Справа № 520/16347/2020
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Горшкова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 р. Справа № 520/16347/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/16347/2020

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 , за період з 09 липня 2014 року відповідно до Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 р. №178.

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради обчислювати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 під час знаходження її у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, яка потребує домашнього догляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона працює старшим викладачем у Національному технічному університеті "Харківський політехнічний інститут", та на даний час перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років. Наприкінці 2019 року їй стало відомо, що за неї не сплачувався єдиний соціальний внесок, на думку позивача, відповідач протиправно не нараховує та не сплачує за неї єдиний соціальний внесок.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 адміністративний позов залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 - старший викладач кафедри обчислювальної техніки та програмування Національного технічного інституту "Харківський політехнічний інститут", має дитину з інвалідністю - інсулінозалежний діабет, ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями медичного висновку №118 від 03.12.2013, посвідченням дитини-інваліда серією НОМЕР_2 від 06.12.2017, довідкою №94 від 02.12.2013 про потребу дитини інваліда у домашньому догляді (а.с. 22-30).

З 09.07.2014 позивач знаходилася у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до досягнення 6 років.

З 01.12.2016 по теперішній час ОСОБА_1 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, яка потребує домашнього догляду згідно до п.3 ч.1 ст. 25 Закону України "Про відпустки", на підтвердження цього позивач надає до суду копії витягів з наказу по Національному технічному університету "Харківський політехнічний інститут" про надання зазначених відпусток (а.с.15-21).

З листа - відповіді Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради №М-01-48/309/0/297-20-8/0/759-20 від 14.07.2020, наданого у відповідь на запит позивача, ОСОБА_1 , стало відомо, що за весь час її знаходження у зазначених відпустках, за неї не сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.40).

Вважаючи, що відповідач протиправно не нараховує та не сплачує за позивача єдиний соціальний внесок, не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, вважаючи, що його права порушені, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачують чи сплачували у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримання виплат за окремими видами соціального страхування, крім пенсій усіх видів (за винятком пенсії по інвалідності), включається до страхового стажу як період, за який сплачено страхові внески виходячи з розміру мінімального страхового внеску (абз. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-ХІV (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» від 28.12.2014 № 77-VІІІ; далі - Закон № 1105)).

Страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Страховий стаж обчислюється в місяцях (ч. 2, 3 ст. 21 Закону № 1105). До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» від 18.01.2001 №2240-ІІІ (далі - Закон № 2240) (ч. 4 ст. 21 Закону № 1105).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства, зокрема, одному з непрацюючих працездатних батьків, який фактично здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до ст.7 Закону № 2464-VI, нарахування та сплати єдиного внеску здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.

Умови нарахування та сплати єдиного соціального внеску визначено Порядком нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 02.03.2011 №178 зі змінами та доповненнями (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 п.п. 3 Порядку, єдиний соціальний внесок нараховується одному з непрацюючих працездатних батьків, усиновителям, опікунам, піклувальникам, прийомним батькам, батькам-вихователям, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючим працездатним особам, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 4 п. п. 2 Порядку, обчислення єдиного соціального внеску одному з непрацюючих працездатних батьків здійснюється управлінням соціального захисту населення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 офіційно працевлаштована в Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на посаді старшого викладача кафедри обчислювальної техніки та програмування, що підтверджується витягами з наказів.

Позивач отримує в Управлінні допомогу на дитину з інвалідністю з надбавкою на догляд з 16.12.2013, що вбачається з листа відповідача від 14.07.2020.

Відповідно до витягів з наказів №2209С від 01.12.2016, №2057С від 20.11.2017, №2473С від 23.11.2018, №2444С від 29.11.2019 Національного технічного університету «Харківського політехнічного інституту», які були позивачем надані разом з адміністративним позовом, ОСОБА_1 надано відпуску без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до досягнення 16 років.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 року № 504/96-ВР відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку, зокрема, матері або іншим особам, зазначеним у частині третій статті 18 та частині першій статті 19 цього Закону, в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, а в разі якщо дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) або якщо дитина, якій не встановлено інвалідність, хвора на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, - не більш як до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку ОСОБА_1 винагороду за виконану нею роботу за місцем оформлення трудових відносин (Національного технічного університету «Харківського політехнічного інституту») не отримує. У зв`язку з чим, позивача можна віднести до категорії непрацюючої працездатної особи.

Також, слід зазначити, що відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю.

Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Одному з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальнику надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку) надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю призначається незалежно від факту роботи, навчання, служби.

На підставі довідки форми ОК-5 (а.с.32-35) колегією суддів встановлено, що позивачу було призначено надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю.

Отже, нарахування та сплата ЄСВ в даних спірних відносинах має здійснюватися органом, який виплачує надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю, а саме, Управлінням праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність обов`язку у відповідача щодо нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 , як непрацюючої матері, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з інвалідністю до досягнення 16 років та отримує надбавку по догляду за дитиною з інвалідністю.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення в частині визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 з 09 липня 2014 року та зобов`язання відповідача обчислити та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 з 09 липня 2014 року відповідно до Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 р. №178.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Управління обчислювати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 під час знаходження її у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною з інвалідністю до 16 років, яка потребує домашнього догляду, колегія суддів зазначає, що такі вимоги спрямовані на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду судом даної справи не були порушені, відповідно є заявленими передчасно.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2021 по справі № 520/16347/2020 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради щодо не нарахування та несплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 з 09 липня 2014 року.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради обчислити та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за ОСОБА_1 з 09 липня 2014 року відповідно до Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2011 р. №178.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов