводи Апелянта про те, що кількість осіб, яким Позивач призначив виплати за рахунок ДП «Черкаський консервний комбінат», є спірною і що під час розгляду цієї справи суд першої інстанції не перевірив, ані відповідної кількості осіб, ані розміру призначених їм виплат, що безпосередньо впливає на розмір кредиторських вимог, судова колегія частково приймає до уваги, але зазначає наступне.

Так, з метою перевірки наведених доводів апеляційної скарги ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 у Позивача було витребувано додаткові докази і наданими ним доказами (розрахунками, актами про нещасні випадку, довідками МСЕК тощо) /т. 3 а.с. 33-78/, про які зазначалося вище, повністю підтверджується обґрунтованість позовних вимог Фонду і правомірність їх задоволення у спосіб, визначений судом першої інстанції.

Доводи Апелянта про те, що Позивач був зобов`язаний привести подану ним позовну заяву у відповідність з вимогами КАС України, зокрема статтею 5, судова колегія відхиляє, оскільки підсудність цієї справи була визначена безпосередньо постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020, ухваленою в цій справі /т.2 а.с.131-143/, і після надходження справи до адміністративного суду ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 15.09.2020 позовна заява Фонду була залишена без руху саме з підстав, які вказує Апелянт, і лише 16.10.2020, після усунення Позивачем недоліків його позову /т.2 а.с.167/, провадження в цій справі було відкрито судом адміністративної юрисдикції /т.2 а.с.174, 178/.

Твердження Апелянта про те, при розгляді цієї справи було порушено його право на справедливий суд, оскільки копія постанови Великої Палати Верховного Суду йому не була вручена спростовуються матеріалами справи, в яких містяться докази направлення Апелянту за заявою його представника - адвоката Горобця С.О. копії постанови ВП ВС та її отримання останнім/т.2 а.с.144-145/.

Доводи Апелянта про те, що йому не було вручено копію заяви Позивача про передачу цієї справи за підсудністю, апеляційний суд приймає до уваги, але зазначає, що це не вплинуло на правильність вирішення цієї справи Черкаським окружним адміністративним судом і відповідно до ст. 317 КАС України не надає підстав для скасування оспорюваного Апелянтом рішення суду першої інстанції.

Доводи Апелянта про те, що копії позовної заяви (первинної та уточненої) в цій справі та ухвали про відкриття провадження адміністративним судом йому не направлялися, спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального і процесуального права та правильно вирішено спір по суті позовних вимог, заявлених у цій справі.

Разом з тим, апеляційний суд приймає до уваги доводи Апелянта про те, що судом першої інстанції неправомірно розглянуто цю справу за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Отже, при вирішенні питання щодо можливості розгляду цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, судом першої інстанції безпідставно не було враховано розмір заявлених позовних вимог, а саме 1512753,40 грн., категорії складності цієї справи, необхідність здійснення ретельної перевірки обґрунтованості вказаної суми та зібрання у зв`язку з цим певних доказів, що призвело до протиправного розгляду цього спору в такому порядку.

Водночас, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Враховуючи вищевикладене та перевіривши рішення суду першої інстанції, відповідно до статті 308 КАС України, у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору, однак внаслідок допущення судом першої інстанції вищезазначеного порушення норм процесуального права, таке судове рішення підлягає скасуванню.

Отже, апеляційну скаргу державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» слід задовольнити частково, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області до державного підприємства «Черкаський консервний комбінат» про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Черкаський консервний комбінат (ідентифікаційний код 05529691) на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області (ідентифікаційний код 41321284) заборгованість зі сплати капіталізованих платежів в розмірі 1 512 753,40 (один мільйон п`ятсот дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят три) грн. 40 (сорок) коп.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 17 червня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова