Справа № 460/6251/20
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/6251/20 пров. № А/857/3062/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Гуляка В.В.,

Ільчишин Н.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року (прийняте в письмовому провадженні у м. Рівному суддею Комшелюк Т.О.) в адміністративній справі № 460/6251/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльність відповідача, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся з позовом до Рівненського окружного адміністративного суду, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі ГУ ПФУ в Рівненській області, відповідач) щодо відмови йому в зарахуванні до страхового стажу таких періодів трудової діяльності: з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, що становить 15 (один рік три місяці) місяців 26 днів; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року, що становить 24 (два роки) місяця 17 днів; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, що становить 24 (два роки) місяця 0 днів, а всього - 40 (три роки чотири місяці) місяців 13 днів та зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити йому перерахунок страхового стажу за ці періоди;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити перерахунок його пенсії з урахуванням загального страхового стажу, в тому числі за такі періоди трудової діяльності: з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, що становить 15 (один рік три місяці) місяців 26 днів; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року, що становить 24 (два роки) місяця 17 днів; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року, що становить 24 (два роки) місяця 0 днів, а всього - 40 (три роки чотири місяці) місяців 13 днів, з часу звернення за нарахуванням пенсії - 22 вересня 2017 року.

Позов обґрунтовував тим, що в липні 2020 року він звертався до відповідача із заявою про збільшення його страхового стажу для визначення розміру пенсії шляхом зарахування до загального страхового стажу періодів трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року. Проте, відповідач відмовив йому в зарахуванні спірних періодів до страхового стажу, оскільки ним не надано доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за відповідні періоди. Таку бездіяльність відповідача він вважає протиправною, оскільки він з липня 1993 року займається індивідуальною адвокатською практикою, у зв`язку з чим він самостійно сплачував за себе страхові внески до Пенсійного фонду України як самозайнята особа. Позивач наголошує, що Закон України «Про адвокатуру» покладав на нього обов`язок щодо сплати внесків на державне соціальне страхування, тобто не сплачувати такі внески він не міг. Більше того, позивач вказує, що у разі несплати страхових внесків, то вони підлягали стягненню в примусовому порядку. Разом з тим, за період індивідуальної трудової діяльності позивач жодного разу не притягався до відповідальності у зв`язку з несплатою страхових внесків, що, на думку останнього, свідчить про належне виконання ним відповідного обов`язку. Також позивач зауважив, що до заяви щодо зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу він долучив копії платіжних документів, що частково підтверджують сплату страхових внесків за вказані періоди. З наведених підстав позивач просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Рівненській області, яка полягає у незарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 1 липня 2020 року з урахуванням загального страхового стажу, до якого включити періоди трудової діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням в частині задоволених вимог його оскаржило ГУ ПФУ в Рівненській області, вважаючи, що таке прийняте за неповного з`ясування матеріалів справи та з порушенням норм матеріального права, а тому просило скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в матеріалах пенсійної справи немає свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю, а також доказів сплати в повному обсязі страхових внесків за періоди здійснення адвокатської діяльності з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року позивачем надано не було, тому підстави для зарахування таких періодів до страхового стажу та проведення у зв`язку з цим перерахунку пенсії відсутні. З огляду на наведене, відповідач стверджує, що в спірних правовідносинах він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Крім того, ОСОБА_1 не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, в частині незадоволених вимог, теж оскаржив його. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції, в частині незадоволених вимог, та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити його вимоги повністю.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не враховано те, що він згідно діючий на той час Інструкцій подавав до пенсійного органу примірник щоквартального звіту щодо здійснених внесків. Крім того цими Інструкціями передбачалось стягнення несплачених внесків, в тому числі і через суду, чого не було. Крім того судом не враховано те, що ним в 2011 -2003 роках здійснювалась підприємницька діяльність, в тому числі і на умовах спрощеного оподаткування. Також зазначає, що відповідач, на якого, згідно законодавства України, покладено обов`язок контролю за надходженням страхових платежів, не надав суду жодних відомостей про наявну(наявні) недоїмки щодо несплати ним платежів до Пенсійного фонду України за весь період здійснення ним адвокатської діяльності, а також за час здійснення підприємницької діяльності. Вказує на те, що суд не застосував положення пункту 3 частини першої статті 2 та частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) чим порушено принцип адміністративного судочинства, оскільки владні органи повинні доводити правоту своїх дій, а не він повинен доводити факт сплати платежів до Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Рівненській області не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що з 05 січні 2016 року позивачу було призначено пенсію по інвалідності за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, а з 22 вересня 2017 року переведено на пенсію за віком за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Вказане не заперечується учасниками справи за змістом заяв по суті.

12 липня 2020 року через веб-портал Пенсійного фонду України в мережі Інтернет позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування до страхового стажу для визначення розміру пенсії періодів провадження індивідуальної адвокатської практики з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року; з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року; з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року. До звернення позивач долучив скан-копії квитанцій, що частково підтверджують сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди.

Листом від 23 липня 2020 року за № 6772-6680/А-02/8-1700/20 відповідач повідомив позивачу про відсутність підстав для зарахування спірних періодів здійснення незалежної професійної діяльності до страхового стажу. Своє рішення відповідач мотивував тим, що в матеріалах пенсійної справи позивача відсутня копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю. Також згідно з даними інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, позивач був зареєстрований як самозайнята особа (адвокат) в органах Пенсійного фонду з 25 квітня 2001 року по 29 січня 2015 року. За даними підсистеми обліку і сплати страхових внесків, за час провадження діяльності позивачем сплачено, зокрема: 06 грудня 2002 року - 59,15грн (32% з чистого доходу); 28 лютого 2003 року - 300грн (32% з чистого доходу); 18 березня 2003 року - 107,81грн (єдиний податок для фізичних осіб). Відповідно до даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відомості про сплату позивачем страхових внесків за час заняття ним адвокатською діяльністю, зокрема, за 2002 - 2003 роки відсутні. Також відповідач повідомив, що інформація про страховий стаж може бути відображена в реєстрі застрахованих осіб після подання фізичною особою - підприємцем та особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, відсутніх відомостей та звітів за період з 01 січня 2004 по 31 грудня 2010 до органу Пенсійного фонду України по місцю його реєстрації за результатами перевірки, здійсненої за заявою платника, а за період з 01 січня 2011 року - до відповідного органу доходів та зборів. Щодо врахування до страхового стажу інших періодів провадження позивачем адвокатської діяльності, то у разі надання ним відомостей про сплату страхових внесків за період здійснення незалежної професійної діяльності у 1993 - 1998 роках, а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, можливо буде розглянути питання щодо зарахування вказаних періодів до страхового стажу.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо врахування спірних періодів до страхового та вважаючи її протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що до страхового стражу позивача мають бути зараховані періоди зайняття адвокатською діяльністю з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року, оскільки такі підтверджені належними доказами сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за вказані періоди.

Разом з тим суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача інших періодів провадження адвокатської діяльності, оскільки позивачем не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказані періоди.

Суд відхилив доводи відповідача щодо неможливості зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача у зв`язку з ненаданням свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, оскільки ні Закони №№ 1058, 1788, ні Порядки №№ 22-1, 637 не містять вимог щодо подання особою свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю з метою вирішення питання щодо зарахування періодів провадження відповідної діяльності до страхового стажу.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті першої Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно частини першої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків (пункт а частини статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Відповідно до положень статті 48 Кодексу законів про працю України, статті 62 Закону № 1788 та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника.

Також у пункті 1-3 Порядку № 637 зазначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків; за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Щодо спірних періодів провадження позивачем підприємницької діяльності як самозайнята особа (адвокат) з протягом 1993 2003 років, то в ці періоди діяли такі нормативно-правові акти з відповідним регулюванням спірних правовідносин.

Так, Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженою Постановою Пенсійного фонду України від 10 червня 1994 року № 5-5 (далі Інструкція № 5-5) встановлювалися такі внески до Пенсійного фонду, зокрема, для громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів - 9 відсотків суми доходу (пункт 5.2.2 вказаної Інструкції).

Відповідно до пункту 18 Інструкції № 5-5 для обчислення суми внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та на виключно їхній праці, а також для адвокатів, береться оподаткований чистий доход, який вираховується як різниця між валовим доходом (виручка у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що беспосередньо пов`язані з одержанням доходу, на підставі копій податкових декларацій.

Зазначені вище норми втратили чинність на підставі Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів від 06 вересня 1996 року № 11-1 (далі - Інструкція № 11-1), згідно з якою платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, адвокати, приватні нотаріуси (пункт 2.7 Інструкції № 11-1); такі платники зобов`язані зареєструватись в органах Пенсійного фонду в районах (містах) за постійним місцем проживання (пункт 2.9 Інструкції № 11-1).

Пунктом 4.7 Інструкції № 11-1 для платників, визначених у пункті 2.7 Інструкції, було встановлено ставку збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яку обчислено в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.

Збори громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, адвокатів, їх помічників, приватних нотаріусів та інших громадян, діяльність яких заснована на приватній власності фізичної особи та виключно на її праці, нараховуються на чистий доход, що підлягає оподаткуванню, тобто на різницю між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, що пов`язані з одержанням доходу, на підставі витягів з податкових декларацій. При цьому не враховуються суми акцизного збору і податку на добавлену вартість. Такі витяги, завірені податковою інспекцією, подаються платником до Пенсійного фонду в 15-денний строк після закінчення кварталу. При визначенні чистого доходу громадянина-підприємця не включаються суми винагород, одержані ним за працю по угодах цивільно-правового характеру, так як нарахування страхових зборів на них повинно здійснювати підприємство, що виплачує винагороду, крім випадків, коли суми винагород виплачені підприємством (фірмою), що являється іноземною юридичною особою (пункт 7.1 Інструкції № 11-1).

При цьому, пунктом 7.7 Інструкції № 11-1 було встановлено, що орган Пенсійного фонду видає довідку про сплату страхових зборів (додаток N 4 цієї Інструкції) платникам, що припинили підприємницьку діяльність або змінили місце проживання, а також для подання її до органів соціального захисту населення при призначенні або перерахунку пенсії.

Окрім цього, за правилами частини першої, пункту а частини другої статті 56, частини першої статті 66 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788), який діяв у спірні періоди трудової діяльності позивача, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

У заробіток для обчислення пенсій включається всі види оплати праці, на які за діючими правилами нараховуються страхові внески, крім виплат одноразового характеру, не обумовлених діючою системою оплати праці (компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога та інші), перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених вище правових норм дає суду підстави для висновку, що у 1993 - 1999 роках на законодавчому рівні було передбачено зарахування для обчислення пенсій заробітку, одержаного громадянами від здійснення підприємницької діяльності у разі сплати ними страхових внесків до Пенсійного фонду України, оскільки такі громадяни підлягали державному соціальному страхуванню, провадили трудову діяльність як самозайняті особи і підлягали реєстрації як платники внесків в органах ПФУ у містах і районах.

Крім того, суд звертає увагу, що у підпункті 1 пункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058 зазначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за нормами Закону № 1058 врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/118461.1 (далі - Порядок № 22-1).

У пункті 2.1. розділу II Порядку № 22-1 встановлено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04 червня 1998 року затверджене Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно з пунктом 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення № 794 персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення № 794 уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 жовтня 2001 р. № 16-6 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 листопада 2001 року за № 998/6189 (далі Інструкція № 16-6) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З аналізу наведених вище норм видно, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підви

щення пенсій від 03 жовтня 2017 № 2148-VIII, розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058 доповнено пунктом 3-1, яким встановлено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

При цьому, до Порядку № 22-1 також були внесені зміни, за змістом яких періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 по 31 грудня 2003 зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 по 31 грудня 2017 за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно пунктом 6 указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва, суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Системний аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Разом з тим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

В свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків, незалежно від їх розміру.

Водночас, вказаній законодавчій прерогативі кореспондують вищенаведені норми спеціального Порядку № 22-1, яким керується у своїй діяльності Пенсійний фонд України та його структурні підрозділи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні періоди зайняття адвокатською діяльністю з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1998 року, з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року можуть бути зараховані до страхового стажу позивача лише у разі подання доказів сплати страхових внесків до Пенсійного фонду за вказані періоди.

Так, в матеріалах справи є копії платіжних документів, які підтверджують сплату позивачем страхових внесків за такі періоди:

1) повідомлення від 12 квітня 1994 року про сплату страхових внесків за 1993 рік та перше півріччя 1994 року (а.с. 30);

2) повідомлення від 19 червня 1995 року про сплату страхових внесків за 1994 рік (а.с.31);

3) повідомлення від 19 квітня 1996 року про сплату страхових внесків за перший квартал 1996 року (а.с. 32);

4) повідомлення від 07 вересня 1996 року про сплату страхових внесків за другий квартал 1996 року (а.с. 32);

5) повідомлення від 19 листопада 1996 року про сплату страхових внесків за третій квартал 1996 року (а.с. 32);

6) повідомлення від 16 березня 1998 року про сплату страхових внесків за 1997 рік (а.с.35).

Відтак, до страхового стражу позивача мають бути зараховані періоди зайняття адвокатською діяльністю з 1 липня 1993 року по 26 жовтня 1994 року, з 1 січня 1996 року по 30 вересня 1996 року та з 1 січня 1997 року по 31 грудня 1997 року.

Крім цього в матеріалах справи є повідомлення про сплату страхових внесків від 14 березня 1997 року № 032109991 (а.с. 33), від 15 серпня 1997 року № 042009991 (а.с. 33), від 25 серпня 1998 року № 007209991 (а.с. 35), від 02 квітня 1999 року № 014709991 (а.с. 36), від 26 серпня 1999 року № 006209991 (а.с. 36), від 30 червня 2000 року № 190 (а.с. 37), від 10 січня 2000 року № 030909991 (а.с. 38), від 20 вересня 2001 року № 013107421 (а.с. 38) та платіжне доручення від 22 травня 1998 року № 3 (а.с. 34), з яких неможливо встановити періодів за які сплачено відповідні внески.

З наведених вище доказів, колегія суддів вважає, що є позивачем було виконано покладені на нього обов`язки щодо подання доказів про сплату страхових внесків, якими підтверджується факт здійснення позивачем адвокатської діяльності та сплати ним відповідних внесків.

При цьому колегія суддів вважає, що не врахування повідомлень про сплату страхових внесків, з яких неможливо встановити періодів, за які сплачено відповідні внески, порушить охоронювані законом право на пенсійне забезпечення, при тому, що вказані позивачем періоди, за які було сплачено ці внески, відповідають строкам сплати, з урахуванням вимог законодавства.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що неможливість зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача у не може ставитись і залежність від ненадання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, оскільки ні Закони №№ 1058, 1788, ні Порядки №№ 22-1, 637 не містять вимог щодо подання особою свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю з метою вирішення питання щодо зарахування періодів провадження відповідної діяльності до страхового стажу.

Судом також встановлено, що що виконавчим комітетом Дубенської міської ради позивача 25.04.2001 зареєстровано як підприємця, і видано йому Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (копія Свідоцтва а.с. 39).

Також, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 40) підтверджено, що ОСОБА_1 вважається зареєстрованим в такому реєстрі з 25.04.2001, вид діяльності діяльність у сфері права, код КВЕД 69.10 та припинено підприємницьку діяльність 28.01.2015.

З матеріалів справи видно, що за час провадження діяльності позивачем сплачено 06.12.2002 69,15 грн (32 % з чистого доходу); 28.02.2003 300 грн (3 2% з чистого доходу); 18.03.2003 107,81 грн (єдиний податок для фізичних осіб)

З наведених вище доказів, колегія суддів вважає встановленим факт здійснення позивачем підприємницької діяльності та сплати ним відповідних податків, оскільки зворотного, як то наявність заборгованості, притягнення до відповідальності за не сплату податків, відповідачем не надано.

Відповідно до приписів частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо решти обставин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі не спростовують викладених вище висновків та на законність судового рішення не впливають.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення в цій частині про задоволення позову. В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Рівненській області зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог підлягає скасуванню з прийняттям постанови в цій частині про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 460/6251/20 скасувати, в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, яка полягає у незарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів трудової діяльності з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії з 22 вересня 2017 року з урахуванням загального страхового стажу, до якого включити періоди трудової діяльності з 14 листопада 1995 року по 31 грудня 1995 року, з 1 жовтня 1996 року по 31 грудня 1996 року, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 1998 року та з 1 січня 2002 року по 31 грудня 2003 року.

У цій частині прийняти нову постанову, якою ці вимоги задовольнити.

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 460/6251/20 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин