Справа № 160/6707/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 травня 2021 року м. Дніпросправа № 160/6707/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рубана А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі №160/6707/20 за позовом Акціонерного товариства "ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ" до Офісу великих платників податків Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, згідно якого позивач просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 24 лютого 2020 року за № , № , № , № , № , № , № .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2020 року замінено відповідача в адміністративний справі № 160/6707/20 на Офіс великих платників податків Державної податкової служби.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної податкової служби:

- № від 24 лютого 2020 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств;

- № від 24 лютого 2020 року в частині збільшення позивачеві суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 11012,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 2753,00 грн;

- № від 24 лютого 2020 року, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб;

- № від 24 лютого 2020 року та № від 24 лютого 2020 року, якими до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;

- № від 24 лютого 2020 року, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення порядку декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту та знаходяться за межами України, та/або пені.

У задоволенні позову в іншій частині АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ відмовлено.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій відповідач просив скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ.

Згідно доводів апелянта, суд не врахував наведені в акті перевірки від 23.02.2020 №10/28-1 50-14-12-00191454 фактичні обставини, які слугували підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також припустився порушення норм матеріального та процесуального права.

На апеляційну скаргу позивачем поданий відзив, в якому він просив відмовити відповідачеві у задоволенні його апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції, навівши відповідні доводи щодо безпідставності вимог апелянта.

У відповідності до ч.3 ст.48 КАС України ухвалою суду від 16.03.2021 здійснено заміну первісного відповідача Офіс великих платників податків ДПС (код згідно ) на належного Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків (код згідно ).

Під час апеляційного перегляду відповідачем по справі подане клопотання про призначення судової експертизи, у якому, з урахуванням уточнень, відповідач просив призначити по справі судову економічну експертизу з питання щодо підтвердження документально висновків акту перевірки від 23.02.2020 №10/28-1 50-14-12-00191454 стосовно заниження АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ податкових зобов`язань з податку на прибуток підприємств по операціям з постачальниками металобрухту з урахуванням вимог спеціалізованого законодавства.

Ухвалою суду від 06.05.2021 у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи відмовлено.

Представниками відповідача 06.05.2021 також заявлялось клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів, як то інформації щодо результатів розслідування кримінальних проваджень, які, за твердженням апелянта, стосуються окремих контрагентів позивача, а також інформації про повну назву марки авто, власників транспортних засобів у 2018 році за відповідними державними реєстраційними номерами, які, як зазначено представником апелянта, використовувались для постачання металобрухту контрагентами позивача.

За результатами розгляду клопотання відповідача про відкладення розгляду справи усною ухвалою колегії суддів від 06.05.2021 у його задоволенні було відмовлено у відповідності до положень ч.4 ст.308 КАС України з підстав його необґрунтованості, а також відсутності у клопотанні аргументації щодо причин, які об`єктивно унеможливили подати відповідні докази до суду першої інстанції.

При цьому, колегією суддів було враховано, що долучені до клопотання про відкладення розгляду справи копії запитів до СУ НПУ стосовно стану кримінальних проваджень датовані 05.05.2021. В той же час апеляційне провадження по даній справі відкрито 16.03.2021. Справу було призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.04.2021, про що сторони були заздалегідь повідомлені, представники відповідача були ознайомлені з матеріалами справи та 27.04.2021 брали участь в судовому засіданні, проте клопотань, як усних так і письмових, щодо сприяння у витребуванні доказів, отримання яких викликало у відповідача труднощі, представники апелянта не заявляли. Що стосується запиту про надання інформації, спрямованого до Регіонального сервісного центру у Дніпропетровській області, колегією суддів враховано, що запит не містить посилання на пов`язаність запитуваної інформації з даною судовою справою, крім того, відсутня відмітка про направлення відповідачем запиту адресатові. Отже, з урахуванням приписів ст.ст.167, 309 КАС України колегія суддів визнала клопотання про відкладення розгляду справи необґрунтованим.

В свою чергу, колегією суддів в межах розгляду справи додатково перевірено інформацію стосовно стану кримінальних проваджень, фігурантами у яких могли бути підприємства, господарські операції з якими були предметом податкової перевірки. Отримані докази долучені до матеріалів справи.

Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін.

Заслухавши пояснення представників сторін, кожний з яких висловив свої доводи на підтримання вимог апеляційної скарги та заперечень на неї, відповідно, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів не погодилась з доводами, наведеними в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем у період з 30 вересня 2019 року по 16 січня 2020 року було проведено документальну планову виїзну перевірку Акціонерного товариства ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ () за період з 01.01.2015 по 30.06.2019 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства (з урахуванням ст. 102 ПК України) та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 30.06.2019, за результатами якої складено Акт № 10/28-10-50-14-12-00191454 від 23.01.2020.

Перевіркою встановлені наступні порушення податкового законодавства:

1) п.7, п. 10 МСБО 18 Дохід, п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п . 135.1 ст. 135, пп. 140.4.2 п. 140.2 ст. 140 розділу III Податкового кодексу України з урахуванням положень пп. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодекс України, ст. 1, 3, 4, 9, 11, 12 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Розділ 4 Концептуальної основи фінансової звітності, що була ухвалена Радою МСБО у вересні 2010 року, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму ,00 грн., у тому числі: за 2015 рік - 46305044,00 грн; за 2016 рік 162803427,00 грн. (I квартал 2016 року - 16623743,00 грн., півріччя 2016 року - 45538650,00 грн., 3 квартали 2016 року 77409349,00 грн.); за 2017 рік 368778013,00 грн. (I квартал 2017 року 81996974,00 грн., півріччя 2017 року - 175774014,00 грн., 3 квартали 2017 року 270376906,00 грн.); за 2018 рік 578174327,00 грн. (I квартал 2018 року 115535541,00 грн., півріччя 2018 року 260788859,00 грн., 3 квартали 2018 року 384756001,00 грн.); півріччя 2019 року 168401535,00 грн. (I квартал 2019 року - 74607380,00 грн.);

2) п. 44.1, п. 44.6 ст. 44, абз. б п. 185.1 ст. 185, абз. г п. 186.2.1 ст. 186, п. 187.8 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2 ст. 198, п. 190.2 ст. 190, п. 201.1 ст. 201, п. 208.2 ст. 208 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 29915,00 грн., у тому числі по періодах: за вересень 2016 року 454,00 грн., грудень 2016 року 695,00 грн., березень 2017 року 220,00 грн., травень 2017 року 222,00 грн., лютий 2018 року 447,00 грн., березень 2018 року 277,00 грн., червень 2018 року 18903,00 грн., липень 2018 року 97,00 грн., лютий 2019 року 4300,00 грн., березень 2019 року 4300,00 грн.;

3) п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено факт відсутності реєстрації податкової накладної протягом граничного строку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 18903,00 грн.;

4) п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму орендної плати: на 18953,82 грн. (місцезнаходження земельної ділянки ГУ ДПС у Тенопільській області (Заліщицький район) у тому числі: за січень 2017 року на 7943,76 грн., за лютий 2017 року на 7943,76 грн., за березень 2017 року на 3066,30 грн.; на 76111,25 грн. (місцезнаходження земельної ділянки ГУ ДПС у Дніпропетровській області (м. Павлоград), в тому числі: за липень 2018 року на 7210,98 грн., за серпень 2018 року на 13780,06 грн., за вересень 2018 року на 13780,06 грн., за жовтень 2018 року на 13780,06 грн., за листопад 2018 року на 13780,06 грн., за грудень 2018 року на 13780,03 грн.;

5) абзац а пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, а саме невизначено суму штрафу по уточнюючій податковій декларації з плати за землю (земельний податок) за 2017 рік № від 06.03.2017. Встановлено заниження штрафу у сумі 117,80 грн. (місцезнаходження земельної ділянки ГУ ДПС у Вінницькій області (м. Вінниця);

6) порушення підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасне подання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік: за місцезнаходженням об`єкту оподаткування Офіс великих платників податків ДПС (Дарницький район міста Києва стаття платежу 51, КОАТУУ ); за місцезнаходженням об`єкту оподаткування ГУ ДПС у Дніпропетровській області (м. Павлоград);

7) ст.ст. 9, 10 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19.02.1993 та п. 1 Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами № 319/94 від 18.06.1994, в результаті чого станом на 01.04.2015, 01.07.2015, 01.10.2015, 01.01.2016, 01.04.2016, 01.07.2016, 01.10.2016, 01.01.2017, 01.04.2017, 01.07.2017, 01.10.2017, 01.01.2018, 01.04.2018, 01.07.2018, 01.10.2018, 01.01.2019, АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ недостовірно відобразило прострочену дебіторську заборгованість у сумі 115500,00 дол. США за імпортним контрактом, укладеним з АТ Казвторчермет, Республіка Казахстан № 172 від 04.02.2013 в п. 13 розділу II Фінансові вкладення Декларацій про валютні цінності, доходи та майна, що належать резиденту та знаходяться за межами України невірно, внаслідок чого порушило порядок декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту та знаходяться за межами України;

8) п. 51.1 ст. 51 та пп. б п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України та пункту 3.1 Порядку заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 4 від 13.01.2015, а саме підприємством надано податкову звітність про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (за формою 1ДФ) за III, IV квартали 2015 року та за I, II, III квартали 2018 року з недостовірними даними про платника податку, які призвели до зміни платника податку;

9) пп. 1-1 п. 1 постанови Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017 та п. 53 р. V Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 148 від 29.12.2017, а саме перевищення ліміту заліку готівки в касі на загальну суму 12116,92 грн.

На підставі висновків акту відповідачем 24 лютого 2020 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобов`язаннями у розмірі ,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 639078651,00 грн.;

- № , яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 29915,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 7478,75 грн.;

- № , яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 76111,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 19027,84 грн.;

- № , яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 18953,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 4738,46 грн.;

- № , яким до АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1020,00 грн.;

- № , яким до АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1020,00 грн.;

- № , яким до АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення порядку декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту та знаходяться за межами України, та/або пені у сумі 2720,00 грн.

АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ вказані податкові повідомлення-рішення було оскаржено в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, проте рішенням про результати розгляду скарг № 1846116/99-00-08-05-06-02 від 05.06.2020 ДПС України залишено без задоволення скаргу позивача та без змін податкові повідомлення-рішення Офісу ВПП ДПС від 24.02.2020 №№ , , , , , , .

Правомірність вказаних податкових повідомлень-рішень є предметом розгляду у даній справі.

За результатами вирішення даного спору, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають частково скасуванню, оскільки відповідні висновки акту перевірки № 10/28-10-50-14-12-00191454 від 23.01.2020 не відповідають як фактичним обставинам, так і приписам податкового законодавства, а також не узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду по справах з аналогічних підстав.

З урахуванням доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими.

Так, висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020, яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 29915,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 7478,75 грн., були обґрунтовані шляхом здійснення аналізу первинних документів, наданих на підтвердження виконання господарських договорів, укладених, в тому числі, між позивачем та ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО (), ТОВ БК ІНТЕРБУД (), ТОВ Укртехнобуд (код ЄДРПОУ 3299849), які за формою та змістом відповідають вимогам ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що не спростовано відповідачем.

Доводи податкового органу, якими заперечується факт реальності проведення господарських операцій з вказаними контрагентами, обґрунтовані відсутністю основних фондів та трудових ресурсів для надання послуг, перевиставлення послуг з ідентичною номенклатурою по ланцюгу постачання згідно даних податкової звітності в АІС Податковий блок, а також відсутністю згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних придбання реалізованого позивачеві товару, в результаті чого неможливо відстежити походження товару та його фактичного виробника.

В акті перевірки відповідач вказує на те, що при проведенні перевірки виявлено суб`єктів господарювання постачальників АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ, які здійснюють операції, що необумовлені економічними причинами (цілями ділового характеру) та реальність проведення господарської операції по яких підтвердити неможливо, а саме: ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО, ТОВ БК ІНТЕРБУД, ТОВ Укртехнобуд, що призвело до завищення суми податкового кредиту у періоді, що перевірявся, у розмірі 11012,00 грн.

Досліджуючи питання щодо реального виконання господарських операцій з вказаними постачальниками суд, на підставі наявних у справі доказів (т.4р.с.250-277) встановив, що АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ з ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО було укладено договір № 18/0611 від 11.06.2018, відповідно до якого постачальник передав у власність покупця продукцію матеріально-технічного призначення, а саме редуктор ГПШ-500-12,5-27У2.

На виконання умов договору поставки ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО були виписані податкові накладні за лютий 2019 року та березень 2019 року, по яким позивачем включено до податкового кредиту суму ПДВ у деклараціях з ПДВ за лютий 2019 року у сумі 4300,00 грн. та березень 2019 року у сумі 4300,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до перевірки також було надано наступні первинні документи: видаткові накладні на редуктор ГПШ-500-12,5-27У2 № 59 від 18 березня 2019 року та № 101 від 03 серпня 2018 року, акт приймання ТМЦ, рахунки на оплату № 27 від 18 лютого 2019 року та № 97 від 03 липня 2018 року, прибуткові ордери, паспорт на поставлений товар, а також платіжні доручення, про що також зазначено в акті перевірки.

Рух товару підтверджується товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи.

Оплата поставленого товару здійснювалася в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Між ТОВ БК ІНТЕРБУД та позивачем було укладено договір підряду № 18/0223 від 08.02.2018, за умовами якого підрядник зобов`язується виконати роботи з обладнання майданчика для установки кріогенного обладнання на території замовника, за адресою м. Дніпро, вул. Липова, 1.

На виконання умов договору були виписані податкові накладні за лютий-березень 2018 року, акти приймання виконаних будівельних робіт, рахунки та платіжні доручення, що також відображено в акті перевірки.

Також, по завершенню виконання робіт за договором № 18/0223 від 08.02.2018 підрядником було надано підсумкові відомості ресурсів та довідки про вартість виконаних будівельних робіт, які містяться в матеріалах справи.

Оплата послуг здійснювалася у безготівковій формі. (т.4, ар.с.76-106)

З ТОВ Укртехнобуд позивачем було укладено договори підряду: № 404 від 27.04.2016, № 370 від 27.04.2016, № 17/1410 від 20.10.2017, за умовами яких підрядник зобов`язується виконати роботи з поточного обслуговування та ремонту електричного обладнання на перенавантажувачах Sennebogen, поточного ремонту та обслуговування електромостових кранів, електричного обладнання на кранах; роботи з капітального ремонту прес-ножниць Akros-1008H.

Підрядником були вписані податкові накладні по фінансово-господарським відносинам за період травень, червень, липень, серпень, вересень, грудень 2016 року, січень 2017 року, березень 2018 року.

Також, в межах укладених договорів були складані акти приймання виконаних підрядних робіт та здійснено їх оплату, що підтверджується платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи та були надані до перевірки, про що зазначено в акті перевірки. Заборгованість по розрахункам з підрядником відсутня. (т.4, ар.с.109-148)

Суд врахував, що вищезазначені господарські договори не були визнані недійсними в судовому порядку. Крім того, суд визнав, що наявність у позивача відповідних первинних документів, якими зафіксовані факти здійснення господарських операцій, відповідно до частини першої та другої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, обумовлюють правомірність формування позивачем податкового кредиту по взаємовідносинах з контрагентами та свідчать про безпідставність збільшення податковим органом податкового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 11012,00 грн., а також нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 2753,00 грн.

В іншій частині податкове повідомлення-рішення № від 24.02.2020 суд першої інстанції визнав законним, та в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено, отже не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідачем зазначені висновки, аналогічні тим, що наведені в акті перевірки № 10/28-10-50-14-12-00191454 від 23.01.2020, тобто, щодо відсутності необхідних трудових ресурсів та формування сумнівного податкового кредиту за рахунок виставлених ідентичних виконаних робіт (послуг) від контрагентів постачальників, зокрема, щодо ТОВ «БК «Інтербуд» та ТОВ «Укртехнобуд», а також відсутності факту придбання товару, реалізованого позивачеві, щодо ТОВ «Промресурс-Дніпро». Отже, на думку податкового органу, суд мав врахувати ці обставини.

В свою чергу колегія суддів вважає такі доводи апелянта безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, у відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

З аналізу приведених норм законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Враховуючи наявні у справі докази на підтвердження факту здійснення зазначених господарських операцій, колегія суддів погоджується з висновками суду стосовно відсутності підстав вважати господарські операції нереальними за наявності належно оформлених первинних бухгалтерських документів, які відображають зміст та обсяги таких операцій, а також підтверджують реальні зміни майнового стану платника податків.

В свою чергу, судом апеляційної інстанції було з`ясовано, що відповідач не заперечує факт отримання позивачем послуг та товарно-матеріальних цінностей, проте вважає, що товари/послуги позивачем отримані від невстановлених осіб, оскільки контрагенти позивача позбавлені фактичної можливості виконати такі послуги/поставити товар та на підтвердження таких доводів відповідач посилається на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, як то дані Єдиного реєстру податкових накладних, податкових розрахунків сум доходів (форма 1-ДФ) тощо.

В свою чергу колегія суддів зазначає, що наведені висновки податкового органу, які стосуються виключно можливих порушень фінансової дисципліни контрагентами позивача, не базуються на належних та допустимих доказах, оцінка яких зумовлює висновки суду щодо наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують ті чи інші доводи учасників справи.

Так, у відповідності до ч.2 ст.72 КАС України обставини, що мають значення для правильного вирішення справи суд встановлює письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3, ч.4 ст.90 КАС України).

В свою чергу податкова інформація не може вважатись належним та допустимим доказом в розумінні ст.72 КАС України, оскільки такій інформації не надано форми письмового доказу, вона не може бути проаналізована безпосередньо судом, щодо змісту такої інформації не обізнані інші учасники процесу, тобто процес аналізу податкової інформації доступний виключно податковому органу, отже в даному випадку таку інформацію не можна вважати достовірним доказом. Крім того, порушується принцип змагальності сторін та права учасника справи брати участь у дослідженні такої інформації.

Згідно п. 63.12 ст. 63 ПК України, інформація, яка збирається, використовується і формується органами доходів і зборів у зв`язку з обліком платників податків, вноситься в інформаційні бази даних та використовується з урахуванням обмежень, передбачених для податкової інформації з обмеженим доступом.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про інформацію» податкова інформація сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, передбаченому ПК України.

З урахуванням положень ст. 83 ПК України, що передбачає використання податкової інформації під час податкових перевірок, а також пп. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 ПК України, колегія суддів вважає, що податкова інформація може бути використана під час перевірок відносно платника податків, та лише висновки акту за результатами такої перевірки можуть бути досліджені як належні докази.

В даному випадку податковим органом податкові перевірки відносно контрагентів позивача не здійснювались, а отже, не перевірялись їх первинні документи, не використовувались та не аналізувались, з огляду на що суд першої інстанції обґрунтовано визнав висновки податкового органу щодо нереальності господарських операцій позивача з ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО, ТОВ БК ІНТЕРБУД, ТОВ Укртехнобуд безпідставними, а докази, на які відповідач посилався в обґрунтування своїх висновків, - неналежними доказами у розумінні процесуального Закону.

Постанова Верховного Суду від 12.06.2019 по справі № 803/817/14 містить наступні правові висновки: судом не взято до уваги посилання відповідача на податкову інформацію відносно контрагента позивача, надану іншим органом контролю, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Таким чином, суд обґрунтовано відхилив доводи податкового органу щодо наявності податкової інформації, з якої встановлено, що у лютому-березні 2019 року та з моменту реєстрації контрагента-постачальника ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО відсутнє придбання реалізованого позивачеві Редуктора ГПШ-500-12,5-27У2, в результаті чого неможливо відстежити походження товару та його фактичного виробника, а також перевиставлення послуг з ідентичною номенклатурою по ланцюгу постачання ТОВ БК ІНТЕРБУД та ТОВ Укртехнобуд, оскільки такі висновки ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами.

Крім того судом обґрунтовано зазначено, що у разі неналежного виконання податкових зобов`язань контрагентами позивача відповідальність та негативні наслідки настають саме для цих осіб, що має бути встановлено у спосіб, визначений ПК України. Тобто, питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб, що висловлено Верховним Судом у постанові від 07 березня 2018 року у справі №804/3420/16.

Що стосується доводів апелянта з приводу відсутності у контрагентів позивача необхідної для виконання робіт, надання послуг кількості персоналу, що підтверджується долученими до матеріалів справи податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за формою 1 ДФ, згідно з якими кількість працівників ТОВ БК Інтербуд за даними звіту 1 ДФ за 1 квартал 2018 року становить 1 особа; ТОВ Укртехнобуд - 2-4 квартали 2016 року 3 особи, 1 квартал 2017 року 12 осіб, 2018 9 осіб, колегія суддів зазначає, що не є виключенням можливість реального виконання зазначеними контрагентами господарських операцій і це не свідчить про отримання позивачем безпідставної податкової вигоди, оскільки залучення робітників є можливим за договорами ЦПХ, аутсорсингу і аутстафінгу (аренда персонала), що відповідачем не досліджувалось та відповідні докази у справі відсутні.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові ВС от 11.06.2019 по справі № 825/2387/18.

Разом з тим, з метою встановлення фактичного перебування працівників ТОВ БК ІНТЕРБУД та ТОВ Укртехнобуд на території АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ судом першої інстанції було витребувано та долучено до справи журнал реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці та роздруківку з Card Systems, в яких містяться ПІБ, посади, дата та час перебування працівників ТОВ Укртехнобуд на території АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ та проходження вступного інструктажу з охорони праці працівниками ТОВ БК ІНТЕРБУД та ТОВ Укртехнобуд (т.908 ар.с.11-83).

Як на підставу для визнання нереальними господарських операцій позивача з ТОВ БК ІНТЕРБУД та ТОВ Укртехнобуд податковий орган також посилався на ненадання до перевірки пропусків, виданих працівникам цих підприємстві, на право проходження через контрольно-пропускні пункти АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ для виконання будівельно-монтажних робіт та поточного обслуговування і ремонту електричного обладнання.

Проте, в матеріалах справи міститься лист ТОВ БК ІНТЕРБУД № 1 від 26.02.2018, згідно з яким підприємство-підрядник звернулося до позивача з проханням надати дозвіл на вхід на територію АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ своїм працівникам.

ТОВ Укртехнобуд було придбано перепустки для своїх співробітників на територію АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ, що підтверджується рахунками, які містіться в матеріалах справи.

Доводи представників апелянта з приводу того, що співробітники вказаних підприємств не працевлаштовані на цих підприємствах може розцінюватись лише як порушення підприємствами-контрагентами трудового законодавства. Крім того, колегія суддів вважає такі твердження також необґрунтованими, оскільки на їх підтвердження податковим органом відповідних доказів не надано.

Отже, суд дійшов правильного висновку про доведеність факту перебування працівників ТОВ БК ІНТЕРБУД та ТОВ Укртехнобуд на території АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ з метою виконання робіт, обумовлених договорами підряду, та вказана обставина не спростована відповідачем жодними належними та допустимими доказами.

Суд також зазначив, що перевіркою повноти визначення доходу за період з 01.01.2015 по 30.06.2019 встановлено його заниження АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ на суму 436775,00 грн., задекларовану позивачем на підставі взаємовідносин з вказаними контрагентами-постачальниками ризикового сектору економіки - ТОВ Укртехнобуд, ТОВ БК ІНТЕРБУД, ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО. Проте, з урахуванням вищеприведених висновків про реальність господарських операцій позивача за договорами, укладеними з вказаними контрагентами-постачальниками, недоведеність факту заниження позивачем доходу по взаємовідносинам з контрагентами-постачальниками на суму 436775,00 грн. свідчить, що позивачем правомірно включено до складу витрат, що враховуються при оподаткування податком на прибуток, витрати по взаємовідносинам з ТОВ Укртехнобуд, ТОВ БК ІНТЕРБУД, ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО.

Отже правова оцінка господарських взаємовідносин АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ з ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО, ТОВ БК ІНТЕРБУД, ТОВ Укртехнобуд у питанні правомірності висновків податкового органу щодо заниження АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ доходу за період з 01.01.2015 по 30.06.2019 на суму 436775,00 грн. судом надана вище, та відповідно враховується під час дослідження обставин щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020, яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобов`язаннями у розмірі ,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 639078651,00 грн.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020, яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств за податковими зобов`язаннями у розмірі ,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 639078651,00 грн.

Так, перевіркою повноти визначення доходу за період з 01.01.2015 по 30.06.2019 встановлено його заниження АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ на суму ,00 грн., у тому числі ,00 грн. за рахунок отримання платником податків ТМЦ (металобрухту) від невстановленої особи та 436775,00 грн. задекларованих позивачем на підставі взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ризикового сектору економіки ТОВ Укртехнобуд, ТОВ БК ІНТЕРБУД, ТОВ ПРОМРЕСУРС-ДНІПРО (у розділі 3.1.2.2 Податковий кредит податковим органом наведено взаємовідносини позивача з вказаними контрагентами).

Також, в ході перевірки, податковим органом встановлено, що постачальниками металобрухту на адресу АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ були: ТОВ АСАМІР ЛТД (), ТОВ ВТОРМЕТ (), ТОВ ДП ВТОРМЕТ (), ТОВ БАЛКЕР (), ТОВ МАСТЕР-ГРУП (), ТОВ УКР МЕТ (), ТОВ КИЇВЕКСПРОММЕТ (), ПП УКРСПЕЦСОЮЗ (), ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП (), ТОВ ФЕРРОГРУПП (), ТОВ УБДИЗЕЛЬ (), ТОВ ІЗМАЇЛМЕТСЕРВІС (), ТОВ ПФК СОДРУЖЕСТВО (), ТОВ КВАЗАРД КОРПОРЕЙШН (код ЄДРПОУ 3721221), ТОВ ВТОРМЕТ КОНСАЛТІНГ (), ТОВ ТОРГОВА ГРУПА ІНВЕСТ-ПРОЕКТ (), ТОВ КОМПАНІЯ МЕТ-ІНВЕСТ (), ТОВ ІТАЛ-ДНІПРО (), ТОВ СПЕЦ ІНВЕСТ (), ТОВ ПРОГРЕСС-МЕТ (), ТОВ ПРИНЦ ТУРКІ ГРУП (), ТОВ МАРКЕТ ІНВЕСТ (), ТОВ ЕЛІТМЕТ (), ТОВ А-СТІЛЛ (), ТОВ УКР-МЕТ АЛЬЯНС (), ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000 (), ТОВ ДНЕПР МЕТ (), ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ВТОРМЕТСЕРВІС 160/13817/20 40412511), ТОВ ЛОМТРЕЙД (), ТОВ СТАРТ ЛАЙТ (), ТОВ ЕЛІАС ГРУП (), ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ІНФОКАР (), ТОВ ПРОФІМЕТ (), ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ (), ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ (), ТОВ МТК УКРАЇНА () , ТОВ ТД МЕТТРЕЙД (), ТОВ САН НІТРО (), ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ СТАЛЬПОСТАЧ (код ЄДРПОУ 4221924), ТОВ КОМПАНІЯ МЕТТЕК (), ТОВ МЕТАЛВІТ (), ТОВ ВФК МЕГА (), ТОВ РОЗВИТОК-СВ (), ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА НАВІМЕТ (), ТОВ АРГО КАПІТАЛ (), ТОВ КАРСАА (), ТОВ ТЕХІНВЕСТ ПРОЕКТ (), ТОВ УКРСЛАВРЕСУРС (), ТОВ ІТАЛ УКРАЇНА (код ЄДРПОУ8), ТОВ МІДАС-МЕТАЛ-ІНВЕСТ (), ТОВ УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ ЛТД (), ТОВ ЕКОТРЕЙД-ТМ (), ТОВ ПРАЙД-КОМПАНІ (), ТОВ КОМЕРЦАЛЬЯНС (), ТОВ ОПТОВА БАЗА ВТОРСИРОВИНА (), ТОВ КОМПАНІЯ ВТОРСПЛАВ (), ТОВ ПРОМІНДУСТРІЯ (), ТОВ ДУКАТ М (), ПП КАССІС ЛЮКС (ПП КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ПРОМІНСТРУМЕНТ) (), ПП НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ МЕТІНВЕСТ ПЛЮС (), ТОВ МЕТАЛОЛОМ-ТРЕЙД ().

У акті перевірки відповідачем зазначено, що отримання позивачем товарно-матеріальних цінностей (далі ТМЦ) від контрагентів-постачальників документально не підтверджується, оскільки перевіркою встановлені факти невідповідності первинних документів, наданих до перевірки, вимогам Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що не дозволяє АТ ІНТЕРПАЙП ДІПРОВТОРМЕТ формувати на їх підставі дані бухгалтерського та податкового обліку.

Згідно висновку суду, зазначені доводи відповідача про нереальність угод з постачання товарів ґрунтуються лише на підставі встановлених ним під час перевірки дефектів оформлення контрагентами - постачальниками певних документів, не підтвердження ланцюга операцій з придбання зазначеними контрагентами позивача поставленого йому в подальшому товару, а також податкової інформації щодо недостатності трудових та матеріально-технічних ресурсів у таких контрагентів.

При цьому, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами позивача, а також не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі. Також, відповідачем не доведено наявності в діях сторін мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування неправомірного умислу у позивача чи його контрагентів.

Вказані в акті перевірки висновки, зокрема додатку 10 до акту перевірки, стосовно формування контрагентами позивача штучних показників податкового обліку з метою надання незаконної податкової вигоди, є лише припущеннями посадових осіб відповідача за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

Отже, встановлені судом першої інстанції обставини та відповідні їм докази, а саме, подані позивачем первинні документи підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, а понесені позивачем витрати (оплата вартості придбаного металобрухту) свідчать про відсутність наміру безпідставно отримати податкову вигоду та, як наслідок, доводять правомірність визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, що в свою чергу не спростовано податковим органом належними та допустимими доказами.

Водночас відповідач в своїй апеляційній скарзі наполягає на позиції щодо нереальності господарських операцій АТ ІНТЕРПАЙП ДІПРОВТОРМЕТ з контрагентами-постачальниками металобрухту та неможливості їх реального здійснення з огляду на відсутність у постачальників основних засобів, трудових ресурсів та невідповідність первинних документів вимогам Закону України Про металобрухт, а також стверджує про наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів позивача, що також, на його думку, підтверджує аргументованість відповідної правової позиції податкового органу.

Зокрема, під час апеляційного перегляду додатково на підтвердження аргументованості своєї позиції представники відповідача наполягали на долучені до матеріалів справи документів, якими, на їх переконання, підтверджується неможливість здійснення поставок металобрухту на адресу позивача безпосередньо контрагентами-постачальниками ТОВ «Італ-Дніпро», ТОВ «Убдізель», ТОВ «РозвитокСВ» тощо.

На думку податкового органу, позивачем здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з одержання (купівлі) металобрухту та складено первинні документи всупереч чинному законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність, оскільки укладені між АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОВТОРМЕТ та вищевказаними контрагентами договори не опосередковуються реальним виконанням операцій, які становлять його предмет, перевіркою встановлені факти не підтвердження фізичного переміщення брухту в обсягах, зазначених у первинних документах.

Представники апелянта наполягали на тому, що надані ними документи були отримані з інтернет-ресурсу «OpenDataUA» та підтверджують факти перевезення названими контрагентами позивача, зокрема це стосується ТОВ «Італ-Дніпро», значних обсягів металобрухту легковим автотранспортом, що не є можливим з огляду на надані представниками відповідача доказами.

В свою чергу колегія суддів визнала надані докази неналежними та недопустимими з огляду на їх оформлення, а саме, ці докази отримані представниками відповідача не у спосіб, визначений ст.ст.72, 73 ПК України, не містять інформації стосовно особи, відповідальної за їх створення, а також відповідного запиту податкового органу, на виконання якого таку інформацію було створено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що додані до інформації з інтернет-ресурсу «OpenDataUA» документи позивача - ТТН №11703 від 27.07.2017 та акт приймання металів чорних (вторинних) від 27.07.2017, отриманих позивачем від ТОВ «Італ-Дніпро», неможливо співставити з цією інформацію з огляду на відсутність в ній даних щодо власника транспортного засобу, а також параметрів запиту, якими оперував відповідач, створюючи відповідний запит. Отже, така інформація не відповідає положенням ст.73-75 КАС України, тобто не є належною, допустимою та достовірною, а відповідно, не приймається судом як доказ.

Крім того, враховуючи межі апеляційного перегляду, визначені ст. 308 КАС України, зазначену інформацію в якості доказу відповідач не подавав до суду першої інстанції та не навів об`єктивних та незалежних від нього причин його неподання, що також є додатковою підставою для відмови у прийнятті такого доказу.

Відповідач також зазначає, що встановлені перевіркою факти щодо введення в обіг брухту невідомого походження в обсягах, зазначених в первинних документах та відображення в подальшому АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОВТОРМЕТ в регістрах бухгалтерського обліку, первинних документах, фінансової та податкової звітності, не спростовує використання брухту в якості сировини у виробництві, проте, на думку відповідача, вказує на внесення недостовірних даних платником податків до бухгалтерського обліку щодо вище наведених контрагентів.

За висновком податкового органу факт поставки АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОВТОРМЕТ металобрухту не заперечується, проте відповідач наполягає на тому, що цей товар було отримано позивачем безоплатно від невстановлених осіб, а в бухгалтерському обліку підприємства оприбуткування та розрахунки по ним відображено за первинними документами, до яких внесено недостовірні відомості за нереальними господарськими операціями.

Отже, факт отримання та використання АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОВТОРМЕТ отриманого товару брухту чорних металів у господарській діяльності підприємства в якості сировини податковим органом не ставиться під сумнів та не спростовується, однак при цьому відповідач стверджує про їх безоплатне отримання, що слугувало підставою для збільшення податку на прибуток.

Свої доводи відповідач обґрунтовує посиланням на зміст додатку 10 до акту перевірки, в якому приведений аналіз господарських операцій з придбання металобрухту контрагентами позивача, в подальшому реалізованого позивачеві, по ланцюгу постачання.

В свою чергу, досліджуючи питання щодо реальності зазначених господарських операцій суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до наявних у справі доказів судом першої інстанції було встановлено, що АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ було укладено договори поставки брухту та відходів чорних металів з ТОВ АСАМІР ЛТД № 17/0442 від 14.06.2017; з ТОВ ВТОРМЕТ № 16/0224 від 20.12.2016 та № 19/2615 від 19.11.2018; з ТОВ ДП ВТОРМЕТ № 14/0096 від 01.03.2018, № 961 від 16.11.2016, № 599 від 01.12.2015, № 1013К від 01.12.2016; з ТОВ БАЛКЕР (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ МАСТЕР-ГРУП № 253 від 25.05.2015 та № 694 від 30.08.2016; ТОВ УКР МЕТ (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ КИЇВЕКСПРОММЕТ № 17/2632 від 01.06.2018, № 19/0411 від 01.06.2018, № 18/1068 від 09.08.2018, № 18/1072 від 09.08.2018, № 19/0338 від 12.11.2018, № 363 віл 26.04.2016, № 548 від 02.11.2015; з ПП УКРСПЕЦСОЮЗ № 453 від 02.06.2016 та № 16/0100 від 20.12.2016; з ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП № 156 від 18.02.2016; з ТОВ ФЕРРОГРУПП № 1007XCE від 01.12.2016, № 1008ХМИ від 18.11.2016, № 1009ХЛ від 30.11.2016, № 1010ХЛИ від 29.11.2016, № 1030ХБ від 01.12.2016, № 1031ХБА від 16.12.2016, № 1032ХКД від 16.12.2016, № 1048ХР від 26.12.2016, № 1049НМ від 23.12.2016, № 17/1253 від 03.01.2017, № 14 від 13.01.2016, № 14 від 03.01.2017, № 17 від 13.01.2016, № 17/1254 від 01.06.2017, № 211ХАА від 02.03.2016, № 17/1255 від 03.01.2017, № 32ХА від 01.01.2017, № 33П від 01.01.2017, № 482 від 07.06.2016, № 1070ХМ від 27.12.2016, № 108П2 від 02.02.2016, № 11 від 13.01.2016, № 12 від 13.01.2016, № 12 від 13.01.2017, № 13 від 13.01.2016, № 483 від 07.06.2016, № 50ХАИ від 13.06.2016, № 52 ХБ від 13.01.2016, № 53ХКР від 13.01.2016, № 54ХА від 13.01.2016, № 568 від 18.07.2016, № 865ХАС від 19.10.2016, № 867ХАБ від 19.10.2016, № 906ХЧ від 26.10.2016; з ТОВ УБДИЗЕЛЬ № 17/2255 від 18.08.2017, № 17/0875 від 18.08.2017, № 19/0044 від 01.12.2017, № 19/0047 від 01.12.2017, № 17/1886 від 01.12.2017, № 17/1888 від 01.12.2017, № 17/1890 від 01.12.2017, № 17/1891 від 01.12.2017, № 17/1892 від 01.12.2017, № 17/1893 від 01.12.2017, № 19/0046 від 01.12.2017, № 19/0049 від 01.12.2017, № 17/1896 від 01.12.2017, № 17/2101 від 20.12.2017, № 19/0045 від 28.12.2017, № 18/1497 від 01.11.2018, № 19/0517 від 05.12.2018, № 19/0814 від 03.12.2018, № 19/0813 від 03.12.2018, № 17/1904 від 03.02.2017; з ТОВ ІЗМАЇЛМЕТСЕРВІС (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту), з ТОВ ПФК СОДРУЖЕСТВО № 879 від 20.12.2016, № 129 від 04.05.2016, № 387 від 04.05.2016, № 113 від 08.02.2016; з ТОВ КВАЗАРД КОРПОРЕЙШН (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ ВТОРМЕТ КОНСАЛТІНГ № 149В від 17.02.2016, № 215 від 04.03.2016, № 216 від 04.03.2016, № 398ХА від 20.04.2017, № 807 від 20.12.2016, № 808 від 20.12.2016, № 397П від 20.04.2017; з ТОВ ТОРГОВА ГРУПА ІНВЕСТ-ПРОЕКТ № 665 від 22.12.2015; з ТОВ КОМПАНІЯ МЕТ-ІНВЕСТ (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ ІТАЛ-ДНІПРО (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ СПЕЦ ІНВЕСТ (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ ПРОГРЕСС-МЕТ (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ ПРИНЦ ТУРКІ ГРУП № 345 та № 346 від 20.04.2016; з ТОВ МАРКЕТ ІНВЕСТ № 312 від 10.07.2015; з ТОВ ЕЛІТМЕТ № 1006Ц від 06.12.2016, № 17/1431 від 01.10.2017, № 17/1428 від 01.10.2017, № 17/1429 від 01.10.2017, № 17/1430 від 01.10.2017, № 17/1431 від 01.10.2017, № 17/1432 від 01.10.2017, № 17/1433 від 01.10.2017, № 17/1558 від 01.11.2017, № 17/1724 від 24.11.2017, № 17/1725 від 24.11.2017, № 17/0900 від 22.02.2017, № 17/0907 від 27.02.2017, № 265 від 25.05.2015, № 266 від 25.05.2015, № 276Ж від 28.03.2016, № 17/0400 від 12.05.2017, № 16/0060 від 20.12.2016, № 16/0058 від 20.12.2016, № 17/0917 від 20.01.2017; з ТОВ А-СТІЛЛ № 277 від 03.03.2017, № 17/2392 від 03.03.2017, № 17/2394 від 01.04.2017; з ТОВ УКР-МЕТ АЛЬЯНС № 583 від 01.01.2017, № 66 від 02.02.2016, № 7113 від 07.09.2016, № 713 НК від 07.09.2016, № 1092 від 20.12.2016; з ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000 № 17/2036 від 08.11.2017, № 18/0409 від 01.03.2018, № 18/0406 від 01.03.2018; з ТОВ ДНЕПР МЕТ (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ВТОРМЕТСЕРВІС № 17/0059 від 01.01.2017, № 17/0058 від 01.01.2017, № 17/0056 від 01.01.2017, № 275В від 01.03.2017, № 295А від 13.03.2017, № 334КЕ від 01.04.2017, № 3853 відс12.04.2017, № 856 від 10.10.2016, № 857 від 10.10.2016, № 1050 від 26.12.2016; з ТОВ ЛОМТРЕЙД № 611 від 01.08.2016 та № 211; з ТОВ СТАРТ ЛАЙТ № 18/0866 від 21.06.2018, № 18/0867 від 20.06.2018, № 18/1540 від 26.11.2018, № 18/1616 від 06.11.2018, № 18/1796ПП від 10.12.2018; з ТОВ ЕЛІАС ГРУП № 19/1868 від 17.04.2019; з ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ІНФОКАР № 17/2337 від 01.06.2017, № 17/2336 від 01.06.2017, № 17/2335 від 01.06.2017, № 17/2333 від 01.06.2017, № 17/2334 від 01.06.2017, № 17/2331 від 01.06.2017, № 17/1740 від 01.06.2017, № 17/0394 від 01.06.2017, № 17/1682 від 16.11.2017, № 17/1684 від 16.11.2017, № 17/1685 від 16.11.2017, № 17/1686 від 16.11.2017, № 17/1931 від 11.12.2017, № 17/1934 від 11.12.2017, № 18/0131 від 25.01.2018, № 18/0292 від 01.02.2018; з ТОВ ПРОФІМЕТ № 18/0237 від 09.02.2018; з ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ № 19/1573 від 01.03.2019, № 19/2679 від 12.10.2018, № 19/2680 від 01.03.2019, № 19/2697 від 29.10.2018; з ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ № 19/1476 від 05.03.2019; з ТОВ МТК УКРАЇНА № 03-11/18ПП від 03.11.2018, № 25-06/18 від 25.06.2018, № 22-06/18 від 22.06.2018; з ТОВ ТД МЕТТРЕЙД № 18/1633 від 19.11.2018, № 19/0264 від 13.07.2018, № 19/1594 від 19.11.2018; з ТОВ САН НІТРО № 18/1199-ПП від 13.09.2018, № 18/1200 від 13.09.2018, № 18/1444 від 01.11.2018, № 18/1745ПП від 07.12.2018, № 18/1768 від 07.12.2018, № 23/11-2018 від 23.11.2018; з ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ СТАЛЬПОСТАЧ № 10-2018-ПП від 10.10.2018; з ТОВ КОМПАНІЯ МЕТТЕК (типові договори поставки, перелік яких наведений у додатку № 11 до акту); з ТОВ МЕТАЛВІТ № 19/1764 від 04.04.2019; з ТОВ ВФК МЕГА типові договори за №№ 103, 17/1443, 17/1447, 17/1467, 17/1492К, 17/2119-КН, 17/2461ДНЕ, 17/2513ЗАП, 18/0512В, 18/1475Ж, 40П; з ТОВ РОЗВИТОК-СВ № 18/0235ДНЕ від 01.02.2018; з ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА НАВІМЕТ № 18/0516 від 28.03.2018; з ТОВ АРГО КАПІТАЛ № 18/0957 від 16.07.2018; з ТОВ КАРСАА № 1 від 01.01.2015 та № 12 від 08.01.2015; з ТОВ ТЕХІНВЕСТ ПРОЕКТ № 283 від 09.04.2014; з ТОВ УКРСЛАВРЕСУРС № 18/0237 від 01.04.2018, № 261 від 25.05.2015, № 18/0546 від 01.04.2018, № 19/4184 від 01.04.2018; з ТОВ ІТАЛ УКРАЇНА № 603 від 25.07.2016, № 44 від 01.01.2017, № 18/1546 від 13.11.2018; з ТОВ МІДАС-МЕТАЛ-ІНВЕСТ № 394 від 19.08.2015, № 395 від 19.08.2015, № 396 від 19.08.2015, № 448ХА від 01.09.2015, № 454ВТ від 07.09.2015, № 457ВН від 10.09.2015, № 467ВЛ від 14.09.2015, № 484ХМ від 21.09.2015, № 485ХЧ від 21.09.2015; з ТОВ УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ ЛТД № 17/0551 від 20.06.2017; з ТОВ ЕКОТРЕЙД-ТМ (типові договори поставки); з ТОВ ПРАЙД-КОМПАНІ № 625 від 04.08.2016 та № 626 від 04.08.2016; з ТОВ КОМЕРЦАЛЬЯНС № 834 б/д; з ТОВ ОПТОВА БАЗА ВТОРСИРОВИНА № 81 від 13.02.2015 та № 82 від 13.02.2015; з ТОВ КОМПАНІЯ ВТОРСПЛАВ № 415 від 25.08.2015; з ТОВ ПРОМІНДУСТРІЯ № 394 від 01.05.2016; з ТОВ ДУКАТ М № 353 від 27.07.2015; з ПП КАССІС ЛЮКС (ПП КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ПРОМІНСТРУМЕНТ) № 113КР від 20.01.2017, № 108 від 20.01.2017, № 115А від 20.01.2017, № 112Ч від 20.01.2017, № 116Д від 20.01.2017, № 17/1293ПА від 25.09.2017; з ПП НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ МЕТІНВЕСТ ПЛЮС № 631 від 31.10.2014; з ТОВ МЕТАЛОЛОМ-ТРЕЙД № 18/0895 від 02.07.2018, № 18/1190-О від 12.09.2018, № 18/2011 від 20.11.2018, № 19/1384 від 22.02.2019.

За умовами укладених договорів постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити брухт і відходи чорних металів метали чорні вторинні за видами та якістю, що передбачені ДСТУ 4121-2002 та вимогами, зазначеними у договорах, специфікаціях чи додатках до договору.

Суд встановив, відповідач не спростував належними доказами, що вищезазначені договори не було визнано недійсними в судовому порядку.

На підтвердження реальності здійснення господарських операцій та правомірності відображення їх результатів у бухгалтерському обліку АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ до перевірки та до суду надав первинні документи, які були складені на виконання договорів поставки брухту і відходів чорних металів, а саме: специфікації, акти приймання металів чорних (вторинних), акти оприбуткування товару (металобрухту), товарно-транспортні накладні (далі по тексту ТТН), залізничні накладні, сертифікати якості на металобрухт, посвідчення про вибухонебезпечність, хімічну та радіаційну небезпечність, акти про походження металобрухту, документи про якість лому і відходів чорних металів, протоколи радіаційного контролю транспортного засобу та вантажу.

Розрахунки між суб`єктами господарювання за поставлені ТМЦ проводились у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями та про що зазначається в акті перевірки.

В свою чергу, проаналізувавши наявні у справі первинні документи на підтвердження реальності господарських операцій з постачання металобрухту контрагентами позивача на адресу останнього, а саме: ТОВ АСАМІР ЛТД т.т. 646, 756, ТОВ ВТОРМЕТ т.т. 217, 502, 532, 535, 693, 754, 853, 858-859, ТОВ ДП ВТОРМЕТ т.т. 93, 482-484, 756, ТОВ БАЛКЕР т. 97 , ТОВ МАСТЕР-ГРУП т.т. 309, 319, ТОВ УКР МЕТ т. 217, ТОВ КИЇВЕКСПРОММЕТ т.т. 422, 508, 734 , ПП УКРСПЕЦСОЮЗ т.т. 350-351, 539, ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП т. 782, ТОВ ФЕРРОГРУПП т.т.48, 52-54, 80, 90, 112-113, 119), 135-136, 152-154, 159, 167, 193, 211, 211, 213, 307, 347-348, 353- 354, 398-399, 414, 438, 452 , 511, 513, 516, 537, 552-553, т. 605-607, 626-627, 644, 678- 679, 665, 683, 698-699, 701, 709, 734, 737-740, 773, 808, 832, 835-838, 875-876, ТОВ УБДИЗЕЛЬ т. т. 53, 107-108, 134, 244, 249, 303, 308-309, 420, 442, 467, 797- 800, 901-902, ТОВ ІЗМАЇЛМЕТСЕРВІС т.т.223-224, 226, 251, 250, 857, 860, ТОВ ПФК СОДРУЖЕСТВО т.т.62, 123, 218, 422, 449, 506, 685, 692, 852, 886, ТОВ КВАЗАРД КОРПОРЕЙШН т.т. 825, 826-830, 886, ТОВ ВТОРМЕТ КОНСАЛТІНГ т. т. 55-59, 110, 112, 124, 133, 242, 401, 429-430, 445, 450, 453, 503, 558, 563, 670, 779, ТОВ ТОРГОВА ГРУПА ІНВЕСТ-ПРОЕКТ т.т.193, 217, ТОВ КОМПАНІЯ МЕТ-ІНВЕСТ т. 123, 448-449, ТОВ ІТАЛ-ДНІПРО т.т.62, 145-146, 148, 151, 161, 215 -216, 222, 225, 227-228, 236, 241, 379, 392-396, 411 -412, 500-501, 519-520, 541-547, 668, 633, 635-636, 686, 688, 715-716, 866-868, 878-883, 886, 889, ТОВ СПЕЦ ІНВЕСТ т.т.48, 62, 114, 125, 127 -129, 130 -132, 217, 446-447, 517-518, 686, ТОВ ПРОГРЕСС-МЕТ т.т. 81, 124, 133, 401, 422, 450, 519, 664, 686, ТОВ ПРИНЦ ТУРКІ ГРУП т. т. 421, 448- 449, 664, ТОВ МАРКЕТ ІНВЕСТ т.т. 126, 756 , ТОВ ЕЛІТМЕТ .т. 97, 133, 156, 158, 218, 250, 374-378, 380-381, 414,421, 453, 506, 509, 529-531, 541-542, 557, 560, 632, 688, 670, 749-750, 862-865, ТОВ А-СТІЛЛ т.т. 193, 250, 400, ТОВ УКР-МЕТ АЛЬЯНС т.т.64, 78-80, 82-86, 103, 160, 345-346, 554, 558- 559, 625, 639, 703, 713-714, 724-725, 728-731, 741-744. 748, 785-786, 810-812, 840, 852, ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000 т. 397, 422, 449, ТОВ ДНЕПР МЕТ т.т.48, 313, 316-318, 339, 400, 410 , 449, 503, 540, 584, 594-596, 702, 711, 765-766, 782-784, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ВТОРМЕТСЕРВІС т.т. 111, 140-142, 137-139, 155-156, 163, 168, 217, 219-221, 231-234, 240, 245, 247, 369, 373, 434, 472, 506, 508, 571, 597, 612-619, 621, 651, 680, 768, 771, 774, 757, 761, 763-764, 776, 778, 801, 858, 861, ТОВ ЛОМТРЕЙД т.т. 62, 217, 248, 252-253, 349, 358, 450, 519, 563, ТОВ СТАРТ ЛАЙТ т.т.68, 634, 637-639, 685, 884-885, ТОВ ЕЛІАС ГРУП т.т. 519, 567, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ІНФОКАР т.т.51, 61, 65, 74-77, 92, 95, 98-99, 100-101, 104-106, 115, 143 -144, 147, 150, 157, 162, 164, 171-175, 229-230, 237, 238-239, 246, 304-306, 311, 352, 406, 413, 436-437, 444, 463-464, 474, 495- 499, 514-515, 564, 592-593, 620, 629, 668, 690-691, 699, 700, 702, 704- 705 702, 745-746, 760, 767, 770, 772, 777, 791, 802, 803, 804, 854-856, 859, 895-897, 899-900, ТОВ ПРОФІМЕТ т. т. 319, 428-429, 683, 796, 853, ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ т. 507, ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ т.т. 149-150, 857, ТОВ МТК УКРАЇНА т. 895, ТОВ ТД МЕТТРЕЙД т.т.8, 66-67, 94, 502, 561-562 т. 628, 718, 781, ТОВ САН НІТРО т.т.51, 69-71, 321-322, 465, 485, 487, 490, 581, 734, 751-755, ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ СТАЛЬПОСТАЧ т.т. 419, 422, ТОВ КОМПАНІЯ МЕТТЕК т. 500, ТОВ МЕТАЛВІТ т. 780, ТОВ ВФК МЕГА т.т. 87-89 , 117-119, 122-123, 170 , 194, 197-199, 243, 312, 314-315, 320, 324-330, 332, 337- 338, 340-341, 355-356, 359-36, 365- 368, 370 -372, 382-387, 402 - 405, 407-409, 423-427, 456-458, 466, 470-471, 473, 476, 486, 488-489, 492-494, 521-528, 538, 550-551, 555-556, 565-566, 575-581, 585-587, 591, 601-602, 604, 610, 622-624, 631, 647-649, 678-679, 694-697, 717, 719, 787, 789-790, 792-794, 806-809, 831, 833-834, 841-851, 877, 887-888, 890-894, ТОВ РОЗВИТОК-СВ т.т. 116, 120-121, 192, 195, 192, 357-358, 362 -364, 388-391 459-460, 570, 66-667, 721- 723, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА НАВІМЕТ т.т. 12, 48-51, 63, 96-97, 196, 212, 214, 343-344, 431-433,440, 468, 510, 512, 567-569, 582-583, 588, 598-599, 600, 608-609, 643, 645, 668- 669, 675-678 681-682, 684, 687, 698, 700, 708, 732, 735-736,762, 769, 775, 813-814, 836, ТОВ АРГО КАПІТАЛ т. т. 477, 572-573, 630, 670-674, 712, 815-824, 839, ТОВ КАРСАА т.т. 72-73, 369-370, 454-455, 478-481, 869-874, 877, ТОВ ТЕХІНВЕСТ ПРОЕКТ т.т. 9-10, 461-462, ТОВ УКРСЛАВРЕСУРС т. 449, ТОВ ІТАЛ УКРАЇНА т.т. 414, 574 603, 640-642, ТОВ МІДАС-МЕТАЛ-ІНВЕСТ т.т. 5-6, 60, 91, 109 -110, 124-125, 535-536, 689, 692, 706, 711, ТОВ УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОМПАНІЯ ЛТД т. 422, ТОВ ЕКОТРЕЙД-ТМ т. 422., ТОВ ПРАЙД-КОМПАНІ т. 449, ТОВ КОМЕРЦАЛЬЯНС т.т. 416, 419, ТОВ ОПТОВА БАЗА ВТОРСИРОВИНА т.т. 397, ТОВ КОМПАНІЯ ВТОРСПЛАВ т. 422, ТОВ ПРОМІНДУСТРІЯ т.т.660-663,886, ТОВ ДУКАТ М т. 560, ПП КАССІС ЛЮКС (ПП КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ПРОМІНСТРУМЕНТ) т.т. 441, 548- 549, 662-663, ПП НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ МЕТІНВЕСТ ПЛЮС т.т. 123, 448-449, ТОВ МЕТАЛОЛОМ-ТРЕЙД т.т. 331, 333-336, 342 , 469, 504-505, 508, 588 колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо належності, допустимості та достатності доказів, якими в повному обсязі підтверджено реальність цих господарських операцій, а відповідно і наявність у позивача права на відображення відповідних показників у податковому обліку.

Так, відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Законодавчо встановлений мінімум обов`язкових реквізитів первинних та зведених облікових документів визначено у абзацах 1-7 частини другої статті 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні в редакції, чинній на час складання первинних документів, що досліджуються у цій справі, відповідно до яких первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати суб`єкта господарювання, який приймав участь у здійсненні господарської операції.

Згідно із частиною 2 статті 9 вказаного Закону встановлено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Частиною восьмою статті 9 Закону передбачено, що відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 глави 1 та пунктом 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстроване у Міністерстві юстиції України 05.061995 року за № 168/704, у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин.

Згідно із пунктом 2.4 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машино зчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити, як найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник податків повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Відповідно до статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Згідно із пп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, об`єктом оподаткування податком на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України визначено, що базою оподаткування податком на прибуток підприємств є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні №996-ХІV від 16.07.1999 року застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

Відповідно до п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за № 27/4248 об`єкт витрат - продукція, роботи, послуги або вид діяльності підприємства, які потребують визначення пов`язаних з їх виробництвом (виконанням) витрат.

Витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань (п. 5 Положення).

Згідно із п. 6 вказаного Положення витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Підпунктом 9.4 пункту 9 Положення визначено, що не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати: інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).

Міжнародним стандартом бухгалтерського обліку 18 Дохід (МСБО 18), а саме в пункті 7 визначено, що дохід - це валове надходження економічних вигід протягом періоду, що виникає в ході звичайної діяльності суб`єкта господарювання, коли власний капітал зростає в результаті цього надходження, а не в результаті внесків учасників власного капіталу.

Пунктом 10 МСБО 18 Дохід передбачено, що сума доходу, яка виникає в результаті операції, як правило, визначається шляхом угоди між суб`єктом господарювання та покупцем або користувачем активу. Вона оцінюється за справедливою вартістю отриманої компенсації або компенсації, яка має бути отримана з урахуванням суми будь-якої торговельної знижки чи знижки з обсягу, що надаються суб`єктом господарювання.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 290 від 29.11.1999, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 грудня 1999 року за № 860/4153, дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню (п. 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 Дохід).

Сталою судовою практикою Верховного Суду визначені певні критерії, за наявності яких можна стверджувати, що господарська операція є реальною. Зокрема, господарська операція має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків; здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку (постанова ВС від 22 жовтня 2020 року у справі № 160/3055/19); в той же час сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю (постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 805/686/17-а, від 12 липня 2019 року у справі № 808/109/18, від 9 липня 2019 року у справі № 810/1762/16).

У питанні, що аналізується судом стосовно правомірності нарахування податку на прибуток відносини між позивачем та його контрагентами виникли у процесі здійснення операцій з металобрухтом.

Отже, враховуючи предмет спірних господарських операцій колегія вважає за необхідне проаналізувати, крім приписів ПК України, Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, в тому числі і норми Закону України «Про металобрухт», сферою регулювання якого є правовідносини, що виникають у процесі збирання, заготівлі, здійснення операцій з металобрухтом.

Отже, відповідно до приписів статті 1 Закону України Про металобрухт в редакції Закону №1455-VIII від 12.07.2016, документи у сфері роботи з металобрухтом - документи, що містять дані про походження і власника металобрухту, відповідність його встановленим стандартам, нормам і правилам, вибухову, пожежну, екологічну та радіаційну безпеку;

металобрухт - непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів;

власник металобрухту - юридична або фізична особа, яка володіє, користується і розпоряджається належним їй металобрухтом у межах, визначених законом;

операції з металобрухтом - заготівля, переробка, металургійна переробка брухту чорних і кольорових металів.

Порядок здійснення операцій з металобрухтом визначено статтею 4 цього Закону, згідно якої операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами.

Діяльність, пов`язана із заготівлею, переробкою брухту чорних та кольорових металів і його металургійною переробкою, провадиться в порядку, встановленому законодавством.

Спеціалізоване або спеціалізоване металургійне переробне підприємство має право згідно з законодавством відкривати приймальні пункти, які здійснюють операції з металобрухтом.

Спеціалізоване або спеціалізоване металургійне переробне підприємство має право відкривати приймальні пункти в будь-яких регіонах України без обмежень.

Приймання побутового металобрухту від фізичних осіб дозволяється лише при пред`явленні ними документа, який засвідчує особу, та обов`язково оформляється актом приймання. В акті приймання побутового металобрухту від фізичних осіб зазначаються дані документа, який засвідчує особу, та опис металобрухту. Фізичні особи можуть здійснювати операції лише з побутовим металобрухтом.

Приймання промислового брухту у фізичних осіб, які не є суб`єктами господарювання, забороняється.

Збирання, заготівля, переробка, реалізація промислового металобрухту фізичними особами забороняються.

Приймання промислового брухту від юридичних осіб оформлюється актом приймання із зазначенням найменування юридичної особи, кількості та джерел походження металобрухту. В акті робиться відмітка про вибухову безпеку, а в разі потреби - про дезактивацію і очищення металобрухту від шкідливих речовин та зазначається рівень дози випромінювання. Порядок приймання, зберігання і методи випробувань металобрухту чорних та кольорових металів встановлюються відповідно до стандартів.

Оформлення документів, що засвідчують набуття права власності на металобрухт, та актів приймання металобрухту є обов`язковим. Ці документи повинні знаходитися у власника металобрухту та зберігатися протягом одного року.

Згідно частини другої статті 5 Закону, суб`єкти господарювання, які здійснюють операції з металобрухтом, повинні забезпечити контроль за вибуховою, пожежною, екологічною та радіаційною безпекою відповідно до законодавства.

Частиною першою статті 6 Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють реалізацію металобрухту, повинні засвідчувати його відповідним документом про відповідність металобрухту встановленим стандартам, нормам і правилам.

Отже, наведеними нормами чітко встановлено коло суб`єктів у відповідних правовідносинах, перелік документів, наявність яких є обов`язковою на підтвердження господарської операції з придбання металобрухту.

Доводи відповідача з приводу того, що підприємства-контрагенти, якими здійснювались поставки металобрухту на адресу позивача, не є спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а тому відповідні відходи у них не могли утворитись, колегією суддів відхиляються з огляду на те, що згідно даних ЄДРПОУ видами діяльності всіх вищеперелічених контрагентів позивача є оптова торгівля відходами та брухтом (код ОКВЕД 46.77), в тому числі металобрухтом, тобто приймання металобрухту такими підприємствами не заборонено в силу приписів наведених норм Закону.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів вбачається, шо АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ до перевірки та до суду надало акти приймання металобрухту, які складені по всім контрагентам-постачальникам металобрухту та, які в своїй більшості, містять всі обов`язкові реквізити, визначені статтею 4 Закону України Про металобрухт, а саме: інформація щодо партії брухту, яка приймається, дані щодо постачальника та отримувача металобрухту, найменування брухту за ДСТУ 4121-2002, маса брутто та маса нетто, відсоток засміченості нешкідливими домішками, ціну та загальну вартість металобрухту, результати радіаційного контролю, які в своїй сукупності дають можливість встановити зміст та обсяг господарської операції.

Крім того, акти приймання металобрухту суміщені з посвідченнями про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність брухту металів чорних (вторинних).

Контролюючий орган зазначає, що надані позивачем акти приймання металобрухту не містять визначення джерела походження металобрухту.

Тобто, відповідач вважає, що в актах приймання металів чорних (вторинних) вказано джерело походження товару - амортизаційний брухт, проте не вказано де, коли та у якої юридичної особи утворилися вказані метали (відсутні відомості про власника товару), що, на думку відповідача, свідчить про нереальність виконання операцій.

Крім того, звернуто увагу на наявність у деяких актах приймання невідповідність обсягів переданого позивачеві металобрухту та металобрухту, за який фактично проведено сплату.

З приводу цих зауважень колегія суддів зазначає, що відповідно до аналізу положень ЗУ Про металобрухт та ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, в редакції, що діє на час виникнення спірних правовідносин, зазначення джерела походження металобрухту, такого, зокрема, як амортизаційний брухт, є достатнім.

Законом України Про металобрухт не вимагається обов`язкового відображення у вказаних актах інформації щодо місця, часу утворення брухту та юридичної особи, у якої вони утворилися.

При цьому Законом України Про металобрухт визначено які саме відомості мають містити акти приймання металобрухту.

Щодо невідповідності в актах приймання обсягів поставленого та фактично прийнятого металобрухту, під час апеляційного перегляду з аналізу цих актів колегією суддів було встановлено, що відповідачем не враховано обсягів засміченості брухту, що фактично дорівнює різниці між обсягами поставленого брухту, та брухту, за який здійснено розрахунок.

Колегія суддів також критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що в актах приймання металобрухту, складених по взаємовідносинах з ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП, ТОВ ПРИНЦ ТУРКІ ГРУП, ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ, ТОВ ПРАЙД-КОМПАНІ, ПП НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ МЕТІНВЕСТ ПЛЮС, джерело походження металобрухту визначено, як амортизаційний брухт та технологічні відходи (непоправний брак, залишки від виробництва та обробки металів та деталі списаного обладнання), проте вид діяльності вказаних підприємств не передбачає їх отримання, оскільки вказані обставини не доведені жодними належними та достатніми доказами з огляду на відсутність відповідних перевірок/звірок щодо цих контрагентів, а також з урахуванням даних ЄДРПОУ щодо видів діяльності цих підприємств, серед яких, як зазначалось вище, - оптова торгівля відходами та брухтом (код ОКВЕД 46.77).

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, посадові особи податкового органу не наділені повноваженнями та не володіють спеціальними знаннями щодо визначення можливості чи неможливості утворення певним підприємством амортизаційного брухту в процесі його виробничої діяльності та висновки податкового органу з даного питання не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, як то акти зустрічної перевірки/звірки відносно цих підприємств.

Щодо окремих недоліків у деяких актах приймання металобрухту, на що звертав увагу відповідач, зокрема, щодо відсутності даних про джерело походження товару, колегія суддів зазначає, що наявність інших первинних документів по кожній з таких господарських операцій дозволяє дослідити рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій) тому такі зауваження не можуть слугувати підставою для висновків про нереальність господарської операції.

Крім цього, на виконання вимог Закону України Про металобрухт позивачем до перевірки були надані всі необхідні документи, в тому числі і акти приймання металобрухту, по всім контрагентам та господарським операціям з ними, що є основною вимогою вказаного Закону і деякі недоліки не спростовують їх відповідність первинним документам, які використовуються у бухгалтерському обліку.

Колегією суддів також враховується, що на підтвердження фактичного руху придбаного металобрухту АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ надано товарно-транспорті накладні та залізничні накладні.

Разом з тим, податковий орган зазначає, що ТТН мають недоліки в оформленні, які не дають можливості встановити фактичний шлях перевезення та можливість здійснення господарських операцій, а саме по взаємовідносинам з ТОВ ВТОРМЕТ, ТОВ БАЛКЕР, ПП УКРСПЕЦСОЮЗ, ТОВ ФЕРРОГРУПП, ТОВ УБДИЗЕЛЬ, ТОВ ІЗМАЇЛМЕТСЕРВІС, ТОВ ПФК СОДРУЖЕСТВО, ТОВ КВАЗАРД КОРПОРЕЙШН, ТОВ ВТОРМЕТ КОНСАЛТІНГ, ТОВ КОМПАНІЯ МЕТ-ІНВЕСТ, ТОВ ІТАЛ-ДНІПРО, ТОВ СПЕЦ ІНВЕСТ, ТОВ ЕЛІТМЕТ, ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000, ТОВ ДНЕПР МЕТ, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ВТОРМЕТСЕРВІС, ТОВ СТАРТ ЛАЙТ, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ІНФОКАР, ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ, ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ, ТОВ УКР МЕТ, ТОВ КИЇВЕКСПРОММЕТ, ТОВ А-СТІЛЛ, ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП, ТОВ УКР МЕТ, ТОВ ФЕРРОГРУПП, ТОВ МТК УКРАЇНА, ТОВ ТД МЕТТРЕЙД, ТОВ САН НІТРО, ТОВ ТОРГОВИЙ ДІМ СТАЛЬПОСТАЧ, ТОВ КОМПАНІЯ МЕТТЕК, ТОВ КАРСАА, ТОВ МІДАС-МЕТАЛ-ІНВЕСТ, ТОВ ЕКОТРЕЙД-ТМ, ПП КАССІС ЛЮКС (ПП КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ПРОМІНСТРУМЕНТ), ПП НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ МЕТІНВЕСТ ПЛЮС.

Зауваження відповідача стосуються того, що окремі ТТН містять ряд недоліків, а саме: не зазначено дату та час навантаження товарів; не заповнено поля відпуск за довіреністю вантажоодержувача: серія, №, від, виданою, кількість місць, навал маса брутто, усього відпущено на загальну суму; не зазначено вулицю, будинок, складське приміщення; супровідні документи на вантаж, усього відпущено на загальну суму; бухгалтер (відповідальна особа вантажовідправника) (ПІБ, посада і підпис), відпуск дозволив (ПІБ, посада).

З огляду на положення глави 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Матеріалами справи підтверджено, що надані позивачем до перевірки ТТН містять всі необхідні та достатні реквізити та відомості, що дають можливість ідентифікувати вантаж з відповідними поставками металобрухту згідно з договорами, укладеними позивачем з контрагентами-постачальниками та з яких можливо встановити фактичний рух товару в обсягах, зазначених в інших первинних документах, зокрема, це інформація про назву документа, його дату і місце складання, найменування перевізника, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики, за яких можливо однозначно ідентифікувати вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), повні адреси пунктів навантаження та розвантаження, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача.

Наступні аргументи відповідача в обґрунтування нереальності господарських операцій з постачання металобрухту зводяться до того, що у наданих ТОВ МАСТЕР-ГРУП, ТОВ ЕЛІАС ГРУП, ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ, ТОВ МЕТАЛВІТ, ТОВ А-СТІЛЛ сертифікатах якості на метали чорні вторинні не зазначено походження брухту чорних металів ДСТУ 4121-2002; у наданих сертифікатах якості ТОВ ВТОРМЕТ КОНСАЛТІНГ, ТОВ ТОРГОВА ГРУПА ІНВЕСТ-ПРОЕКТ, ТОВ ПРИНЦ ТУРКІ ГРУП, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ВТОРМЕТСЕРВІС, ТОВ УКР-МЕТ АЛЬЯНС, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА НАВІМЕТ, ТОВ АРГО КАПІТАЛ, ТОВ ТЕХІНВЕСТ ПРОЕКТ, ТОВ УКРСЛАВРЕСУРС, ТОВ КОМЕРЦАЛЬЯНС, ТОВ КОМПАНІЯ ВТОРСПЛАВ, ТОВ ПРОМІНДУСТРІЯ, ТОВ МЕТАЛОЛОМ-ТРЕЙД переважно вказується невідповідний вид брухту щодо оприбуткованого виду ДСТУ 4121-200, що свідчить про пересорт металобрухту; надані ТОВ АСАМІР ЛТД, ТОВ РОЗВИТОК-СВ, ТОВ ПРОФІМЕТ, ТОВ АРГО КАПІТАЛ, ТОВ ТЕХІНВЕСТ ПРОЕКТ ТОВ УКРСЛАВРЕСУРС, ТОВ КОМЕРЦАЛЬЯНС сертифікати якості одноособово підписані директором підприємств, при цьому по взаємовідносинам ТОВ УКР МЕТ ТОВ МАРКЕТ ІНВЕСТ, ТОВ ФЕРРОГРУПП ТОВ ІТАЛ-ДНІПРО, ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000, ТОВ ТД МЕТТРЕЙД, ТОВ СТАРТ ЛАЙТ, ТОВ САН НІТРО, ТОВ КОМПАНІЯ МЕТТЕК, ТОВ ІТАЛ УКРАЇНА, ТОВ ПРАЙД-КОМПАНІ, ТОВ ОПТОВА БАЗА ВТОРСИРОВИНА, ТОВ ДУКАТ М, ПП НАУКОВО-ВИРОБНИЧА КОМПАНІЯ МЕТІНВЕСТ ПЛЮС, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ІНФОКАР, ТОВ КАРСАА взагалі відсутні сертифікати якості.

Судом першої інстанції, з посиланнями на відповідну правову позицію, сформовану у постанові Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі № 813/1872/13-а, зроблено висновок, що такі документи, як сертифікати якості (відповідності) не є документами бухгалтерського обліку чи податкового обліку, які засвідчують факт вчинення господарської операції.

Колегія суддів з таким висновком погоджується, та крім цього звертає увагу на приписи вище проаналізованого Закону України «Про металобрухт», який не містить відповідної вимоги.

Посилання податкового органу на безтоварність господарських операцій з постачання металобрухту ТОВ АСАМІР ЛТД, ТОВ РОЗВИТОК-СВ, ТОВ ПРОФІМЕТ, ТОВ АРГО КАПІТАЛ, ТОВ ТЕХІНВЕСТ ПРОЕКТ, ТОВ УКРСЛАВРЕСУРС, ТОВ КОМЕРЦАЛЬЯНС, ТОВ ПРОФІМЕТ, ТОВ РОЗВИТОК-СВ, ТОВ ПФК СОДРУЖЕСТВО, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ВТОРМЕТСЕРВІС, ТОВ ПРОФІМЕТ, ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА НАВІМЕТ, ТОВ УКР-МЕТ АЛЬЯНС з тих підстав, що контрольні заміри вибухонебезпечності, хімічної та радіаційної небезпечності зроблені одноособово директорами вказаних підприємств; посвідчення про вибухову, хімічну та радіаційну безпечність ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП завірені відповідальним представником ОСОБА_1 , тобто особою, яка не є працівником та кваліфікація якої не встановлена, а ТОВ МТК УКРАЇНА взагалі підписані невстановленою особою - ОСОБА_2 суд першої інстанції оцінив критично вказуючи на те, що недоліки таких посвідчень не спростовують факту реальності господарських операцій, оскільки такі посвідчення видаються безпосередньо на підтвердження відповідності продукції певним нормативним вимогам, стандартам вибухобезпечності, радіаційної та хімічної безпеки тощо, отже, такі документи не можуть вважатися первинними в розумінні Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та бути підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Колегія суддів з таким висновком погоджується з урахуванням, в тому числі і положень статті 6 Закону України Про металобрухт, згідно якої суб`єкти господарювання, які здійснюють реалізацію металобрухту, повинні засвідчувати його відповідним документом про відповідність металобрухту встановленим стандартам, нормам і правилам.

Згідно із п. 5.1 Національного стандарту України Метали чорні вторинні ДСТУ 4121 2002, затвердженого Наказом Держстандарту України від 30.09.2002 року №516, металобрухт, що надходить або відвантажують з підприємств, повинен проходити обов`язковий радіаційний контроль, контроль щодо вибухобезпечності та хімічної забрудненості. Кожен транспортний засіб з металобрухтом потрібно супроводжувати документом щодо радіаційної безпеки, вибухо- та хімічної безпечності. Згідно із додатком Г Національного стандарту України Метали чорні вторинні ДСТУ 4121 2002, в якому наведена форма посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металобрухту чорних металів, посвідчення складають у двох примірниках та підписуються відповідальними представниками підприємства-постачальника. Один примірник з накладною направляють як обов`язковий супроводжувальний документ одержувачеві, другий залишають у відправника.

Отже, наведеними нормами підтверджується, що відповідальність за достовірність посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металобрухту чорних металів покладається на суб`єкта господарювання, який здійснює реалізацію металобрухту, є відправником товару, тобто певні недоліки такого посвідчення не можуть вплинути на право позивача у отриманні відповідної податкової вигоди в результаті такої господарської операції.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем не спростовано відповідними доказами, що особи, які здійснювали контрольні заміри вибухобезпечності, хімічної та радіаційної безпечності та засвідчили своїми підписами посвідчення про вибухобезпечність, хімічну та радіаційну безпечність металобрухту чорних металів, зокрема, від імені ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП та ТОВ МТК УКРАЇНА не наділені відповідними повноваженнями та не є відповідальними представниками підприємств-постачальників.

Крім наведеного, зауваження податкового органу стосувались того, що перевіркою контрагентів позивача: ТОВ МАСТЕР-ГРУП, ТОВ ПРОМІНВЕСТ ГРУП, ТОВ ЕЛІТМЕТ, ТОВ А-СТІЛЛ, ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000, ТОВ СТАРТ ЛАЙТ, ТОВ ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ІНФОКАР, ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ, ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ, ТОВ САН НІТРО, ТОВ КАРСАА, ТОВ ДУКАТ М, ПП КАССІС ЛЮКС (ПП КОМЕРЦІЙНА ФІРМА ПРОМІНСТРУМЕНТ), встановлено неможливість здійснення вказаними підприємствами заготівлі, переробки та металургійної переробки брухту металів (чорних) вторинних та їх невідповідність вимогам спеціалізованого підприємства, встановленим Законом України Про металобрухт, у зв`язку з відсутністю реєстрації підприємствами відповідного виду діяльності.

В свою чергу колегія суддів в черговий раз зазначає про безпідставність цих доводів, оскільки вони спростовуються відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якими основним видом діяльності вказаних підприємств є: 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом (основний).

Також, до зареєстрованих видів діяльності вказаних підприємств, зокрема, також відноситься: 46.12 Діяльність посередників у торгівлі паливом, рудами, металами та промисловими хімічними речовинами; 46.14 Діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткуванням, суднами та літаками; 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 38.31 Демонтаж (розбирання) машин і устаткування; 38.32 Відновлення відсортованих відходів; 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій.

Окремо колегія суддів зауважує щодо висновків акту перевірки стосовно нереальності господарських операцій з постачання металобрухту відповідно до даних ІС Податковий блок, ЄРПН, аналізі яких податковий орган поклав в основу своїх висновків стосовно не підтвердження придбання металобрухту по ланцюгам постачання товарів та співставлення даних щодо придбання/продажу контрагентами товарів (робіт, послуг), зокрема щодо висновків, що постачальники не мали можливості здійснювати постачання у зв`язку з відсутністю трудових/матеріальних ресурсів, виробничих потужностей, відсутності законного джерела походження ТМЦ, не мали можливості здійснювати заготівлю, переробку та металургійну переробку брухту металів чорних (вторинних), оскільки не відповідають вимогам спеціалізованого підприємства відповідно до Закону України Про металобрухт, про що свідчить недостатність фізичних можливостей, відсутність пунктів заготівлі, майданчиків для зберігання металобрухту та відсутністю основних засобів, а відтак неможливо підтвердити реальність господарських операцій в частині реалізації металобрухту за номенклатурними видами.

Колегія суддів зауважує, що такі висновки відповідача не ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Так, посилаючись на невідповідність контрагентів-постачальників позивача вимогам спеціалізованого підприємства, відповідач не надав доказів, які підтверджують відсутність в останніх відповідного устаткування, перелік якого визначено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №524 від 29.03.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.04.2016 за № 585/28715. Так само, на підставі аналізу АІС Податковий блок, АС Аудит та ЄРПН, відповідач дійшов висновку, що товари по ланцюгу постачання не придбавалися або відсутнє підтвердження обсягу поставок.

В свою чергу колегія суддів зауважує, що наявні в інформаційних базах ДПС відомості стосовно інших суб`єктів господарювання не можуть бути доказом в розумінні процесуального закону щодо реальності господарських операцій, з наведених вище.

Крім того, висновки відповідача щодо неможливості здійснення господарських операцій контрагентами позивача не можуть ґрунтуватися лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів платника податків. Такі висновки можуть бути здійснені на підставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 804/1984/16. Зокрема, Верховний Суд вказує на те, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Крім того, колегія суддів зазначила, що висновки про відсутність у контрагентів (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № П/811/3228/14.

У вказаній постанові Верховний Суд зазначає, що будь-яка податкова інформація наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Зокрема, посилання контролюючого органу на наявність актів як критерію оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення таких актів жодні первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Між тим, судом першої інстанції також було досліджено надані позивачем на підтвердження своїх доводів листи та первинні документи контрагентів-постачальників, зокрема, ТОВ УКР-МЕТ АЛЬЯНС, ліквідатора ТОВ ВКФ ВТОРМЕТСЕРВІС, ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ, ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000, ліквідатора ТОВ ПРОФІМЕТ, ТОВ САН НІТРО, ТОВ ТД МЕТТРЕЙД, ТОВ Компанія ПРОМСНАБ, ТОВ СПЕЦ ІНВЕСТ, ТОВ ПРОФІМЕТ якими вказані суб`єкти господарювання підтвердили, що мають відповідні ресурси, як власні, так і залучені на відповідних договірних умовах, зокрема, виробничі потужності, транспортні засоби, орендовані приміщення та майданчики, достатню кількість працівників тощо. Детальний аналіз цих первинних документів суд навів в своєму рішенні та відповідачем жодним доказом висновки суду щодо реальності господарських операцій з названими контрагентами-постачальниками не спростовані. Будь-яких аргументів з посиланням на відповідні докази в апеляційній скарзі не міститься.

Щодо наданих позивачем, в обґрунтування реальності господарських операцій та правомірності їх відображення в бухгалтерському обліку, рішень Господарського суду Дніпропетровської області та Господарського суду Запорізької області у справах №№: 904/3916/18, 904/3913/18, 904/3912/18, 904/6349/19, 904/1738/19, 904/2259/19, 904/874/19, 904/871/19, 904/1737/19, 908/727/19, 904/876/19, 904/925/19, 904/947/19, 904/933/19, 904/949/19, 904/4620/19, 904/948/19, 904/955/19, 904/929/19, 904/937/19, 904/930/19, 904/943/19, 904/2248/19, 904/926/19, 904/953/19, 904/931/19, 904/936/19, 904/945/19, 904/952/19, 904/2167/19, 904/924/19, 904/5205/19, 904/5271/19, 904/4621/19 колегія вважає, що зазначені судові рішення суд першої інстанції врахував як належні та допустимі докази обґрунтовано, оскільки у вказаних господарських справах судами досліджувалися первинні документи та встановлювався зміст і обсяг, а також факт виконання господарських операцій щодо поставки металобрухту за договорами, укладеними АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ з ТОВ АСАМІР ЛТД, ТОВ ДНЕПР МЕТ, ТОВ ЕЛІАС-ГРУП, ТОВ ВКФ НАВІМЕТ, ТОВ ВКФ ІНФОКАР, ТОВ А-СТІЛЛ, ТОВ ФЕРРОГРУПП, ТОВ СТАНДАРТ КОМПЛЕКТ, ТОВ ТД МЕТТРЕЙД.

На підтвердження висновків суду щодо реальності господарських операцій з постачання металобрухту свідчить і довідка Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ Виробничо-комерційна фірма ІНФОКАР () щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ПАТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ () за період 01.07.2017 по 31.12.2017 № 59363/04-36-14-05/41110326, складена Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області 05 жовтня 2018 року, відповідно до якої звіркою ТОВ ВКФ ІНФОКАР встановлено відображення у податковому обліку господарських операцій із ПАТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ з урахуванням їх виду, обсягу та розрахунку за період, що звірявся, наявність первинних документів та наданих реєстрів первинних документів по здійсненим фінансово-господарським операціям із ПАТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ, їх вид, обсяг, якість та розрахунки за період 01.07.2017 по 31.12.2017.

Аргументи податкового органу з приводу наявності кримінальних проваджень відносно контрагентів-постачальників позивача, а саме: ТОВ ПРОМІНДУСТРІЯ, ТОВ КОМПАНІЯ ВТОРСПЛАВ, ТОВ ФЕРРОГРУПП, ТОВ АСАМІР ЛТД, ТОВ ДУКАТ М, ТОВ БАЛКЕР, ТОВ ОПТОВА БАЗА ВТОРСИРОВИНА, ТОВ ПРАЙД-КОМПАНІ, ТОВ МАСТЕР ГРУП, ТОВ УКРАЇНСЬКА МЕТАЛУРГІЙНА КОПАНІЯ ЛТД, ТОВ ІЗМАЇЛМЕТСЕРВІС, ТОВ КВАЗАРД КОРПОРЕЙШН, ТОВ УКР МЕТ, ТОВ ВТОРМЕТ КОНСАЛТИНГ, ТОВ ТОРГОВА ГРУПА ІНВЕСТ-ПРОЕКТ, ТОВ ІТАЛ-ДНІПРО, ТОВ МІДАС МЕТАЛ-ІНВЕСТ, ТОВ КОМПАНІЯ МЕТТЕК, ТОВ МЕТАЛ УКРАЇНИ 2000, ТОВ ДНЕПР МЕТ, ТОВ ПРОГРЕС МЕТ, ТОВ РОЗВИТОК СВ, ТОВ ВКФ НАВІМЕТ, ТОВ КАРСАА, ТОВ ТЕХІНВЕСТ ПРОЕКТ, ТОВ ПРОФІМЕТ, ТОВ КОМПАНІЯ МЕТ-ІНВЕСТ, ТОВ СПЕЦ ІНВЕСТ, ТОВ МАРКЕТ ІНВЕСТ, ТОВ УКР МЕТ АЛЬЯНС, ТОВ ЕЛІАС-ГРУП, ТОВ ВКФ ВТОРМЕТСЕРВІС, ТОВ ЛОМТРЕЙД, ТОВ АГРО КАПІТАЛ, ТОВ КОМПАНІЯ ПРОМСНАБ, ТОВ ВФК МЕГА, ТОВ ВКФ ІНФОКАР, ТОВ ІТАЛ УКРАЇНА, ПП НВК МЕТІНВЕСТ ПЛЮС колегія суддів розцінює критично з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Колегією суддів було перевірено та встановлено згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень відсутність вироків, винесених відносно контрагентів позивача чи їх посадових осіб у кримінальних провадженнях, на які посилається податковий орган в акті перевірки. На наявність таких вироків відповідач в своїй апеляційній скарзі не послався та встановлені судом обставини не спростував.

Виходячи з даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд апеляційної інстанції встановив лише наявність вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2018 у кримінальній справі № 205/7347/16-к (кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за №000039 від 24.06.2015) за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.213 КК України, а саме, незаконне здійснення прийому брухту чорних металів фізичною особою, організація незаконного пункту прийому, схову та збуту металобрухту. Даним вироком вирішено, в тому числі, питання про долю речових доказів та вирішено металобрухт, переданий на відповідальне зберігання ТОВ «Італ-Дніпро» (), повернути ТОВ «Італ-Дніпро», металобрухт, переданий на відповідальне зберігання ТОВ «Квазард Корпорейшен» (), звернути в дохід держави. Фактів нереальності тих чи інших господарських операцій, чи вчинення юридичними особами дій, спрямованих на мінімізацію доходів, цей вирок не містить, проте колегія суддів вважає, що наведений доказ також опосередковано підтверджує, що названими контрагентами позивача здійснювались господарські операції з придбання металобрухту, (копія вироку судом долучена до матеріалів справи).

Також, судом встановлено, що по деяких кримінальних провадженнях наявні лише процесуальні судові рішення, такі як ухвали суду про тимчасовий доступ до речей та документів, про відмову у наданні доступу до речей та документів, про скасування арешту тощо.

Колегією суддів зазначається, що факт наявності кримінального провадження, без ухвалення судового рішення, яким би було встановлено певні обставини та доведено вину обвинуваченого, не може свідчити про фіктивну діяльність підприємства. Більш того, за відсутності доказів щодо непричетності засновників до здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства та дослідження їх судом, не є достатнім лише посилання відповідача на наявність розслідування та/або відкритого кримінального провадження, оскільки вказане не містить у собі встановлених обставин, які б доводили невиконання контрагентом своїх договірних зобов`язань саме за господарськими відносинами з позивачем або обставин, які б свідчили про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.

Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 620/846/19.

Щодо обставин, встановлених у постановах Верховного Суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 1540/4792/18, від 05 травня 2020 року у справі № 826/14426/16, від 07 травня 2020 року у справі № 825/2/13-а, на які посилався відповідач в обґрунтування відповідних доводів, то виходячи з аналізу правовідносин у цих справах, на переконання колегії суду, доводи відповідача не були прийняті судом першої інстанції обґрунтовано, оскільки хоча предмет спору і є подібним, проте встановлені обставини є іншими. Зокрема, у справі № 1540/4792/18 було встановлено ненадання суб`єктом господарювання до перевірки актів приймання металобрухту, якими за звичаями ділового обороту опосередковується спірний вид господарської операції, а тому відсутні підстави стверджувати про реальний характер здійснених поставок. Товариством не надавалися товарно-транспортні/залізничні накладні або будь-які інші документи, що підтверджують транспортування брухту металу від постачальників, так само, як і документи щодо приймання, сортування, складування, зберігання брухту металу, тобто докази, які є обов`язковими в силу приписів Закону України Про металобрухт.

У справі № 826/14426/16 підприємство-позивач здійснювало господарську діяльність у сфері виробництва дорогоцінних металів, виробництва ювелірних і подібних виробів, оптової торгівлі відходами та брухтом, оптової торгівлі металами та металевими рудами, та інше. В той же час було встановлено ненадання супровідних документів на отриманий товар, паспортів, сертифікатів якості, неможливість встановлення інформації про осіб, що завантажували та розвантажували товар, відсутність протоколів погодження вмісту дорогоцінних металів та інформації про визначення масової частки дорогоцінних металів у брухті та відходах за результатами аналізів, а також неможливість встановлення за яких обставин і в який спосіб налагоджено господарські зв`язки між Товариством та його задекларованими постачальниками та непідтвердження обґрунтованості господарської мети та економічної доцільності при укладанні спірних договорів.

У справі № 825/2/13-а судами було встановлено, що постачальник позивача за договором купівлі-продажу металобрухту за вказаним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відсутній; у нього немає необхідних умов для здійснення господарських операцій (основних фондів, технічного персоналу, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів тощо). За поясненнями фізичних осіб, які значилися працівниками, останні не перебували із вказаною юридичною особою у фактичних трудових відносинах. Крім того, позивачем не було надано до перевірки документів, які б підтверджували транспортування товару від контрагента.

Таким чином, відмінність обставин у наведених судових рішеннях в порівнянні з обставинами у даній справі не дозволяє врахувати їх при вирішенні даного спору. Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, висновки Верховного Суду можуть враховуватись, виходячи з конкретних обставин справ, які встановлені судами за результатами оцінки відповідних доказів у цих справах.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що висновок про нереальність угод з постачання товарів відповідач зробив лише на підставі встановлених ним під час перевірки дефектів оформлення контрагентами-постачальниками певних документів, не підтвердження ланцюга операцій з придбання зазначеними контрагентами позивача поставленого йому в подальшому товару, а також податкової інформації щодо недостатності трудових та матеріально-технічних ресурсів у таких контрагентів.

В той же час відповідач не надав доказів на спростування фактів реальності господарських операцій, засвідчених належно оформленими первинними документами, що відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та податкову звітність», Закону України «Про металобрухт».

Отже, висновок суду першої інстанції стосовно протиправності податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020 ґрунтується на повно та всебічно перевірених доказах та повною мірою відповідає вимогам матеріального законодавства.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020, яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 76111,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 19027,84 грн.

05.01.2010 між АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ (орендар) та Павлоградською міською радою (орендодавець) було укладено договір оренди земельної ділянки № 01, за умовами якого Павлоградською міською радою було передано в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 1,5719 га, для обслуговування будівель та споруд по заготівлі та обробленню металевих відходів та брухту чорних металів, цільове призначення УКЦВЗ 1.11.6 (інша комерційна діяльність), яка знаходиться за адресою: м. Павлоград, вул. Харківська, 18. Кадастровий номер :02:012:0055.

Згідно з п. 4 вказаного договору, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, відповідно до довідки Держкомзему м. Павлоград № 278 від 20.01.2009, становить 4209185,39 грн.

Пунктом 8 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 1/12 частини від 3% нормативної грошової оцінки земельної ділянки згідно Порядку встановлення розмірів орендної плати за земельні ділянки, розташовані на території Павлоградської міської ради, затвердженого рішенням Павлоградської міської ради № 1067-56/V від 24.11.2009.

Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством та затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії (п. 9 договору).

Відповідно до п. 11 договору, розмір орендної плати переглядається у разі: зміни грошової оцінки земель м. Павлограда, зміни розмірів земельного податку, зміни коефіцієнтів індексації на підставі нормативно-правових актів; зміни умов господарювання, передбачених договором; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджується документами.

Додатковою угодою від 06.01.2015 до договору оренди земельної ділянки від 05.01.2010 внесено зміни, а саме: згідно з п. 4 нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки відділу Держземагентства в м. Павлоград Дніпропетровської області за № 859/01-10 від 29.01.2015, становить 9058859,70 грн. Договір поновлено на п`ять років (п. 7 договору).

Згідно із витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 190/181-18 від 02.02.2018, наданим Відділом у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату формування витягу складає 11024049,08 грн. Застосовано коефіцієнт Кф 2.0 відповідно до наказу Мінагрополітики № 489 від 25.11.2016 Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів.

Згідно із витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 573/181-19 від 28.01.2019, наданим Відділом у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату формування витягу - 25.01.2019 складає 16536073,62 грн. Застосовано коефіцієнт Кф 3.0 відповідно до наказу Мінагрополітики № 489 від 25.11.2016 Про затвердження Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів зі змінами від 17.07.2018.

Під час податкової перевірки щодо визначення сум орендної плати за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 встановлено порушення АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОВТОРМЕТ п. 289.1 ст. 289 ПК України, в результаті чого занижено суму орендної плати на 76111,25 грн., у тому числі: за липень 2018 року на 7210,98 грн., за серпень 2018 року на 13780,06 грн., за вересень 2018 року на 13780,06 грн., за жовтень 2018 року на 13780,06 грн., за листопад 2018 року на 13780,06 грн., за грудень 2018 року на 13780,03 грн.

В акті перевірки (ст. 137) податковим органом наведено розрахунки суми орендної плати з урахуванням зміни коефіцієнту Кф 3.0, згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 162 від 27.03.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10 квітня 2018 року за № 432/31884 (набрав чинності 17.07.2018), яким внесено зміни до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Мінагрополітики № 489 від 25.11.2016.

Так, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за період з 17.07.2018 по 31.12.2018: 7611124,30 грн. = 16536073,62:365x168, де 16536073,62 грн. нормативна грошова оцінка земельної ділянки за 2018 рік із застосуванням Кф 3.0, 365 кількість днів у 2018 році, 168 кількість днів за період з 17.07.2018 по 31.12.2018. Отже, сума орендної плати за період з 17.07.2018 по 31.12.2018 складає - 228333,73 грн. (7611124,30 грн. x3%).

Таким чином, у відповідності до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 162 від 27.03.2018 з дати набрання ним чинності 17.07.2018 відповідачем здійснено донарахування орендної плати з урахуванням зміни коефіцієнту Кф 3.0.

Вирішуючи спір у зазначеній частині суд першої інстанції дійшов висновку, що Офісом великих платників податків ДПС неправомірно донараховано АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 76111,25 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 19027,84 грн., а тому податкове повідомлення-рішення № від 24.02.2020 підлягає скасуванню.

Зокрема, суд послався на те, що Порядок нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, на який, як на підставу для прийняття рішення відповідач послався в акті перевірки, не передбачає будь-яких коригувань раніше проведених нормативних грошових оцінок земель, оскільки регулює процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, у разі проведення такої оцінки після набуття ним чинності 27.12.2016, не змінює та не скасовує проведені до його прийняття нормативні грошові оцінки земель населених пунктів, а отже, не може слугувати правовою підставою для отримання платником податків довідок (витягів) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Крім того, судом враховано, що згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 190/181-18 від 02.02.2018, наданим Відділом у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату формування витягу складає 11024049,08 грн., тобто для цілей обчислення орендної плати за землю має використовуватися саме вказаний показник.

Це ж підтверджено і змістом листа Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 11-4-0.10-8816/2-19 від 15.11.2019, долученого судом до матеріалів справи, згідно якого компетентним органом підтверджено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :02:012:0055, розташованої у м. Павлоград, вул. Харківська, 18, становить 11024049,08 (Кф 2,0) та лише починаючи з 2019 року, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 16536073,62 та застосовується Кф 3,0.

Таким чином, суд дійшов висновку, що застосування податковим органом показника нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 16536073,62 грн. у розрахунку орендної плати, яка підлягає сплаті позивачем починаючи з 17.07.2018 є безпідставним, оскільки вказаний показник визначено станом на 2019 рік, що підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 573/181-19 від 28.01.2019, наданим Відділом у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області, що також самостійно зазначено відповідачем в акті перевірки.

Суд також зауважив, що податковий орган не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на певну дату лише у зв`язку з внесенням змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів.

В свою чергу апелянт не погодився з даними висновками суду першої інстанції та, посилаючись на отримані роз`яснення щодо застосування наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 162 від 27.03.2018 з дати набрання ним чинності, тобто з 17.07.2018, обґрунтовано донарахував орендну плату з урахуванням зміни коефіцієнту Кф 3.0.

Колегія суддів вважає необґрунтованими наведені апелянтом доводи, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до приписів пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 288.4 ст. 288 ПК України розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За приписами пункту 288.5 вказаної статті ПК України, розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку:

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки;

для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, - у розмірі не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

Податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів визначені ст.ст. 285-287 ПК України.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Згідно з п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Відповідно до п. 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.

Відповідно до пп. 14.1.125. п. 14.1 ст. 14 ПК України нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до приписів статті 13 Закону України Про оцінку земель у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, зокрема, у разі: визначення розміру земельного податку; визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Порядок проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок визначений статтею 18 вказаного Закону.

Так, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.

Статтею 23 Закону України Про оцінку земель визначено, що технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Пунктом 271.2 статті 271 ПК України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно із п. 289.2 ст. 289 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року.

Виходячи з наведених норм права, колегія суддів враховує, що підставою для визначення розміру податку за землю та орендної плати є нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення яка щороку, станом на 1 січня поточного року, індексується; витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається зацікавленим особам центральним органом виконавчої влади що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, при цьому сама технічна документація має бути затверджена відповідним органом місцевого самоврядування у порядку та строки, визначені ст. 271 ПК України. Враховуючи, що податковим періодом з даного виду податку є рік, та у відповідності до п. 4.1.9. ст.4 ПК України, що узгоджується з положеннями ст.271 ПК України, внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів можливе не пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачем вищенаведених приписів ПК України, оскільки визначаючи розмір земельного податку у зв`язку зі змінами, що відбулись на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 162 від 27.03.2018 з дати набрання ним чинності з 17.07.2018 та всупереч даних щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у витязі з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 190/181-18 від 02.02.2018, наданому Відділом у м. Павлограді міськрайонного управління у Павлоградському, Юр`ївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровські області, відповідач діяв не у спосіб, визначений податковим законодавством.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020, яким АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ збільшено суму грошового зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб за податковими зобов`язаннями у розмірі 18953,82 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 4738,46 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність цього податкового повідомлення-рішення та відмовив у задоволенні позовних вимог у цій частині. Позивач з рішенням суду першої інстанції погодився, отже в зазначеній частині рішення суду не є предметом апеляційного перегляду.

Щодо податкових повідомлень-рішень Офісу великих платників податків ДФС № та № , кожним з яких до АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 1020,00 грн., судом першої інстанції було встановлено, що АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ на праві власності належать будівлі та споруди по вул. Харківська, 18 у м. Павлоград (свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 25.11.2004, серія САА № 286198, видане виконавчим комітетом Павлоградської міської ради на підставі рішення виконкому Павлоградської міської ради № 876 від 24.11.2004).

Граничний термін подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 19.02.2019.

Податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік позивачем подано 20.02.2019 за № , про що самостійно зазначено та підтверджено матеріалами справи.

Крім того, АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2012 набуло у приватну власність частину нежилого будинку транспортної дільниці за адресою: вул. Бориспільська, 7, м. Київ. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно здійснена 25.12.2013.

Граничний термін подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 19.02.2019.

Податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік позивачем подано 20.02.2019 за № , про що самостійно зазначено та підтверджено матеріалами справи.

За твердженням податкового органу, під час перевірки дотримання граничних термінів подання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з 01.01.2017 по 30.06.2019 встановлено порушення АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ підпункту 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, а саме встановлено факт несвоєчасного подання податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік за № від 20.02.2019 та за № від 20.02.2019, що стало підставою для винесення податкових повідомлень-рішень № та № , яким до АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 1020,00 грн.

На такій самій позиції відповідач наполягав і в апеляційній скарзі, вважаючи, що граничний термін подання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки 19.02.2019.

Зазначену позицію податкового органу суд визнав необґрунтованою, врахувавши, що позивач при визначенні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, скористався приписами абз. є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, про що повідомив податковий орган листами від 18 березня 2019 року за № 246 та № 247/1, проінформувавши податкові органи за місцем знаходження об`єктів нерухомості про помилкове подання декларацій, оскільки об`єкти нерухомості по вул. Харківська, 18 у м. Павлоград та по вул. Бориспільська, 7 у м. Київ не відносяться до об`єктів оподаткування згідно пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а тому й відсутній обов`язок щодо подання податкової звітності.

Так, відповідно до підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Податковим органом не заперечується, що належне АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ вище вказане нерухоме майно є будівлями промисловості, на які поширюється дія підпункту є підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, тобто такі не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Однак, при цьому податковий орган вважає, що позивач самостійно визначив податкові зобов`язання, а відповідно мав дотриматись і передбачених законом термінів подачі декларацій.

В свою чергу, колегія суддів наведені доводи відповідача вважає безпідставними з огляду на те, що підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платники податку - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і до 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Згідно із пунктом 49.2 статті 49 ПК України, платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Отже, наведеними нормами підтверджено, що податкова декларація подається у разі наявності об`єкта оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню та в строк, останній (гранічний) день якого в даному випадку закінчується 20 лютого поточного року, що узгоджується з п.49.5 ст.49 Податкового кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ до відповідальності та застосування штрафних (фінансових) санкції за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки у останнього був відсутній обов`язок щодо подання податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктам нерухомості: будівлі та споруди по АДРЕСА_1 та нежилий будинок транспортна дільниця за адресою: вул. Бориспільська, 7, м. Київ, оскільки зазначені об`єкти віднесені до категорій, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, тобто не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, колегія суддів зауважує, що на дату подання названих декларацій граничний строк, передбачений підпунктом 266.7.5 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, не сплинув, що є додатковою підставою для визнання протиправними та скасування названих податкових повідомлень-рішень.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020, яким відповідачем до АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення порядку декларування валютних цінностей, доходів та майна, що належать резиденту та знаходяться за межами України, та/або пені у сумі 2720,00 грн., судом першої інстанції було встановлено, що зазначена санкція до позивача застосована у зв`язку з недотриманням останнім приписів статей 9, 10 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19.02.1993, пункту 1 Указу Президента України Про невідкладні заходи щодо повернення в Україну валютних цінностей, які незаконно знаходяться за її межами № 319/94 від 18.06.1994, адже станом на 01.04.2015, 01.07.2015, 01.10.2015, 01.01.2016, 01.04.2016, 01.07.2016, 01.10.2016, 01.01.2017, 01.04.2017, 01.07.2017, 01.10.2017, 01.01.2018, 01.04.2018, 01.07.2018, 01.10.2018, 01.01.2019 АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ в пункті 13 розділу II Фінансові вкладення Декларацій про валютні цінності, доходи та майна, що належать резиденту та знаходяться за межами України недостовірно відображено прострочену дебіторську заборгованість у сумі 115500,00 дол. США за імпортним контрактом № 172 від 04.02.2013, укладеним з АТ Казвторчермет, Республіка Казахстан.

Так, АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ надало декларації про валютні цінності, доходи та майна, що належать резиденту та знаходяться за межами України, де в пункті 13 розділу II Фінансові вкладення декларацій № від 20.04.2015, № від 20.07.2015, № від 20.10.2015, № від 22.01.2016, № від 05.04.2016, № від 06.07.2016, № від 20.10.2016, № від 10.01.2017, № від 11.04.2017, № від 20.07.2017, № від 20.10.2017, № від 09.02.2018, № від 27.04.2018, № від 08.08.2018, № від 09.11.2018, № від 08.02.2019, задекларувало прострочену дебіторську заборгованість за імпортним контрактом, укладеним з АТ Казвторчермет, Республіка Казахстан № 172 від 04.02.2013 у сумі 115500 з кодом валюти - гривня (980).

В той же час за даними бухгалтерського обліку у зворотно-сальдовій відомості позивача по Дебету балансового рахунка 374 Розрахунки за претензіями рахується прострочена дебіторська заборгованість у сумі 115500 дол. США.

Факт наявної помилки у деклараціях позивачем не заперечується, проте позивач вважає протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 24.02.2020, оскільки штрафні санкції відповідно до чинного законодавства можуть бути застосовані до платників податків лише у разі, коли такі платники податків мали на меті приховати валютні цінності та майно, що перебувають за межами України.

В той же час відповідачем не заперечується факт обізнаності з інформацією щодо правовідносин АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ та АТ Казвторчермет, Республіка Казахстан, у тому числі щодо валюти контракту № 172 від 04.02.2013 дол. США, а відповідно позивач зазначає, що жодним чином не намагався приховати інформацію про валютні цінності та майно, що перебувають за межами України, та навпаки виконувало всі дії щоб уникнути відповідальності за порушення валютного законодавства звернення до Міжнародного Комерційного Арбітражного Суду при Торгово-промисловій палаті України з позовом № 08/4951 від 27.12.2013 щодо стягнення з АТ Казвторчермет заборгованості у сумі 115500,00 дол. США і судових витрат, наявність рішення МКАС при Торгово-промисловій палаті України у справі № АС № 7к/2014 від 25.07.2014 на користь АТ ІНТЕРПАЙП ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ВТОРМЕТ.

Надаючи оцінку правомірності оскаржуваного податкового повідомлення рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача повноваження для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19.02.1993 та відповідно, прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020, з урахуванням відповідної правової позиції, відображеної у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №815/3957/17, від 17 грудня 2019 року у справі №2а-5535/08/1570, від 28 січня 2020 року у справі №822/2840/17, від 11 червня 2020 року у справі №826/14528/16, від 13 жовтня 2020 року у справі №805/1939/17-а, від 17 листопада 2020 року у справі № 2а-6501/08/0970.

Колегія суддів зазначає, що висновки суду першої інстанції цілком узгоджуються з приписами Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19.02.1993, що був чинним на момент подання відповідних декларацій, установлював режим здійснення валютних операцій на території України, та визначав загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Відповідно до статті 9 Декрету, валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов`язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

У статті 10 Декрету визначено, що порядок, види, форми і терміни подання звітності резидентами і нерезидентами про їх валютні операції визначаються Національним банком України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, з урахуванням чинного законодавства України.

Несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 16 цього Декрету.

Пунктом 2 статті 16 Декрету передбачено, що до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції) за несвоєчасне подання, приховування або перекручення звітності про валютні операції - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

Санкції, передбачені цим пунктом, застосовуються Національним банком України та за його визначенням - підпорядкованими йому установами. Оскарження дій щодо накладення стягнень провадиться у судовому порядку.

Таким чином, санкції, передбачені пунктом 2 статті 16 Декрету застосовуються до резидентів і нерезидентів України Національним банком України або підпорядкованими йому установами, до яких відповідач не віднесений.

Доводи відповідача стосовно прийняття оскаржуваного рішення у межах повноважень, колегія суддів розцінює критично з огляду на наступне.

Так, приписами Положення про порядок застосування ст.16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", затвердженого постановою Правління НБУ 04.07.1997 №212 (в редакції постанови від 20.07.1998 № 280, чинній на час існування відповідних правовідносин), визначені основні засади здійснення Національним банком України функцій головного органу валютного контролю. Згідно з повноваженнями, наданими йому за статтями 13, 16 до юридичних осіб (крім уповноважених установ), заходів впливу у вигляді штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства закріплено за Центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику у відповідності до положень статті 14 Закону України «Про валюту і валютні операції», який набрав чинності 07.07.2018 та введений в дію 07.02.2019. Тобто, на час існування відповідних правовідносин зазначений нормативно-правовий акт не існував, а відповідно, оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідачем було прийняте на підставі вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.93 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який, як зазначалось вище, не передбачав наявність у податкового органу функцій застосування заходів впливу за порушення вимог валютного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у даному випадку у відповідача повноважень для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі п. 2 ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю № 15-93 від 19.02.1993, та відповідно, прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 24.02.2020.

Аналізуючи вищенаведені обставини в цілому, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції надано повну та належну правову оцінку всім обставинам справи. Обставини, що мають значення для справи, та відповідні їм докази, наявні у справі, повністю відповідають висновкам суду першої інстанції. Апелянт, в свою чергу, жодним належним та допустимим доказом висновків суду не спростував та не навів відповідних обставин, які б заперечили висновки суду. Також колегією суддів не було встановлено порушень судом норм матеріального чи процесуального права. Отже, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам законності і обґрунтованості, що не спростовано доводами апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної податкової служби залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі №160/6707/20 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко