Справа № 377/111/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 377/111/21 Суддя (судді) першої інстанції: Малишенко Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.,

судді: Ключкович В.Ю.,

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту патрульної поліції України в якому просив скасувати постанову інспектора СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Павленка Олександра Григоровича в м. Славутичі серії БАА № 218218 від 09 жовтня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень за ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 06 травня 2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови інспектора СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Павленка Олександра Григоровича в м. Славутичі серії БАА № 218218 від 09 жовтня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень за ч.1 ст.126, ст.125КУпАП - відмовлено.

Закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного Управління Національної Поліції в Київській області про скасування постанови інспектора СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Павленка Олександра Григоровича в м. Славутичі серії БАА № 218218 від 09 жовтня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень за ч.1 ст.126, ст.125КУпАП оскільки є Постанова суду між тими самими сторонами, про той же самий предмет і з тих самих підстав, яка набрала законної сили.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі, у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Апеляційну скаргу обґрунтовує доводами, що постановою серії БАА № 218218 від 09 жовтня 2020 року, складеної інспектором СРПП № 2 Славутицького відділення поліції Броварського відділу поліції ГУНП у Київській області старшим лейтенантом поліції Павленком Олександром Григоровичем, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 425 гривень за те, що він 09 жовтня 2020 року о 16:45 на автодорозі Т2506 3 кілометр керував автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , за межами населеного пункту з вимкненими фарами ближнього світла, та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. п. 9.8 та 2.1. ґ) ПДР України. Позивач вважає себе не винним, постанова на його думку є необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків інспектора фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. Всупереч ст. 268 КУпАП інспектором СРПП Павленком О.Г. позивачу не було оголошено його права та не оголошено, що розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення. В порушення ст. 285 КУпАП позивачу не було оголошено та не було вручено постанову про адміністративне правопорушення. Докази порушення позивачем ПДР йому не було надано. Позивач вважає, що він не був зобов`язаний пред`являти поліцейському страховий поліс, оскільки відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування» страховий поліс пред`являється при складанні протоколу та при оформленні ДТП, а на позивача протокол про адміністративне правопорушення не складався, ДТП не оформлювалось, навіть письмового попередження позивачу не було винесено.

З огляду на зазначене, апелянт вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не повне з`ясування обставин справи мало наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення, яке відповідно до положень ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16 червня 2021 року.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило, що не перешкоджає апеляційному розгляду даної справи.

У судове засідання учасники судового процесу не з`явились та явки уповноважених представників до суду не забезпечили. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином.

З огляду на зазначене та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно постанови серії БАА № 218218 від 09.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором СРПП № 2 Славутицького ВП старшим лейтенантом поліції Павленком Олександром Григоровичем, копія якої долучена до матеріалів справи, ОСОБА_1 , позивача у справі, притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Як вбачається із зазначеної постанови, 09 жовтня 2020 року о 16 годині 45 хвилин на автодорозі Т 25-06 3-й кілометр, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , за межами населеного пункту з вимкненими фарами ближнього світла, та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 9.8 та п. 2.1.ґ ПДР України.

Не погодившись з постановою від 09.10.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної інспектором СРПП № 2 Славутицького ВП старшим лейтенантом поліції Павленком Олександром Григоровичем, копію якої він отримав 03 листопада 2020 року, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам та матеріалам справи, а також наданим додатковим поясненням та запереченням сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У відповідності до ст. 125 КУпАП передбачено відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, чч.1 і 2 статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»).

Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Положеннями ч.1 ст.5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що умовою надання адміністративним судом захисту прав є встановлення їх порушення відповідачем, який перебуває у відповідних публічних правовідносинах із позивачем, проте своїми протиправними рішеннями, діями (бездіяльністю) впливає на його обов`язки, права чи інтереси.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Предметом розгляду у даній справі є постанова інспектора поліції по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху про накладення адміністративного стягнення передбаченого ст. 125, ч.1 ст.126 КУпАП.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону №580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу приписів ст. 222 КУпАП на органи Національної поліції покладено розгляд справ про такі адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, обіг наркотичних засобів (у малозначних розмірах), хуліганство тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, систему якого складають: центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції.

Згідно частини 3 ст. 13 цього Закону, у складі поліції функціонують:

1) кримінальна поліція;

2) патрульна поліція;

3) органи досудового розслідування;

4) поліція охорони;

5) спеціальна поліція;

6) поліція особливого призначення.

Департамент патрульної поліції, відповідно до Положення «Про Департамент патрульної поліції», затвердженого наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 (у редакції наказу Національної поліції України від 03 вересня 2019 року № 887) - є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством України порядку.

Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України (далі - підрозділи Департаменту).

Одним з основних завдань Департаменту є забезпечення безпеки дорожнього руху.

Департамент, відповідно до покладених завдань, виконує зокрема такі функції:

- здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, віднесених до компетенції Національної поліції України (крім справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією), у тому числі у справах про адміністративні правопорушення пов`язані з керуванням транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України та у справах про адміністративні правопорушення, виявлені та зафіксовані за допомогою системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі;

- приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання;

- здійснює регулювання дорожнього руху;

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що саме Положення про Департамент патрульної поліції покладає на його співробітників реалізацію функціоналу Національної поліції по винесенню постанов про адміністративні правопорушення зг. ст. 222 КУпАП (окрім корупційних адмінправопорушень).

Отже, відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст.222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення, передбачені, зокрема ст. 125, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 р. у справі за №724/716/16-а.

Згідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що органом Національної поліції, у даній справі, є Департамент патрульної поліції, від імені якого Інспектор СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП у Київській області старший лейтенант поліції Павленко Олександр Григорович, уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Отже належним відповідачем у справі є саме Департамент патрульної поліції.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та невірно визначився із сторонами у справі.

Крім того, відповідно до приписів статті 48 КАС України, у разі якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може(тобто має право, а не зобов`язаний) залучити цю особо як другого співвідповідача.

При цьому, суд повинен був пересвідчитися чи відсутні до таких процесуальних дій перешкоди, зокрема ,визначені ст.169-170 КАС України, тобто відсутність підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення або відмови відкритті провадження у справі.

Наразі, суд першої інстанції, знаючи про наявність постанови Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №377/654/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної Поліції в Київській області про скасування постанови інспектора СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Павленка Олександра Григоровича в м. Славутичі серії БАА № 218218 від 09 жовтня 2020 року, тобто між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав), яка набрала законної сили, в порушення норм процесуального закону залучив до участі у цій справі у якості співвідповідача ГУ НП в Київській області та, в подальшому, на підставі ст.238 КАС України закрив провадження у справі в цій частині.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України суд закривіє провадження у справі лише у разі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала про закриття провадження у справі між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Натомість, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №377/654/20 не закривалося провадження у справі, а відмовлено у задоволенні позову до ГУ НП в Київській області. Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині вимог до цього відповідача з посиланням на вимоги ст. 238 КАС України.

Щодо суті правопорушення, зафіксованого ,оскаржуваною постановою про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2020 року Інспектором СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП у Київській області старшим лейтенантом поліції Павленком О.Г. було прийнято оскаржувану постанову серії БАА №218218 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбачене ч.1 ст.126, ст. 125 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У вказаній постанові відповідачем зазначено, що підставою для притягнення позивача до відповідальності стало те, що 09 жовтня 2020 року о 16 годині 45 хвилин на автодорозі Т 25-06 3-й кілометр, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , за межами населеного пункту з вимкненими фарами ближнього світла, та не мав при собі поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 9.8 та п. 2.1. «ґ» ПДР України.

При цьому, судовою колегією також встановлено, що позивач не заперечує факт ненадання під час перевірки відповідачем документів, страхового полісу обов`язкового страхування наземного транспортного засобу та разом з цим зазначає, що вважає відповідну вимогу поліцейського незаконною, оскільки останній не мав передбачених законодавством підстав для зупинки його транспортного засобу. Наголошує, що жодного порушення ПДР ним вчинено не було.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення з урахуванням доводів сторін та наявних у матеріалах справи доказів, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Також, відповідно до приписів п. 1.3. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема у справі № 127/19283/17 від 25 вересня 2019 року, у справі № 522/2280/16-а від 21 листопада 2019 року, у справі № 711/4707/17 від 19 червня 2019 року та інших.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), і такі документи можуть бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом та самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами наведених норм законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортного засобу.

Щодо тверджень позивача про те, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та страховий поліс цивільно-правової відповідальності на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка транспортного засобу була законною, колегія суддів зазначає, що такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

Разом з цим, судова колегія зазначає, що згідно з приписами ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський наділений правом зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Частиною 3 вказаної норми також визначено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, транспортний засіб позивача був зупинений відповідачем у зв`язку з виявленням останнім очевидної ознаки, а саме: водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2121, державний номерний знак НОМЕР_1 , за межами населеного пункту з вимкненими фарами ближнього світла.

Відповідно до приписів п. 9.8. ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами без ввімкнених денних ходових вогнів, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнього світла фар.

Отже, за наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, з боку позивача мало місце порушення п. 9.8. ПДР України , адже з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу - ближнє світло фар.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що Інспектор СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП у Київській області старший лейтенант поліції Павленко О.Г., керуючись приписами п. 2 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» на законних підставах здійснив зупинку транспортного засобу позивача та відповідно до приписів п. 9.8. ПДР повідомив водію про причину зупинки його транспортного засобу.

Разом з цим, судова колегія враховує, що позивачем визнається як факт руху транспортного засобу без увімкнених денних ходових вогнів ( ближнього світла фар), так і факт ненадання ним на вимогу інспектора патрульної поліції страхового полісу обов`язкового страхування наземного транспортного засобу. Отже в діях позивача наявний склад правопорушення, відповідальність за які передбачена ч.1 ст.126, ст.125КУпАП.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, положеннями ч. 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб`єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень. Не встановлено судом апеляційної інстанції відповідних обставин і в ході розгляду справи.

За наведених обставин у їх сукупності та взаємозв`язку, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта частково заслуговують на увагу, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції щодо визначення відповідача у спірних правовідносинах.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку про законність та правомірність постанови інспектора СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Павленка Олександра Григоровича в м. Славутичі серії БАА № 218218 від 09 жовтня 2020 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень за ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України встановлено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні даної справи невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, у зв`язку з чим прийняв незаконне та необґрунтоване рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 271, 286, 272, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 травня 2021 року скасувати.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови інспектора СРПП № 2 Славутицького ВП Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшого лейтенанта поліції Павленка Олександра Григоровича в м. Славутичі серії БАА № 218218 від 09 жовтня 2020 року, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 425 гривень за ч. 1 ст. 126, ст. 125 КУпАП.

відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 16.06.2021р.)