Справа № 640/20323/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м.Києві (правонаступника Головного управління ДФС у м.Києві) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Фанери та плити» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до ГУ ДФС у м.Києві, в якому просив скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019 №0106,№0106, №0106, №, №0106, №, №, № та рішення від 08.08.2018 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у м.Києві від 08.08.2019 №0106, №0106, №, №, скасовано рішення ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.08.2019 №. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ГУ ДПС у м.Києві (правонаступник ГУ ДФС у м.Києві) подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачем безпідставно віднесено до складу інших витрат за 2017 рік суму в розмірі 12388000,00 грн та за 2018 рік у розмірі 6360158,00 грн, які списано в бухгалтерському обліку на рахунок №79 «Фінансові результати» без проведення по рахункам «Витрати діяльності», внаслідок чого неправомірно відображено інформацію у регістрах бухгалтерського обліку, яку перенесено до фінансової звітності, а також підприємством не перераховано ПДФО за січень 2018 року, не вірно відображено ідентифікаційний код ФОП, що призвело до зміни платника податку, встановлено неперерахування військового збору за квітень-грудень 2018 року та січень-лютий 2019 року, несвоєчасно сплачено ЄСВ за березень, квітень, червень, серпень 2018 року, січень 2019 року, внаслідок чого спірні податкові повідомлення-рішення винесені правомірно.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що порушення порядку відображення витрат і ведення регістрів не вплинуло на формування підприємством податкових зобов`язань, акт перевірки не містить розрахунків або посилань на документи, що були предметом перевірки, на підставі яких контролюючим органом сформовано висновок про неповну сплату позивачем податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а сплата єдиного внеску здійснювалась підприємством із дотриманням законодавчо встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядались в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Апелянтом заявлено клопотання про заміну первісного відповідача ГУ ДФС у м.Києві на ГУ ДПС у м.Києві, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» реорганізовано ГУ ДФС у м.Києві.

Відповідно до ч.1 ст.52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Наведене клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом заміни відповідача ГУ ДФС у м.Києві його правонаступником ГУ ДПС у м.Києві та після такої заміни усі дії, вчинені в адміністративному процесі до його вступу, обов`язкові для ГУ ДПС у м.Києві в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для ГУ ДФС у м.Києві.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в період з 23.05.2019 по 05.07.2019 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, законодавства щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.03.2019, за результатами якої складено акт від 12.07.2019 №416/26-15-14-01-01-06/00274690 (а.с.23-71 т.1), в якому зафіксовано порушення позивачем:

- п.44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1, п. 134.1 ст. 134 ПК України, п.п.3.5, 3.20 наказу Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності», п. 1 ст. 11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 №291, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, в результаті чого ПрАТ «Фанери та плити» було занижено податок на прибуток підприємства за 2017 рік всього у сумі 1884727,00 грн, та завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємства за 1-ий квартал 2019 року всього на суму 8277453,00 грн.;

- п.180.2 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п.186.2, 186.3, 186.4 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190, п.200.1, 200.2 ст. 200, п.201.1, 201.2 ст. 201 ПК України, в результаті чого ПрАТ «Фанери та плити» було занижено податок на додану вартість за звітний період липень 2017 року на суму 24505 грн.;

- п. 180.2 ст. 180, п. 185.1 ст. 185, п.186.2, 186.3, 186.4 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 190.2 ст. 190, п.200.1, 200.2 ст. 200, п.201.1, 201.2 ст. 201 ПК України, що полягає у порушенні строку складання та реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, що полягає у порушенні граничного терміну реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних;

- п. 3 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерством фінансів України від 13.01.2015 №4, та п. 51.1 ст. 51, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, що полягає у поданні не в повному обсязі, з недостовірними відомостями податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, за 2-ий квартал 2018 року;

- пп. 168.1.1, 168.1.2, 168.1.5 п. 168.1, пп. 168.4.4, 168.4.7 п. 168.4 ст. 168 ПК України, що полягає у несвоєчасній сплаті (перерахуванні) до відповідного бюджету утриманих сум податку на доходи фізичних осіб за січень 2018 року;

- пп. 1.4, 1.5, 1.6 п. 161 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПК України, що полягає у не сплаті військового збору у сумі 46125,68 грн. та у несвоєчасній сплаті (перерахування) до відповідного бюджету утриманих сум військового збору з квітня по грудень 2018 року, січень і лютий 2019 років;

- п.1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пп.6 п. 3 розд. IV наказу Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за березень, квітень, червень і серпень 2018 року, січень 2019 року.

На підставі цього акта перевірки контролюючим органом 08.08.2019 складено податкові повідомлення-рішення:

- № (а.с.49 т.1), яким до ПрАТ «Фанери та плити» застосовано штрафну санкцію (штраф) у розмірі 510 грн за платежем «податок на доходи фізичних осіб»;

- № (а.с.51 т.1), яким збільшено грошове зобов`язання позивача по військовому збору на суму 167177,13 грн (в т.ч. за податковим зобов`язанням - 46125,68 грн., за штрафними санкціями - 121051,69 грн);

- № (а.с.53 т.1), яким до позивача застосовано штрафну санкцію (штраф) у розмірі 30677,55 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб;

- № 0106 (а.с.57 т.1), яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 2827091,00 грн (в т.ч. за податковим зобов`язанням - 1884727,00 грн, за штрафними санкціями - 942364,00 грн);

- №0106 (а.с.60 т.1), яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 36758,00 грн (в т.ч. за податковим зобов`язанням - 24505,00 грн, за штрафними санкціями - 12253,00 грн);

- №0106 (а.с.62 т.1), яким зменшено ПрАТ «Фанери та плити» від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за звітний період 1-ий квартал 2019 року на 8277453,00 грн.;

- № (а.с.63 т.1), яким застосовано до ПрАТ «Фанери та плити» штраф (10%) у розмірі 920,09 грн. за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, визначених ст.201 ПК України за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 9200,89 грн;

- №0106 (а.с.65 т.1), яким до ПрАТ «Фанери та плити» застосовано штраф (50%) у розмірі 12252,50 грн за відсутність складання та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого ст. 201 ПК України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 24505,00 грн.

Також, 08.08.2019 (помилково зазначена дата 08.08.2018) відповідачем винесено рішення № (а.с.55 т.1) про застосування штрафних санкцій в в розмірі 20% на суму 14718,07 грн та нарахування пені за період з 21.03.2018 по 22.01.2019 в розмірі 0,1% суми недоїмки - 109,72 грн за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, всього на суму 14827,79 грн.

За наслідками оскарження вказаних рішень в адміністративному порядку, рішенням Державної податкової служби України від 11.10.2019 №5329/6/99-00-08-05-01 скаргу позивача залишено без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін (а.с.133-143 т.1).

Вважаючи наведені рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що під час перевірки не було виявлено фактів не підтвердження первинними документами відображених ПрАТ «Фанери та плити» за даними бухгалтерського обліку сум витрат, не визначено впливу наслідків вчинених платником порушень при складанні бухгалтерської (фінансової) звітності на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток за перевіряємий період, а сплата (перерахування) ПДФО, ЄСВ та військового збору до бюджету пов`язується саме з оподатковуваним доходом, однак акт перевірки не містить інформації, а відповідачем не надано до суду документів (податкових розрахунків, платіжних та інших документів платника), що були предметом дослідження перевіряючих та на підставі яких ними були сформовані висновки про вчинені порушення, при цьому сплата єдиного внеску позивачем здійснювалася з дотриманням законодавчо визначеного граничного строку та відповідачем не доведено факту наявності порушення термінів сплати позивачем ЄСВ.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Оскільки рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині не задоволення позовних вимог про скасування, дослідженню в апеляційному порядку підлягає правомірність податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 №0106, №0106, №, № та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.08.2019 №.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 №0106 та №0106, якими позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 2827091,00 грн та зменшено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за звітний період 1-ий квартал 2019 року на 8277453,00 грн, колегія суддів зазначає, що висновки контролюючого органу, які були покладені в їх основу ґрунтувались на неправомірному віднесенні позивачем до складу інших витрат в рядку 2270 звіту про фінансові результати за 2017 рік суми в розмірі 12388000,00 грн, та віднесення до складу собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) в ряд. 2050 звіту про фінансові результати за 2018 рік суми в розмірі 6360158,00 грн, оскільки такі витрати підлягали відображенню у бухгалтерському обліку на 9-му класі рахунків «витрати діяльності».

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно п.44.2 ст.44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, у межах своєї компетенції, відповідно до галузевих особливостей розробляють на базі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку методичні рекомендації щодо їх застосування.

Відповідно до п.3.20 Наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2013 року N 433 «Про затвердження методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності» у статті «Інші витрати» відображаються собівартість реалізації фінансових інвестицій; втрати від неопераційних курсових різниць; втрати від уцінки фінансових інвестицій та необоротних активів; витрати підприємств (крім тих, основною діяльністю яких є торгівля цінними паперами) від зміни балансової вартості фінансових інструментів, які оцінюються за справедливою вартістю; інші витрати, які виникають у процесі господарської діяльності (крім фінансових витрат), але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.

Відповідно до п.1 ст.11 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підприємства зобов`язані складати фінансову звітність на підставі даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до П(С)БО 16 «Витрати», до складу інших витрат включаються витрати, які виникають під час діяльності (крім фінансових витрат), але не пов`язані безпосередньо з виробництвом та/або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг).

Отже, будь-які витрати підприємства, що виникають при здійсненні фінансово-господарської діяльності мають бути відображені у бухгалтерському обліку на 9 класі рахунків «Витрати діяльності». Рахунки 9 класу «Витрати діяльності» застосовуються для узагальнення інформації про витрати операційної, інвестиційної, фінансової та іншої діяльності підприємства.

Рахунки класу «Витрати діяльності» застосовуються для узагальнення інформації про витрати операційної, інвестиційної, фінансової та іншої діяльності підприємства. Основні вимоги до визнання, складу та оцінки витрат викладені в Положенні (стандарті) бухгалтерського обліку 16 «Витрати».

За дебетом рахунків цього класу відображаються суми витрат, за кредитом - списання суми витрат у кінці звітного року або щомісяця на рахунок 79 «Фінансові результати».

Рахунок 90 «Собівартість реалізації» призначено для узагальнення інформації про собівартість реалізованої готової продукції, товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

За дебетом рахунку 90 «Собівартість реалізації» відображається виробнича собівартість реалізованої готової продукції, робіт, послуг; фактична собівартість реалізованих товарів (без торгових націнок), страхові виплати відповідно до договорів страхування, за кредитом - списання в порядку закриття дебетових оборотів на рахунок 79 «Фінансові результати». За дебетом цього рахунку підприємства, які здійснюють діяльність з випуску та проведення лотерей на території України, відображають створення (формування) забезпечення призового фонду (резерву виплат) і резерву, що покриває суму джек-поту, не забезпечену сплатою участі у лотереї.

На рахунку 91 «Загальновиробничі витрати» ведеться облік виробничих накладних витрат на організацію виробництва та управління цехами, дільницями, відділеннями, бригадами та іншими підрозділами основного й допоміжного виробництва, а також витрати на утримання та експлуатацію машин і устаткування.

За дебетом рахунку 91 «Загальновиробничі витрати» відображається сума визнаних витрат, за кредитом - щомісячне, за відповідним розподілом, списання на рахунки 23 «Виробництво» та 90 «Собівартість реалізації».

Рахунок 79 «Фінансові результати» призначено для обліку й узагальнення інформації про фінансові результати діяльності підприємства.

За кредитом рахунку 79 «Фінансові результати» відображаються суми в порядку закриття рахунків обліку доходів, за дебетом - суми в порядку закриття рахунків обліку витрат, також належна сума нарахованого податку на прибуток.

Отже, при віднесенні до «інших витрат» в рядку 2270 звітів про фінансові результати за 2017 та 2018 роки, позивачем допущено порушення при формуванні фінансової звітності, оскільки поточні виробничі витрати підлягали відображенню в рядках «витрати на збут» та «адміністративні витрати».

В той же час, порушення Правил (стандартів) бухгалтерського обліку в частині помилкового відображення витрат на іншому рахунку жодним чином не впливають на порядок визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, який у будь-якому випадку підлягає зменшенню на відповідну суму витрат, що були понесені платником податку, а тому висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на прибуток підприємства та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток є безпідставними, а прийняті на підставі вказаних висновків податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019 №0106 та №0106 підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 №, № колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.163 ПК України об`єктом оподаткування резидента для цілей податку на доходи фізичних осіб є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Пунктами 171.1, 171.2 ст.171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів з джерела їх походження в Україні є податковий агент.

Положеннями п 176.2 ст.176 ПК України встановлено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається;

в) подавати на вимогу платника податку відомості про суму виплаченого на його користь доходу, суму застосованих соціальних податкових пільг та суму утриманого податку;

г) подавати контролюючому органу інші відомості про оподаткування доходів окремого платника податку в обсягах та згідно з процедурою, визначеною цим розділом та розділом II цього Кодексу;

ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

03.08.2014 набрав чинності Закон України від 31.07.2014 №1621-VII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України», яким було запроваджено військовий збір та відповідно до п.16-1 підрозд. 10 розд. XX «Інші перехідні положення» ПК України визначено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір, відповідно до пп.1.1-1.6 якого платниками названого збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Відповідно до пп.127.1 ст.127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Згідно з пп.126.1 ст.126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Таким чином, положення ст.126 ПК України щодо застосування штрафної санкції застосовується у випадку, коли має місце несвоєчасність сплати платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому розмір такої санкції прямо залежить від часу затримки такої сплати.

Тобто, у разі, якщо платник податків не сплачує суми самостійно визначеного грошового зобов`язання протягом строків, передбачених Податковим кодексом України, такий платник податків притягується до відповідальності відповідно до статті 126 ПК України.

В свою чергу, положеннями ст.127 ПК України встановлюється як міра відповідальності, яка покладається на платника податків, в тому числі і на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, при чому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 ПК України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Склад порушення передбачає, що нарахування, сплата чи утримання податку не відбулися до чи на момент виплати доходу.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2019 року у справі № 806/2699/16, від 23 травня 2019 року у справі № 806/2699/16 та від 17 квітня 2020 року у справі № 806/124/17.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем в день виплати заробітної плати нараховувався, утримувався та перераховувався податок з доходів фізичних осіб та військовий збір до бюджету, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по рахунку.

Відповідач стверджує, що сплачені позивачем кошти були зараховані податковим органом на погашення заборгованості за попередні платежі, що на переконання контролюючого органу свідчить про не перерахування відповідних податків і зборів та наявність підстав для застосування штрафних санкцій, передбачених ст.127 ПК України.

Так, згідно з п.87.9 ст.87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, наведеною нормою ПК України визначено обов`язок податкового органу на зарахування усіх платежів на погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.

Визначальним при застосуванні приписів цієї статті є наявність податкового боргу. При цьому зміст графи «призначення платежу» у платіжних дорученнях за будь-яких умов не має значення, що прямо передбачено п.87.9 ст.87 ПК України.

В свою чергу, штрафні санкції згідно з п.127.1 ст.127 ПК України застосовуються саме за несплату (неперерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків.

Відповідно до змісту наведеної норми відповідальність за порушення, передбачене цієї статтею, може мати місце лише у разі, коли платник податків, в тому числі податковий агент, допустив бездіяльність щодо нарахування, утримання та/або сплати (перерахування) податків до або під час виплати доходу на користь іншого платника, тобто, взагалі не виконав зазначених обов`язків або сплату податку здійснив після виплати доходу платнику податку.

Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не вчинялось порушення, передбачене ст.127 ПК України, а саме - виплати доходу на користь платника податків без попередньої або одночасної сплати нарахованого та утриманого з цих доходів податку, а тому застосування відповідачем штрафних санкцій на підставі даної норми є протиправним.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постанові Верховного Суду від 06 травня 2021 року у справі №806/62/17, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Разом з тим, відповідач, всупереч ч.2 ст.77 КАС України не надав належних та допустимих доказів, що разом з виплатою заробітної плати позивачем не здійснювалось нарахування та сплата (перерахування) ПДФО та військового збору, а зарахування сплачених платежів в рахунок погашення податкової заборгованості минулого періоду не є підставою вважати, що відповідні перерахування не були здійснені платником, що виключає відповідальність, передбачену п.127.1 ст.127 ПК України, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення від 08.08.2019 №, № не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Щодо рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.08.2019 № колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а «недоїмка» - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.4 вказаного Закону передбачено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Частинами 2, 3, 7, 8 ст.9 наведеного Закону встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечується відповідачем, що станом на березень 2018 року у позивача була наявна переплата з Єдиного внеску в розмірі 95416,11 грн.

При цьому, з наявних у матеріалах справи копій місячних звітів про нарахування позивачем єдиного внеску (за спірні періоди березень, квітень, червень, серпень 2018 року та січень 2019 року) вбачається, що в них позивачем визначено суму єдиного внеску, яка підлягала сплаті до бюджету, яка розрахована з урахуванням сум нарахованої заробітної плати, а саме: березень 2018 року - 361980,26 грн; квітень 2018 року - 359480,07 грн; червень 2018 року - 320305,87 грн; серпень 2018 року - 270261,99 грн; січень 2019 року - 81404,47 грн (а.с.211, 230, 236, 247, 260 т.1).

Факт сплати визначених позивачем зобов`язань з ЄСВ у законодавчо встановлені терміни підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями, виписками по рахунку позивача та звітами про операції на рахунках (а.с.213-229, 231-235, 237-246, 249-259, 263-270 т.1), відповідно до яких суми єдиного внеску були в повному обсязі сплачені позивачем не пізніше 20 числа наступного місяця, при цьому сплачені суми перевищували розмір розрахованих у місячних звітах, що в повному обсязі спростовує твердження контролюючого органу про наявність у позивача недоїмки та виключає нарахування пені.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 №0106, №0106, №, № та рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 08.08.2019 №, як таких, що прийняті контролюючим органом за відсутності законодавчо визначених підстав.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain» пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині не задоволених позовних вимог щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 08.08.2019 №0106, №, №0106, №, в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Замінити відповідача Головне управління ДФС у м.Києві його правонаступником - Головним управлінням ДПС у м.Києві.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 17 червня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

А.Ю.Кучма