Справа № 520/18203/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Рубан В.В.

08 червня 2021 р.Справа № 520/18203/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и в:

16.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати неправомірними дії відповідача Печерського районного суду м. Києва з приводу не розгляду його заяви від 29.07.2020 року та скарги від 08.10.2020 року та зобов`язати відповідача надати йому письмові відповіді на заяву від 29.07.2020 року та скаргу від 08.10.2020 року.

Аргументуючи свій позов ОСОБА_1 зазначає, що 31.01.2020 року та 18.02.2020 року він звертався до Печерського районного суду м. Києва із позовними заявами до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, які були зареєстровані під вхідними № НОМЕР_1 і № 23137. 29.07.2020 року він звернувся до відповідача із заявою, якою просив повідомити його про рух позовних заяв. Не отримавши відповідь на звернення, 08.10.2020 року він звернувся до голови суду із скаргою, якою просив повідомити про рух своїх позовних заяв. До часу звернення до суду з цим позовом відповіді на свої звернення не отримав.

У відповіді на адміністративний позов ОСОБА_1 , відповідач просить закрити провадження у справі з підстав, встановлених п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, зазначаючи про те, що 05.08.2020 року на ім`я голови суду надійшла заява ОСОБА_1 від 29.07.2020 року щодо руху його позовних заяв. Оскільки всі питання, які стосуються розгляду конкретної справи, є процесуальною діяльністю судді та не відносяться до компетенції голови суду заява позивача була передана головуючому судді по справам. Відповідь на скаргу позивача ОСОБА_1 від 08.10.2020 року останньому була надана листом від 04.12.2020 року за підписом заступника голови суду, що підтверджується реєстром простої кореспонденції суду за 08.12.2020 року. Таким чином, права та інтереси позивача відновлені відповідачем та не потребують визнання бездіяльності відповідача з ненадання відповіді на звернення позивача протиправною, оскільки мала місце за об`єктивних, незалежних від відповідача причин.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва закрито.

Судове рішення вмотивовано тим, що з матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у цій справі є дії Печерського районного суду міста Києва по розгляду заяви та скарги ОСОБА_1 від 29.07.2020 року та 08.10.2020 року.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 вважав порушеними свої права внаслідок ненадання відповідей на вказані звернення та просив зобов`язати відповідача надати письмові відповіді на них.

При розгляді даної справи, судом встановлено, що відповідачем з метою забезпечення права позивача на отримання відповіді на заяву від 29.07.2020 року та скаргу від 08.10.2020 року, листом за вихідним номером 4691/20 від 04.12.2020 року надана відповідь на зазначену заяву та скаргу позивача, факт направлення вказаного листа на адресу позивача підтверджується реєстром простої кореспонденції суду від 08.12.2020 року.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що право позивача на отримання відповіді на заяву від 29.07.2020 року та скаргу від 08.10.2020 року відповідачем відновлено самостійно, а отже відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, а тому на підставі положень п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження по справі слід закрити.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення та прийняти нове.

Скаржник зазначає, що відповідь на свою скаргу від 29.07.2020 року від відповідача він не отримував. Відповідь на скаргу від 08.10.2020 року отримав звичайною кореспонденцією 17.12.2020 року, тобто після звернення з позовною заявою. Позивач вважає, що відповідач грубо порушив його конституційні права, тому що систематично не виконував вимоги ст.ст. 1, 3, 6, 8, 19, 21, 22, 24, 28, 55, 64, 68 Конституції України, а також ст.ст. 1, 3-5, 15, 16, 18-20 Закону України «Про звернення громадян».

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідачем не надана, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Частиною 1 ст. 78 КАС України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення скаржника, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 320 КАС України слід скасувати, з огляду на наступне.

Судом установлено, що 29.07.2020 року позивачем ОСОБА_1 на адресу голови Печерського районного суду м. Києва була скерована заява про надання інформації стосовно руху його позовних заяв від 31.01.2020 року та 18.02.2020 року, яка отримана судом 05.08.2020 року. 13.10.2020 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_1 від 08.10.2020 року, якою останній повідомляв про неотримання інформації щодо розгляду його позовних заяв, просив письмово повідомити його про вжитті заходи до винних осіб.

04.12.2020 року (вих. № 4691/20) ОСОБА_1 відповідачем надана відповідь на його скаргу, з тексту якої вбачається, що звернення позивача від 29.07.2020 року не було розглянуто до часу надходження скарги від 08.10.2020 року, у зв`язку з надмірним навантаженням суду. Визначення дати та часу розгляду конкретної справи/провадження відноситься до компетенції головуючого у справі судді, а відтак з питанням дати розгляду справи заявнику необхідно звернутися до судді Новака Р.В. У відповіді також зазначено, що викладені у скарзі обставини та виявлені в ході перевірки недоліки проаналізовані та будуть прийняті до уваги в подальшій організації роботи суду з цього напрямку. Серед іншого, заплановане обов`язкове їх обговорення на оперативній нараді суддів та апарату суду з метою недопущення аналогічних помилок в подальшому. Факт тримання означеної відповіді позивач не спростовує.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України від 02.10.1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною першою ст. 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою статті 15 Закону №393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 16 Закону № 393/96-ВР передбачено, що скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду.

Частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР регламентовано, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно з пунктом 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріальноправові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 925/1265/16).

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Отже гарантоване статтею 55 Конституції України та КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 року в справі № 800/369/17 зазначено, що «у розумінні пункту 8 частини першої статті 238 КАС України у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень».

Аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду викладено в постановах від 11.02.2020 року в справі № 9901/426/19, 12.02.2020 року в справі № 9901/799/18, від 23.09.2020 року в справі № 9901/536/19 та ін.

Суд вказав, що доводи позивачів про порушення їхніх прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірним рішенням Львівської облради на їхні конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивачів з указаним рішенням, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу. За вказаних обставин Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Як роз`яснив Конституційний Суд України, частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших громадян щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) від 25 грудня 1997 року № 18/1206-97, № 18/1207-97, № 18/1208-97, № 9-зп).

За приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. І просити про їх захист.

Отже, за змістом вказаних норм порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Якщо в результаті розгляду справи виявиться, що порушення відсутнє, суд відмовляє в позові.

Приходячи до висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що висновок суду про те. що порушене право позивача на належний розгляд його звернень від 29.07.2020 року та від 08.10.2020 року відповідачем відновлено самостійно фактично до часу звернення позивача до суду з адміністративним позовом і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача можливо без визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення, є не вмотивованим, оскільки не спростовує тверджень ОСОБА_1 стосовно не отримання ним відповіді на звернення від 29.07.2020 року.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова А.О. Бегунц
Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 18 червня 2021 року.