Справа № 946/1278/20
Суддя: Бурнусус О. О.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 946/1278/20
Провадження № 2-а/946/11/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїлі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області, інспектора відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області сержанта поліції Маринеску Івана Андрійовича про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

02.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив та яким просив визнати незаконною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2149623 від 23.02.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2020 року інспектором відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Маринеску Іваном Андрійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2149623 від 23.02.2020 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. Згідно зазначеної постанови позивач 23.02.2020 року о 12 годині 06 хвилин в Одеській області Ізмаїльський район, автодорога М 15 Одеса Рені, 245 км., керував транспортним засобом MERCEDES BENZ E 220 CDI, д/н НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п. 9.8 ПДР.

Разом з тим, як зазначено позивачем в позові він дійсно 23.02.2020 року о 12 годині 06 хвилин в Одеській області Ізмаїльський район, на автодорозі М 15 Одеса Рені, 245 км., керував транспортним засобом MERCEDES BENZ E 220 CDI, д/н НОМЕР_1 із ввімкненими ближнім світлом фар і такі дії повністю відповідають вимогам правил, що встановлені п. 9.8 ПДР України. Проте, без будь яких підстав, за відсутності, будь яких доказів був зупинений відповідачем, який виніс вищезазначену оскаржувану постанову.

Проте, поліцейським жодних доказів вчинення позивачем зазначеного адміністративного правопорушення надано не було. Крім цього, оскаржувана постанова винесена з порушеннями та не відповідає вимогам встановленим ст. 283 КУпАП, а саме розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення прийняте по справі рішення. Таким чином, відповідач, як працівник підрозділу Національної поліції, що забезпечує безпеку дорожнього руху уповноважений зупиняти транспортний засіб, складати протокол та виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності. Більш того, в оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу вини позивача ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Представник відповідача управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник відповідача відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою заперечує проти задоволення позову та просить в задоволенні позову відмовити, а вищезазначену постанову у справі про адміністративне правопорушення залишити без змін посилаючись на те, що 23.02.2020 року знаходячись на службі, під час виконання службових обов`язків, інспектор відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області сержант поліції Маринеску І.А. виявив транспортний засіб MERCEDES BENZ E 220 CDI, д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , що рухався о 12 годині 06 хвилин в Одеській області, Ізмаїльський район автодорога М 15 Одеса Рені, 245 км., тобто керував транспортним засобом поза несеним пунктом без ввімкненого ближнього світла фар або денних ходових вогнів, чим порушив п. 9.8 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. В зазначеному випадку наявне порушення правил користування зовнішніми освітлювальним приладом. Ближнє світло фар є зовнішнім освітлювальним приладом та у разі його не ввімкнення відповідно до вимог ПДР передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а не за ст. 125 КУпАП як вважає позивач. Під час розгляду справи позивача було ознайомлено з його правами згідно ст. 268 КУпАп та ст. 63 Конституції України. Позивав скористався своїм правом на власний розсуд і не надав поліцейським письмового пояснення по суті вчиненого ним правопорушення. Жодної іншої письмової заяви чи клопотання, як під час підготовки так і під час розгляду справи в порядку п. 5 ст. 278 КУпАП не надходило. В обґрунтування власної правої порції позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували наявність в його діяннях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідач інспектор відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області сержант поліції Маринеску Іван Андрійович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, керівник відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області надавав суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 23.02.2020 року інспектором відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області Маринеску Іваном Андрійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2149623 від 23.02.2020 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

З оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення вбачається, що 23.02.2020 року о 12 годині 06 хвилин в Одеській області Ізмаїльський район, автодорога М 15 Одеса Рені, 245 км., ОСОБА_1 керував транспортним засобом MERCEDES BENZ E 220 CDI, д/н НОМЕР_1 , без ввімкненого ближнього світла фар поза населеним пунктом, чим порушив вимоги п. 9.8 Правил Дорожнього руху України.

Частина 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Тобто, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів

Згідно п. 9.8 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами), під час руху механічних транспортних засобів у світлу пору доби з метою позначення транспортного засобу, що рухається, ближнє світло фар повинно бути увімкнене: а) у колоні; б) на маршрутних транспортних засобах, що рухаються по смузі, позначеній дорожнім знаком 5.8, назустріч загальному потоку транспортних засобів; в) на автобусах (мікроавтобусах), що здійснюють перевезення організованих груп дітей; г) на великовагових, великогабаритних транспортних засобах, сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м, та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів; ґ) на транспортному засобі, що буксирує; д) у тунелях. З 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар. В умовах недостатньої видимості на механічних транспортних засобах можна ввімкнути дальнє світло фар або додатково протитуманні фари за умови, що це не буде засліплювати інших водіїв.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис;

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

З постанови відповідача від 23.02.2020 року вбачається, що в постанові не був зазначений технічний засіб, яким здійснено відеозапис та на адресу суду відеозапис або відповідні фото, що фіксують вчинене правопорушення надані не були.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Підставою для накладення інспектором поліції штрафу може бути фото- та відеофіксація, а також показання свідків. Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення. Відповідну Постанову у справі № 357/10134/17 Верховний Суд прийняв 23.10.2019 року.

Відповідно до практики ЄСПЛ, справи про адміністративні правопорушення є кримінальними для цілей застосування Конвенції. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Проте, відповідачем в даному випадку не надано жодних належних доказів на підтвердження обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не було надано жодного допустимого, достовірного та достатнього доказу, який міг би підтвердити правомірність оскаржуваного позивачем рішення, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2149623 від 23.02.2020 року за ч.2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 , винесену інспектором поліції відділу організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області сержантом поліції Маринеску Іваном Андрійовичем і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що місцевий загальний суд як адміністративний при розгляді справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може прийняти лише одне з рішень, передбачених ч.3 ст.286 КАС України, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, суд приходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною постанови про накладення адміністративного стягнення, є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України та, відповідно, задоволенню не підлягають.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Суд вважає за можливе не давати оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони на висновки суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 72, 75, 76, 77, 241, 268, 269, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Татарбунарським РВ ГУМВС України в Одеській області від 25.05.2010 року, РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 65114, м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5), відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області (місце знаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 72), інспектора відділу з організації несення служби в м. Ізмаїл управління патрульної поліції в Одеській області сержанта поліції Маринеску Івана Андрійовича (місце знаходження: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Телеграфна, 72) про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК № 2149623 від 23.02.2020 року за ч.2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 і провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Текст рішення складено 16 червня 2021 року.

Суддя: О.О.Бурнусус