Справа № 520/12783/2020
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шевченко О.В.

08 червня 2021 р.Справа № 520/12783/2020

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чугуївська районна державна адміністрація Харківської області, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В с т а н о в и в:

23.09.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить визнати протиправною бездіяльність відповідача Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області (правонаступником якого є Новопокровська селищна рада Чугуївського району Харківської області, далі за текстом Введенська селищна рада) та зобов`язати відповідача вчинити дії ініціювати та проконтролювати перенесення МАФ, що з порушенням знаходиться на орендованій земельній ділянці, кадастровий номер :00:001:0392, біля його будинку по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог адміністративного позову ОСОБА_1 зазначає, що у 2008 році ФО-П ОСОБА_2 взяв в оренду земельну ділянку поруч з його парканом та розмістив там продовольчий магазин (МАФ) не у відповідності до норм. Вже майже рік він намагається вмовити ФО-П ОСОБА_2 перенести свій магазин від паркану та будинку, але останній відмовляється це робити. На його звернення до відповідача надходять тільки відписки. Бездіяльність селищної ради проявляється в ігноруванні своїх обов`язків, що покладені законодавством у питаннях земельних відносин та регулювання діяльності суб`єктів господарювання з точки зору використання землі та розміщення споруд.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , Введенська селищна рада зазначила, що позивачем не доведено того факту, що відповідачем було допущено бездіяльність в частині не розгляду звернень позивача. Все звернення були розглянуті та прийнято відповідні рішення, про які позивач проінформований. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, визначених законодавством, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права не їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , третя особа ФО-П ОСОБА_2 погоджується з обґрунтуванням заперечень відповідача. Крім того, третя особа зазначає, що має усі необхідні дозвільні документи на розміщення торгівельного павільйону, який на сьогоднішній час є його власністю. Визначене позивачем про порушення ним прав і охоронюваних законом інтересів, не має під собою відповідного підґрунтя.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року в задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення вмотивовано тим, що зважаючи, що з питань щодо здійснення ініціювання та контролю за перенесенням торгівельного павільйону по АДРЕСА_1 , який експлуатується та належить ФО-П ОСОБА_2 , позивачу слід звертатися до органу, який затвердив паспорт прив`язки вказаного вище металевого торгівельного павільйону, та до компетенції якого, в разі наявності законодавчо визначених підстав, відноситься питання щодо анулювання дії паспорту прив`язки ТС.

Суд визнав необґрунтованими твердження позивача стосовно того, що на його звернення відповідачем не надано відповіді, оскільки як установлено судом. На звернення позивача щодо торгівельного павільйону ФО-П ОСОБА_2 відповідачем надавався ряд відповідей.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення вимог адміністративного позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем наведені доводи, фактично. Аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві.

Заперечення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 третьої особи, за суттю, аналогічні доводам пояснень, наданих суду першої інстанції.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Частиною 1 ст. 78 КАС України унормовано, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України слід частково скасувати, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Введенської селищної ради від 29.10.2008 року затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 для установки металевого торгівельного павільйону в АДРЕСА_2 . Цим же рішенням земельна ділянка, площею 0, 0058 га, надана ОСОБА_2 в оренду строком на 49 років (т. 1, ас. 64, 65, 66-69, 75).

Із Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.09.2020 року вбачається, що користувачем по праву оренди земельної ділянки, кадастровий номер :00:001:0392, площею 0,0058 га, категорія землі житлової та громадської забудови, цільове призначення 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, є ОСОБА_2 .

Рішенням Введенської селищної ради від 12.11.2008 року № 103 затверджений акт від 11.11.2008 року технічної приймальної комісії про прийняття стаціонарної малої архітектурної форми в експлуатацію в АДРЕСА_2 , площею забудови 38,9 кв.м., загальною площею 36,51 кв.м., торгівельною площею 26,65 кв.м. (т. 1, а.с. 54).

Рішенням Введенської селищної ради від 23.02.2011 року № 16 ОСОБА_2 наданий дозвіл на оформлення права приватної власності на торгівельний павільйон, який розташований за адресою - АДРЕСА_2 (т. 1, а.с. 82)..

На підставі свідоцтва про право власності (серії НОМЕР_1 ), виданого Введенською селищною радою 23.02.2011 року, 05.03.2011 року КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ФО-П ОСОБА_2 на торговельний павільйон, розташований в АДРЕСА_2 .

Також судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з є власником домоволодіння, що складається, зокрема, з двох житлових будинків, розташованих за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішенням Введенської селищної ради від 10.09.2020 року ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та означена земельна ділянка (кадастрові номер: :00:001:0602 (площа 0,1500 га) передана у позивачу у власність (т. 1, а.с. 36).

Також рішенням Введенської селищної ради від 10.09.2020 року позивачу ОСОБА_1 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною її цільового призначення із земель житлової та громадської забудови в землі сільськогосподарського призначення, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,8780 га, по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 36 звор).

Із Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 08.01.2014 року (т. 1, а.с. 34) вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :00:001:0603, площею 0,0878, категорія - землі сільськогосподарського призначення, вид використання для ведення особистого селянського господарства, форма власності інформація відсутня.

14.04.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Введенської селищної ради з листом, яким повідомляв, що біля вікон його будинку на небезпечній відстані стоїть якась споруда, за ознаками торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». На погляд заявника, власник цієї споруди займається незаконною торгівлею алкогольних напоїв, тютюнових виробів, а також наркотичних виробів, у зв`язку з сим вважає, що ця споруда несе пряму загрозу його будинку та життю його родини. Він не має інформації. хто є власником цієї споруди, чи є в нього дозволи на оренду земельної ділянки, на торгівлю та право власності на цю споруду. Відповідь просив надати поштою у встановлений законом термін згідно з законодавством України (т. 1, а.с. 220).

У відповідь на звернення позивача, листом від 07.05.2020 року Введенська селищна рада повідомила ОСОБА_1 про те, що торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 » встановлений за адресою АДРЕСА_3 . Право власності на нерухоме майно та право оренди земельної ділянки оформлені згідно із законодавством України. Заявникові рекомендовано звернутися до правоохоронних органів за наявності доказів, викладеного по незаконну торгівлю алкоголем, тютюном та наркотичними виробами, а також у разі прямої загрози здоров`ю та/або майну (т. 1, а.с. 34).

10.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Введенської селищної ради із заявою, якою просив розглянути питання з приводу перенесення торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на безпечну відстань від його будинку, зазначаючи, що торгівельний павільйон несе небезпеку його житловому будинку, у якому він проживає разом із сім`єю (т. 1, а.с. 18). В цей же день позивач звернувся з листом особисто до голови Введенської селищної ради, в якому піддав критиці інформацію, що викладена в листі селищної ради від 07.05.2020 року (т. 1, а.с. 19).

У відповідь на звернення позивача ОСОБА_1 . Введенська селищна рада листом від 17.06.2020 року повідомила останнього, що у результаті аналізу його звернення було з`ясовано, що біля його будинку дійсно встановлено торгівельний павільйон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власником якого є ОСОБА_2 , договір оренди оформлено згідно із Законом України «Про оренду», «Про місцеве самоврядування» та відповідно до ЄДР, власник має ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами. Копію документів на право власності торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 надати не може, оскільки не є розпорядником цієї інформації. Інформація щодо власника торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 » міститься у « ІНФОРМАЦІЯ_3 » а у відкритому доступі до Єдиного державного реєстру. Позивачу повторно запропоновано звернутися до правоохоронних органів у випадку загрози діяльності павільйону пожежній безпеці. Крім того, позивач повідомлений, що комісія із захисту прав споживачів при виконкомі селищної ради, ознайомившись із змістом заяви, розгляне його питання, відвідавши торгівельний павільйон, перевіривши документи, які підтверджують право на здійснення торгівлі, винесе відповідне рішення і доведе його зміст (т. 1, а.с. 35).

Колегія суддів зазначає, що Порядок розміщення малих архітектурних, форм та тимчасових споруд визначався Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 року № 198, Порядком розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 року № 982, і визначається Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 року № 244.

У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 17.08.2000 року № 507, міститься визначення терміну «будівля», їх перелік та класифікація, відповідно до якого тимчасова споруда до будівель не належить і не є нерухомістю. Отже, тимчасова споруда є рухомою річчю, оскільки виготовляється з полегшених конструкцій і встановлюється тимчасово без закладення фундаменту.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» (далі також - Закон № 2807-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини 1 ст. 1 Закону № 2807-IV благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (ст. 5 Закону № 2807-IV).

Підпунктом 7 пункту «а» частини 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Відповідно до частини 1 ст. 10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу «Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку»; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом (ч. 2 ст. 10 10 Закону № 2807-IV).

Частина 3 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

З наведеного вбачається, що порядок та реалізація повноважень суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкта, що підлягає демонтажу.

Орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою.

Якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Законом «Про регулювання містобудівної діяльності», за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до частини 2 ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Відповідно до частини 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Таким положенням Конституції України кореспондують приписи ст.ст. 319, 328 Цивільного кодексу України, за змістом яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з приписами частини 1 ст. 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Об`єктами ж будівництва у розумінні абзацу 5 частини 1 ст. 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку, що нерухоме майно, стосовно якого здійснена державна реєстрація права власності, набуває певного правового статусу і перебуває під захистом держави, яка офіційно визнала і підтвердила факт набуття речових прав на таке нерухоме майно, до часу встановлення, в установленому законом порядку, незаконності набуття особою права власності.

Завдання контролю у сфері благоустрою населених пунктів визначені у ст. 38 Закону № 2807-IV, відповідно до якої контроль у сфері благоустрою населених пунктів спрямований на забезпечення дотримання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та підпорядкування, а також громадянами, у тому числі іноземцями та особами без громадянства, вимог цього Закону, Правил благоустрою території населеного пункту та інших нормативно-правових актів.

Державний контроль за дотриманням законодавства у сфері благоустрою території населених пунктів здійснюється місцевими державними адміністраціями.

Порядок здійснення державного контролю у сфері благоустрою населених пунктів визначається цим Законом та іншими законодавчими актами (ст. 39 Закону № 2807-IV).

Відповідно до ст. 40 Закону № 2807-IV самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.

Самоврядний контроль за станом благоустрою населених пунктів здійснюється шляхом:

1) проведення перевірок території;

2) розгляду звернень підприємств, установ, організацій та громадян;

3) участі в обговоренні проектів благоустрою територій населених пунктів, іншої технічної документації з питань благоустрою і внесення відповідних пропозицій на розгляд органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій;

4) подання позовів до суду про відшкодування шкоди, завданої об`єктам благоустрою внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території населеного пункту.

Частиною другою ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише не підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Аналіз даної норми дає підстави для висновку, що діяльність цих органів здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга ст. 2 КАС України).

Приходячи до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що при здійсненні розгляду звернення позивача ОСОБА_1 від 10.06.2020 року фактично про необхідність вчинення органом місцевого самоврядування заходів самоврядного контролю за станом благоустрою населеного пункту смт Введенка, Введенської селищною радою допущена протиправна бездіяльність, оскільки розгляд звернення здійснений без урахування п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують, як джерело права при розгляді справ, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 року у справі № 0640/4434/18 та від 12.09.2019 року у справі № 0640/4248/18.

Щодо ефективності обраного позивачем способу захисту колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині адміністративного позову ОСОБА_1 вказує, що «позивач звертався і до селищної ради, ... але йому надходять тільки відписки».

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено право суду вийти за межі позовних вимог, це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 3 Закону № 393/96-ВР під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Частиною першою ст. 7 Закону № 393/96-ВР визначено, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частинами першою, третьою та четвертою ст. 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Частиною першою статті 18 Закону №393/96-ВР регламентовано, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: - об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; - на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; - скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; - забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; - письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; - вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; - у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; - не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

З урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених судом обставин, керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що за встановленням факту протиправної бездіяльності Введенської селищної ради при розгляді звернення позивача ОСОБА_1 від 10.06.2020 року, правонаступника відповідача Новопокровську селищну раду Чугуївського району Харківської області необхідно зобов`язати повторно розглянути означене звернення позивача, з урахуванням наведених вище положень чинного законодавства.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача вчинити дії ініціювати та проконтролювати перенесення ОСОБА_3 (торгівельного павільйону « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), який як стверджує позивач, з порушеннями знаходиться на орендованій земельній ділянці, кадастровий номер :00:001:0392, оскільки, як зазначено в постанові вище, порядок та реалізація повноважень суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкта, що підлягає демонтажу. При цьому встановлення цієї обставини, як інших, необхідних для прийняття рішення по суті звернення позивача ОСОБА_1 , законом віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування, які виконують функції по здійсненню самоврядного контролю за станом благоустрою в смт Введенка, Чугуївського району, Харківської області.

Оскільки означені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою та цим обставинам не надана належна правова оцінка, колегія суддів частково задовольняє апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовує судове рішення в частині, якою судом відмовлено у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Введенської селищної ради з прийняттям нового судового рішення, яким визнає протиправною бездіяльність Введенської селищної ради щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 10.06.2020 року, і зобов`язує правонаступника прав та обов`язків Введенської селищної ради Новопокровську селищну раду Чугуївського району Харківської області повторно розглянути звернення позивача ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати удове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.

Колегія суддів також зазначає, що можливість здійснення самоврядного контролю у галузі земельних відносин передбачена, окрім ст. 189 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України «Про охорону земель».

Порядок здійснення контрольних повноважень органами місцевого самоврядування визначається насамперед Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Зокрема, пунктом «б» ч. п. ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування» надає виконавчим органам рад повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою та надає можливість виконавчим органам міських, сільських, селищних рад здійснювати підготовку висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; вирішувати земельні спори у порядку, встановленому законом.

Матеріали справи підтверджують ту обставину, що до виконавчого органу Введенської селищної ради з питання вчинення дій, спрямованих на реалізацію повноважень щодо самоврядного контролю у галузі земельних відносини позивач ОСОБА_1 не звертався.

При цьому, колегія суддів враховує п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року скасувати в частині, якою судом відмовлено у задоволення вимог адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області з прийняттям нового судового рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Введенської селищної ради Чугуївського району Харківської області щодо розгляду звернень ОСОБА_1 від 10 червня 2020 року.

Зобов`язати Новопокровську селищну раду Чугуївського району Харківської області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 10 червня 2020 року.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц С.С. Рєзнікова

Постанова у повному обсязі складена і підписана 18 червня 2021 року.