Справа № 280/212/21
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2021 року м. Дніпросправа № 280/212/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року (головуючий суддя Артоуз О.О.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання здійснити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі Відповідач), в якому просила визнати протиправною бездіяльність Відповідача щодо не зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді прокурора (помічника, старшого помічника прокурора) Приазовського району Запорізької області з 13.02.1997 до 05.12.2008 (впродовж 11 років 9 місяців 21 день) та судді Приазовського районного суду Запорізької області з 08.12.2008 до 10.09.2020 (впродовж 11 років 9 місяців 3 днів), усього 23 роки 6 місяців 24 дні та зобов`язати призначити і виплатити мені щомісячно, починаючи з 11 вересня 2020 року довічно, грошове утримання судці у відставці, виходячи зі стажу 23 роки 6 місяців 24 дні, у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ГУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/1138 від 10 вересня 2020 року, що становить 56501,76 грн.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, зокрема про те, що 11.09.2020 Позивач звернулась до Відповідача, через Приазовський сектор обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, із заявою за призначенням пенсії. Протоколом призначення пенсії (з посиланням на рішення 67 від 15.09.2020) Відповідачем на підставі ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 призначено щомісячне довічне грошове утримання судці у відставці, що підтверджується відомостями, отриманими із особистого кабінету веб-порталу ПФУ. У зазначеному протоколі вказано, що грошове утримання призначено за стажем роботи судді 11 років 9 місяці 3 дні у розмірі 50% суддівської винагороди (100896,00 гривень), що склало 50448,00 гривень. При цьому Відповідачем протиправно не зараховано до спеціального стажу для призначення щомісячного довічного грошового утримання, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді прокурора (помічника, старшого помічника прокурора) Приазовського району Запорізької області з 13.02.1997 до 05.12.2008 (11 років 9 місяців 21 день) та судді, голови Приазовського районного суду Запорізької області з 08.12.2008 до 10.09.2020 (впродовж 11 років 9 місяців 3 днів), усього 23 роки 6 місяців 24 дні. Зокрема, стаж підтверджено рішенням Вищої ради правосуддя України від 01.09.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Приазовського районного суду Запорізької області у зв`язку з поданням заяви про відставку».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року адміністративний позов задоволено частково (а.с.32-35).

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді помічника, старшого помічника прокурора Приазовського району Запорізької області з 13.02.1997 до 05.12.2008 (впродовж 11 років 9 місяців 21 день).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді прокурора (помічника, старшого помічника прокурора) Приазовського району Запорізької області з 13.02.1997 до 05.12.2008 (впродовж 11 років 9 місяців 21 день).

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 і здійснити перерахунок, починаючи з 11 вересня 2020 року, щомісячного довічного грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу 23 роки 6 місяців 24 дні, у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ГУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/1138 від 10 вересня 2020 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що стаж роботи Позивача на посаді судді, до якого зараховується також і робота на посадах помічника та старшого помічника прокурора (11 років 9 місяців 21 день), в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 56% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді. Щодо вимоги Позивача про визнання бездіяльності Відповідача щодо не зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання період роботи на посаді судді Приазовського районного суду Запорізької області з 08.12.2008 по 10.09.2020 впродовж 11 років 9 місяців 3 дні, суд зазначив про її безпідставність, оскільки вказаний стаж вже зараховано Відповідачем до спеціального стажу. Також, суд вказав, що оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні позовних вимог в частин «довічно» слід відмовити, як передчасних.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Відповідач, із посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження матеріалів справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що безпідставним є твердження Позивача про наявність у неї права на отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці виходячи з відсоткового розміру суддівської винагороди, який працює на відповідній посаді, встановленого Законом України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 та Законом №2453-VI. При визначенні відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці необхідно враховувати розмір, встановлений частиною 3 статті 142 Закону №1402-VIII, а саме: 50 відсотків зі збільшенням на 2 відсотки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років. Відповідач вказує, що посади помічників прокурорів, старших помічників прокурорів і стажистів зараховуються саме до вислуги років, що дає право на пенсію, натомість не відносяться до спеціального стажу стажу роботи на прокурорських посадах, оскільки не визначені статтею 15 Закону №1697-VІІ.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, що Указом Президента України «Про призначення судців» № 1037/2008 від 13.11.2008 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Приазовського районного суду Запорізької області строком на п`ять років.

Наказом голови Приазовського районного суду Запорізької області №109 від 08.12.2008 року зараховано до складу цього суду.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» № 452-VІІ від 05.09.2013 Позивача призначено суддею безстроково. На підставі рішення Вищої ради правосуддя № 2527/0/15-20 від 01.09.2020, наказу в.о. голови Приазовського районного суду Запорізької області № 41 від 07.09.2020, звільнена з посади судді у відставку з 11.09.2020.

11.09.2020 Позивач звернулась до Відповідача, через Приазовський сектор обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, із заявою за призначенням пенсії.

Протоколом призначення пенсії згідно рішення №67 від 15.09.2020 Відповідачем на підставі ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402 призначено щомісячне довічне грошове утримання судці у відставці за стажем роботи судді 11 років 9 місяці 3 дні у розмірі 50% суддівської винагороди (100896.00 гривень), що склало 50448,00 гривень.

28.10.2020 року Позивач звернулась до Відповідача із письмовою заявою з проханням: надати відомості який стаж зараховано як спеціальний для призначення щомісячного довічного грошового утримання; зарахувати до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судці та отримання щомісячного довічного грошового утримання, період роботи на посаді прокурора (помічника, старшого помічника прокурора) Приазовського району Запорізької області з 13.02.1997 до 05.12.2008 (11 років 9 місяців 21 день) та судді, голови Приазовського районного суду Запорізької області з 08.12.2008 до 10.09.2020 (11 років 9 місяців 3 днів), усього 23 роки 6 місяців 24 дні; призначити та виплатити щомісячно, починаючи з 11 вересня 2020 року довічно, грошове утримання судді у відставці, виходячи зі стажу 23 роки 6 місяців 24 дні, у розмірі 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно довідки ГУ ДСА в Запорізькій області № 08-02/1138 від 10 вересня 2020 року, що становить 56501,76 грн.

Листом від 09.11.2020 за вих. №9987-9784/11-02/8-0800/20 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомлено, що підстав для збільшення розміру щомісячного довічного утримання не має.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 частини першої статті 92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулюється Законом України №1402-VІІІ.

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 ст.126 Конституції України).

Право Позивача на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в належному розмірі є беззаперечним, гарантоване в силу положень статей 126, 130 Конституції України, ст.142 Закону №1402-VIII, а забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно ч.3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судці понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пункт 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402, на час призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020.

Абз.4 п. 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 (далі - Закон № 2453), до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судці) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії судців України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453 (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Як слідує з матеріалів справи, Відповідачем до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання не зараховано періоди роботи на посаді помічника і старшого помічника прокурора за період з 13.02.1997 по 05.12.2008, вказаний період зараховано до загального стажу.

Відповідно до записів в трудовій книжці Позивач 13.02.1997 призначена на роботу в органах прокуратури та призначена на посаду помічника прокурора Приазовського району (запис №10). 04.09.2001 призначена старшим помічником прокурора Приазовського району (запис №11). З 05.12.2008 звільнена з органів прокуратури Запорізької області у зв`язку з призначенням на посаду судді Приазовського районного суду Запорізької області (запис №12).

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Судом встановлено, що стаж роботи Позивача на посаді судді становить більше ніж 11 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також робота на прокурорських посадах.

Отже, до загального стажу роботи, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, належить враховувати, крім роботи на посаді судді, роботу на прокурорських посадах.

Відповідно до роз`яснення, яке міститься в ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII (в редакції, чинній на час роботи Позивача в органах прокуратури) під поняттям «прокурор» слід розуміти: Генеральний прокурор України, перший заступник, заступники Генерального прокурора України, їх старші помічники та помічники, прокурори Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва і Севастополя, спеціалізованих прокуратур (на правах обласних), їх перші заступники, заступники, міжрайонні прокурори, прокурори міст, районів, районів у містах та прирівняних до них спеціалізованих прокуратур, їх перші заступники і заступники, начальники головних управлінь, управлінь, відділів прокуратур, їх перші заступники, заступники, старші прокурори та прокурори прокуратур усіх рівнів, які діють у межах своєї компетенції.

Отже, час роботи на посаді помічника та старшого помічника прокурора підлягає зарахуванню до стажу роботи судді.

Оскільки за змістом ст. 43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується час роботи саме на посадах помічника та старшого помічника прокурора.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, роботи на посадах помічника та старшого помічника прокурора і врахування Відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

З огляду на наведені обставини та законодавчі приписи, стаж роботи Позивача на посаді судді, до якого, як вже було зазначено, зараховується також і робота на посадах помічника та старшого помічника прокурора (11 років 9 місяців 21 день), в свою чергу, дає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 56% від суддівської винагороди (грошового утримання) судді, який працює на відповідній посаді.

Суд апеляційної інстанції констатує правильність висновків суду першої інстанції щодо безпідставності вимоги Позивача про визнання бездіяльності Відповідача щодо не зарахування до спеціального стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання період роботи на посаді судді Приазовського районного суду Запорізької області з 08.12.2008 по 10.09.2020 впродовж 11 років 9 місяців 3 дні, оскільки вказаний стаж вже зараховано Відповідачем до спеціального стажу.

Також, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог в частині «довічно», оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 15 березня 2021 року необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 березня 2021 року у справі №280/212/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов