Справа № 340/5111/20
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2021 року м. Дніпросправа № 340/5111/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року (суддя Жук Р.В.) у справі №340/5111/20 за позовом ОСОБА_1 до Відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправними дії Відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького стосовно відмови у реєстрації місця проживання по заявам №040941/01-2020 та №040944/01-2020 від 14 серпня 2020 року;

- зобов`язати Відділ реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської рада міста Кропивницького зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди батька ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що після розірвання шлюбу вона звернулася до відповідача із заявою про реєстрацію її місця проживання та малолітньої дитини ОСОБА_2 , за адресою свого місця проживання. При цьому зазначила, що спору між батьками щодо визначення її місця проживання немає. 14.08.2020 року відповідачем було відмовлено позивачці у реєстрації місця проживання дитини з підстав неподання необхідних документів для здійснення місця реєстрації, а саме згоди батька. Вказану відмову позивачка вважала протиправною, у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій посадових осіб відповідача, оскільки для здійснення реєстрації проживання малолітньої дитини позивачкою не було надано відповідної згоди батька. Оскільки надання такої згоди прямо передбачено п.14 Правил реєстрації місця проживання (Правила №207), то у спірному випадку, як зазначив суд першої інстанції, відсутні підстави стверджувати про недотримання відповідачем процедури реєстрації місця проживання особи.

З приводу аргументів позивачки щодо порушення прав дитини, суд першої інстанції вказав на те, що діючим законодавством не закріплено обмеження щодо реєстрації дитини, а лише встановлено певний порядок її реєстрації за згодою батьків або за рішенням суду, який дозволив зареєструвати дитину без згоди одного з батьків.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. Позиція позивачки фактично полягає у тому, що відмова реєстрації місця проживання дитини на підставі вимог підзаконного нормативно-правого акту (Правил №207), яким передбачено необхідність подання заяви про згоду іншого з батьків, є порушенням положень нормативно-правових актів вищої юридичної сили: Конституції України, законів України та міжнародних договорів, якими передбачено свобода пересування, вільний вибір місця проживання, а реєстрація місця проживання є лише внесення певної інформації до державних реєстрів та не може бути умовою реалізації прав і свобод. Також позивачка зазначає, що відмова у реєстрації малолітньої дитини за місцем проживання матері порушує її права, які гарантовані Конвенцією «Про права дитини», суть якої зводиться до того, що в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З цих підстав позивачка вказує на те, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивачка вказує на те, що оскільки місце проживання батька дитини невідоме, то єдиним можливим захистом права дитини є здійснення реєстрації її місця проживання без згоди батька, що буде свідчити про дотримання справедливого балансу між обмеженнями, встановленими законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 ОСОБА_4 з 07.06.2014 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Від спільного життя народився неповнолітнього син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2018 року, шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 розірвано, що підтверджується копією рішенням суду (а.с.13).

14 серпня 2020 року позивачка звернулась до відділу реєстрації місця проживання особи Управління у сфері державної реєстрації Департаменту надання адміністративних послуг Міської ради міста Кропивницького с заявами №040941/01-2020 та № 040944/01-2020 про реєстрацію її місця проживання та реєстрацію місця проживати її малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11, 12).

За результатами розгляду заяв №040941/01-2020 та № 040944/01-2020 від 14 серпня 2020 року прийнято рішення - у реєстрації місця проживання відмовлено (а.с.11,12 зворот).

14 серпня 2020 року позивачці видані заяви №040941/01-2020 та №040944/01-2020 з відміткою про прийняте рішення про відмову у реєстрації місця проживання.

Причиною відмови у реєстрації місця проживання по заяві №040944/0 -2020 від 14 серпня 2020 року стосовно реєстрації малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказана відсутність згоди батька ОСОБА_3 .

Позивачка, вважаючи відмови у реєстрації протиправними, звернулася до суду з даним позовом для захисту, порушених на її думку прав.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції правильно виходив з того, що спірні відносини між сторонами по даній справі щодо порядку реєстрації місця проживання, регулюються правовими нормами Конституції України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», Правилами реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

У відповідності до статті б Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» від 11.12.2003 року №1382-IV громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Згідно із ст..10 Закону №1382-IV правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 10 Закону розроблено Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207.

Перелік документів, необхідних для здійснення реєстрації малолітньої дитини, визначено п.18 Правил №207, так для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:

1) заяву за формами, наведеними відповідно до додатків 6, 7 Правил;

2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 14 років, подається свідоцтво про народження.

3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);

4) документи, що підтверджують:

право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї;

5) військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку);

6) заяву про зняття з реєстрації місця проживання особи за формою згідно з додатком 11 Правил (у разі здійснення реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

З огляду на положення вказаної норми права суд першої інстанції правильно вказав на те, що у разі реєстрації місця проживання малолітньої дитини, другий з батьків повинен надати свою письмову згоду у присутності особи, яка приймає заяву, або така згода підтверджується на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Пунктом 11 Правил №207 передбачено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації.

У спірному випадку підставою відмови у прийнятті спірного рішення відповідачем визначено: у зв`язку з ненаданням відповідних документів або інформації, а саме згоди батька.

Отже, встановивши зазначені обставини справи, а також пославшись на положення Правил реєстрації місця проживання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість відмови у реєстрації місця проживання малолітньої дитини без надання (у встановленому порядку) заяви батька дитини.

Не заперечуючи те, що Правила №207 визначають саме такий порядок реєстрації неповнолітньої дитини, позивачка вказує на те, що зазначені Правила не узгоджуються, зокрема, з Конвенцією «Про права дитини» принципи якої зводяться до того, що в усіх діях щодо дитини, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З приводу таких аргументів позивачки слід зазначити те, що до повноважень органу державної реєстрації не віднесено встановлення обставин та їх оцінка на предмет того, у якому випадку будуть найкраще будуть захищені та дотриманні права дитини, а саме у випадку його проживання та реєстрації цього місця проживання з матір`ю чи з батьком.

Визначення місця проживання дитини, при цьому незалежно від того розірваний шлюб між батьками чи ні, віднесено до компетенції суду. Саме під час вирішення такого спору суд і має надати оцінку на предмет якнайкращого забезпечення інтересів дитини. І наявність саме такого рішення визначається Правилами №207 як підстава для здійснення реєстрації місці проживання дитини без згоди одного з батьків.

Оскільки у спірному випадку позивачкою рішення суду про визначення місця проживання дитини для реєстрації місця проживання надано не було, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для реєстрації місця проживання дитини без згоди батька.

Отже, аргументи позивачки про порушення Конвенції «Про права дитини», к контексті спірних відносин, є безпідставними.

Безпідставним суд апеляційної інстанції вважає і посилання позивачки на те, що місце проживання батька дитини не відомо, у зв`язку з чим єдиним можливим захистом права дитини є здійснення реєстрації її місця проживання без згоди батька, що буде свідчити про дотримання справедливого балансу між обмеженнями, встановленими законодавством, та необхідністю дотримання прав, свобод та інтересів особи.

З приводу таких аргументів позивачки слід зазначити те, що відсутність інформації про місце проживання батька дитини не є перешкодою для вирішення питання щодо встановлення місця проживання дитини, у визначений законом спосіб.

Таким чином, вказавши на те, що суть спору, який розглядається судом у межах цієї справи, є виключно дотримання відповідачем порядку здійснення реєстраційних дій місця проживання, а не спору щодо місця проживання дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст.316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2021 року у справі №340/5111/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному поряду у випадках та строки, передбачені ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 17.06.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк