Справа № 440/1012/21
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року м. ПолтаваСправа № 440/1012/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/1012/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання рішення протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

10 лютого 2021 року адвокат Тарасова-Патрай Ксенія Андріївна, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ в Полтавській області) , в якому просить визнати протиправною відмову відповідача сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове пенсійне страхування, зобов`язавши відповідача сформувати та подати до Управління державної казначейської служби України у м. Полтаві подання про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплаченого нею з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 15 120,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з метою уникнення підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії нею був сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 15 120,00 грн та підтверджується квитанцією від 19.08.2020 №ПН5120. В той же час, відповідно до пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", позивач підпадає під винятки, передбачені даною нормою, оскільки придбала житло вперше. З огляду на це вважає, що має право на повернення сплаченого нею збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Управління Державної казначейської служби України в м. Полтаві.

25.02.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначає про факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки про порушене право той мав дізнатися 19.08.2020, коли йому не були перераховані кошти. Зауважує, що станом як на час придбання нерухомості позивачем, так і до теперішнього часу відсутній законодавчо визначений механізм перевірки інформації щодо того, чи вперше особа придбала нерухомість чи ні (а.с. 28-30).

Ухвалою суду від 05.03.2021 замінено третю особу в особі Управління Державної казначейської служби України в м. Полтаві на Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області.

10.03.2021 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій твердження відповідача щодо пропуску строку звернення до суду вважає помилковими, оскільки про порушення свого права позивач дізналася після звернення з відповідною заявою до ГУПФ в Полтавській області 07.11.2020 (а.с. 46-47).

Надаючи оцінку твердженням учасників щодо обставин дотримання строку звернення, суд пристає до обґрунтувань, зазначених стороною позивача, у зв`язку з чим порушень строку не виявлено.

Розгляд даної справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що за договором купівлі-продажу від 19.08.2020 ОСОБА_1 (покупець) прийняла від ОСОБА_2 (продавець) квартиру номер АДРЕСА_1 загальною площею 68,7 м2 , житловою площею 40,4 м2 і оплатила її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором (а.с. 7-10).

Відповідно до квитанції №ПН5120 від 19.08.2020 ОСОБА_1 був сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 15 120,00 грн (а.с. 11).

19.08.2020 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Цвітохою Юлією Миколаївною був внесений запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на 1/1 частку квартири площею 68,7 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13).

В подальшому позивач 07.11.2020 звернулася із заявою до Полтавського ОУПФ, в якій на підставі пункту 9 статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" просила повернути їй сплачений збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у сумі 15 120,00 грн (а.с. 48), проте відповіді станом на момент подання позову так і не отримала.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не повернення безпідставно сплаченого збору, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування врегульовано Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" від 26.06.1997 № 400/97-ВР, (надалі - Закон № 400/97-ВР).

Відповідно до абзацу першого пункту 9 статті 1 Закону № 400/97-ВР платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Таким чином, із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки - 1) громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або 2) придбавають житло вперше.

Станом як на дату придбання позивачем нерухомого майна - 19.08.2020, як і станом на час розгляду справи судом, в Україні відсутній механізм перевірки інформації про те, чи вперше особа придбала нерухомість.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, ведення якого розпочато з 01 січня 2013 року, а також Реєстр прав власності на нерухоме майно, ведення якого розпочато згідно з наказом Мін`юсту від 07 лютого 2002 року № 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно", не містять всієї інформації щодо наявності у власності об`єктів нерухомого майна, що знаходиться на території України.

Вказане питання було предметом звернення Пенсійного фонду України до Конституційного Суду України з проханням дати тлумачення терміна "придбавають житло вперше", що міститься у пункті 9 частини першої статті 1 Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування", визначивши коло осіб, яких необхідно вважати такими, що придбавають житло вперше.

Ухвалою Конституційного Суду України від 23.03.2000 № 29-у/2000 відмовлено у відкритті конституційного провадження у справі через відсутність у Пенсійного фонду України права на конституційне подання та непідвідомчість Конституційному Суду України питання, порушеного у поданні.

За відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, котра зобов`язана сплачувати збір на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше.

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Відсутність законодавчо встановленого механізму та технічної можливості у Пенсійного фонду України та його територіальних органів встановити або спростувати факт придбання нерухомого майна конкретною особою вперше, не може ставити у залежність гарантоване право громадянина на звільнення його від сплати збору на обов`язкове пенсійне страхування за наявності для цього правових підстав.

Надаючи оцінку діям та бездіяльності відповідача в дослідженому випадку, суд звертає увагу на правову позицію Європейського суду з прав людини щодо відповідальності держави щодо виконання власних повноважень.

Зокрема, згідно з пунктами 70, 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE (Рисовський проти України) заява № 29979/04, у якому проаналізовано поняття "належне урядування".

Аналізуючи відповідність цього мотивування Конвенції, Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74 від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37 від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення факту придбання нерухомого майна вперше, що сприяло б юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси фізичної особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 819/33/17 та від 01.11.2018 у справі № 819/1353/17.

Згідно з доводами позивача, квартира АДРЕСА_1 є майном, яке вперше придбано гр. ОСОБА_1 . До укладення договору купівлі-продажу квартири від 19.08.2020 інша нерухомість нею не придбавалася, на підтвердження чого позивачем надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 226032353 від 29.09.2020.

Суд не має підстав для сумнів у достовірності тверджень позивача з цього приводу.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого закон у даному випадку покладає обов`язок з доказування протилежного, жодних доказів на спростування тверджень позивача до суду не надав.

Відтак та обставина, що позивач придбав житло згідно з договором купівлі-продажу квартири від 19.08.2020 не вперше відповідачем не спростована.

Отже, за відсутності відповідних доказів щодо придбання позивачем житла не вперше, останній має право на повернення суми сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу.

На переконання суду відсутність у державного органа механізму перевірки інформації щодо сплати позивачем збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% не звільняє відповідача від обов`язку повернення безпідставно сплачених коштів, оскільки на Пенсійний фонд України пунктом 5 частини шостої постанови Кабінету Міністрів "Про затвердження Положення про Пенсійний фонд України" покладено функції з організації, координації та контролю роботи територіальних органів щодо забезпечення надходжень від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших коштів, ведення обліку їх надходжень відповідно до законодавства.

Одночасно суд зазначає, що згідно вимог чинного законодавства збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачується на рахунки органів Державної казначейської служби України, а відтак повертатись ці кошти мають в порядку, визначеному для повернення бюджетних коштів.

Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787. Цей Порядок визначає випадки, за яких органи Державної казначейської служби України зобов`язані виконувати операції з повернення помилково або надміру сплачених податків, зборів (обов`язкових платежів).

Згідно з пунктом 5 названого Порядку, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування компенсації здійснюється за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заява та подання або копія судового рішення, засвідчена належним чином, подаються до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства (пункт 10 Порядку).

Відповідно до підпункту 2 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Отже, повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, якими в дослідженому випадку є органи Пенсійного фонду України, а відтак саме на відповідача покладено обов`язок щодо формування та надання до органів Державної казначейської служби подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №813/1126/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо формування та подачі до Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 15 120,00 грн та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області сформувати і подати до Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 15 120,00 грн відповідно до квитанції АТ Банк "Український капітал" №ПН5120 від 19.08.2020.

Таким чином позов належить задовольнити у повному обсязі.

Згідно з приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо формування та подачі до Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області подання про повернення ОСОБА_1 збору на обов`язкове пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 15 120,00 грн.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) сформувати та подати до Головного управління Державної казначейської служби у Полтавській області (вул. Шевченка, 1, м. Полтава, 36011, ) подання про повернення на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) збору на обов`язкове пенсійне страхування, сплаченого з операції купівлі-продажу нерухомого майна у сумі 15 120 (п`ятнадцять тисяч сто двадцять) грн 00 коп відповідно до квитанції АТ Банк "Український капітал" №ПН5120 від 19.08.2020.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун