Справа № 280/597/21
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 червня 2021 року м. Дніпросправа № 280/597/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року (суддя Максименко Л.Я., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 01.03.2021 року) в справі №280/597/21 за позовом ОСОБА_1 до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа: ОСОБА_2 про скасування постанов про накладення штрафу,-

в с т а н о в и в:

20.01.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі по тексту відповідач), в якому просила скасувати постанову начальника районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Носенка Станіслава Олександровича, від 20 жовтня 2020 року, в межах виконавчого провадження № 63139894, про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн.; скасувати постанову начальника районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Носенка Станіслава Олександровича, від 29 жовтня 2020 року, в межах виконавчого провадження № 63139894, про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2021 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року позовні вимоги задоволено.

З рішенням не погодилось Чернігівське районне відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт вказував, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 63139894 з примусового виконання виконавчого листа № 329/593/19, виданого 16.09.2020 року Чернігівським районним судом Запорізької області, про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді систематичних побачень за місцем проживання матері за aдpecoю: АДРЕСА_1 , без присутності інших осіб, та 25.09.2020 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку 29.09.2020 року направлено боржнику ОСОБА_1 за адресою, зазначеною в виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1 , рекомендованою кореспонденцією, постанову про відкриття виконавчого провадження разом з вимогою виконати рішення суду, вона відмовилась отримувати. Заявник апеляційної скарги вказував, що боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, державним виконавцем направлено боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а отже, боржник - ОСОБА_1 вважається повідомленою про початок примусового виконання рішень та те, що згідно поштового повідомлення від 15.10.2020 року боржник ОСОБА_1 відмовилася від отримання рекомендованої кореспонденції. Апелянт вказував, що частиною другою статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. 20.10.2020 (у вівторок, згідно рішення суду) державним виконавцем відділу, з метою перевірки виконання боржником рішення суду № 329/593/19, разом зі стягувачем, здійснено вихід за адресою, зазначеною у виконавчому документі для побачень з дитиною, в результаті чого встановлено, що двері квартири не відчинили, побачення ОСОБА_2 з дитиною не відбулось, що підтверджується актом державного виконавця від 20.10.2020 року. Ті саме дії з метою виконання рішення суду вчинено 29.10.2020 року. За невиконання у добровільному порядку рішення суду, державним виконавцем на боржника накладено штраф. Передбачено можливість відкладення виконавчих дій у разі наявності непереборних обставин, що заважають виконати рішення суду, проте, боржник не повідомив державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій. Державним виконавцем відділу здійснено всі заходи примусового виконання рішення у спосіб та порядок, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», зокрема винесено постанови про накладення штрафу як передбачено в статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження». Також передбачено, що у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення. Заявник апеляційної скарги вказував, що 30.10.2020 року Чернігівським ВП Бердянського ВП ГУНП у Запорізькій області, було розпочате досудове розслідування в ЄРДР за № 0000164 за ознаками кримінального правопорушення по частині 1 статті 382 Кримінального кодексу України, тобто як судовий орган, так й правоохоронні органи встановили за боржником її дії як невиконання рішення суду. Заявник апеляційної скарги непогоджується з мотивами суду першої інстанції щодо того, що встановлюючи графік побачення одного з батьків з дитиною, суд (мається на увазі, той що видав ви конавчий документ) фактично поклав обов`язки на кожного з батьків, один з яких зобов`язаних забезпечити побачення іншого з дитиною, а інший зо бов`язаний належним чином дотримуватись встановленого графіку. Рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною виконувалось в примусовому порядку, має характер деліктних право відносин де регулятором їх є орган примусового виконання рішення. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефе ктивно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і пе ребуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом. Виконавчим документом було визначено відповідний графік побачень, законодавчо не визначено, що у разі порушення чітко встановлених меж щодо графіку побачення, боржник звільняється від відповідальності за невико нання.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що питання участі кожного з батьків у вихованні дитини повинно вирішуватись за домовленістю між батьками дитини, оскільки такі мають рівне право на участь у житті дитини, та водночас, коли такої домовленості досягти не вдається, то існує судовий спосіб вирішення питання участі у вихованні дитини, що і було вирішено рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 листопада 2019 року по справі № 329/539/19. Встановлюючи графік побачення одного з батьків з дитиною, суд фактично покладає обов`язки на кожного з батьків, один з яких зобов`язаний забезпечити побачення іншого з дитиною, а інший зобов`язаний належним чином дотримуватись встановленого графіку. Передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу. Суд першої інстанції вказував, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. Сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач та її малолітній син ОСОБА_3 , з об`єктивних причин не мали змоги забезпечити виконання рішення суду у встановлені дні та години, оскільки позивач в цей час перебувала на робочому місці поза межами населеного пункту де мало відбуватись побачення, а її дитина знаходилась у дошкільному закладі. Рішенням суду стягнуто на користь позивача 4000,00 грн., як документально підтверджені, обґрунтовані витрати на правничу допомогу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 26.11.2019 року по справі № 329/539/19 визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді систематичних побачень з останнім щосуботи з 09 год 00 хв до 18 год 00 хв., щовівторка з 09 год 00 хв до 18 год 00 хв, щочетверга з 09 год 00 хв до 18 год 00 хв за місцем проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності інших осіб. 16.09.2020 року Чернігівським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист у справі про усунення перешкод участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною за вищевказаним рішенням.

Встановлено, що постановою від 25.09.2020 року державним виконавцем Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Дніпро) відкрито виконавче провадження № 63139894, за виконавчим листом Чернігівського районного суду Запорізької області № 329/539/19 від 16.09.2020 року. Державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 63139894, оформлено письмовий виклик ОСОБА_1 , № 6314 від 25.09.2020 року та оформлено вимогу № 6315 від 25.09.2020 року про добровільне виконання рішення суду.

У відзиві на позов та апеляційній скарзі, вказано, що постанова від 25.09.2020 року про відкриття виконавчого провадження, виклик та вимога № 6315 від 25.09.2020 року направлені боржнику у виконавчому провадження ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням, проте вона відмовилась від його отримання. Доказів на підтвердження направлення постанови про відкриття виконавчого провадження, до справи відповідач не долучив.

До справи долучено копію конверту з відмоткою на поштовому повідомленні про відмову відправлення від Чернігівського РВДВС.

Згідно листа АТ «Укрпошта» від 15.12.2020 року № 89, Укрпошта повідомило, що 29.09.2020 року на адресу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 надійшов лист, якого не вручено, оскільки ОСОБА_1 була відсутня, мати адресата відмовилась одержувати лист, про що на листі зроблено відмітку. Не вказано, що у листі від 29.09.2020 року Чернігівським ВДВС направлено саме постанову про відкриття виконавчого провадження.

20.10.2020 року державним виконавцем Чернігівського ВДВС разом з стягувачем ОСОБА_2 здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_1 з метою забезпечення побачення з дитиною на виконання рішення суду, та складено акт, за участі понятих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яким зафіксовано, що за адресою АДРЕСА_1 о 9.30 годині двері ніхто не вчинив, ОСОБА_6 з дитиною не бачився.

Встановлено, що у зв`язку з невиконанням рішення, 20.10.2020 року винесено постанову ВП №63139894 про накладення на боржника ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700 грн. у зв`язку із невиконанням рішення суду. Постанова не направлена до відома боржнику.

29.10.2020 року державним виконавцем Чернігівського ВДВС разом з стягувачем ОСОБА_2 здійснено вихід за адресою проживання ОСОБА_1 з метою забезпечення побачення з дитиною на виконання рішення суду, та складено акт, за участі поліцейських, яким зафіксовано, що за адресою АДРЕСА_1 о 9.30 годині двері ніхто не вчинив, ОСОБА_6 з дитиною не бачився.

29.10.2020 року, державним виконавцем Чернігівського ВДВС, в межах провадження № 63139894, за повторне невиконання рішення винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 , у розмірі 3400,00 грн. Постанова не направлена до відома учасника виконавчого провадження.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 27.10.2020 року звернувся до Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби з заявою про складання акту про невиконання рішення суду та притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Актом державного виконавця від 27.10.2020 року встановлено, що 27.10.2020 року о 09:00 год. ОСОБА_1 перебувала за адресою АДРЕСА_1 , та побачення стягувача ОСОБА_2 з дитиною не відбулось.

ОСОБА_1 обґрунтовує неможливість побачення дитини ОСОБА_3 з батьком на виконання рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 26.11.2019 року по справі № 329/539/19 об`єктивною неможливістю його забезпечення, вказує, що є працюючою особою за певним графіком у податковому органі, дитина відвідує дитячий садок.

До справи долучено довідку Головного управління ДПС у Запорізькій області від 23.10.2020 року № 649, відповідно до якої ОСОБА_7 з 10.10.2019 року по 18.10.2020 року перебувала у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею тритічного віку згідно наказу від 10.10.2019 №63-в, з 19.10.2020 року ОСОБА_1 перервала соціальну відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та приступила до роботи на посаді головного державного інспектора відділу аналітики податкових ризиків управління податкового адміністрування ГУ ДПС у Запорізькій області, наказ від 05.10.2020 року № 466-в. Згідно регламенту в Головного управління ДПС у Запорізькій області встановлено пятиденний робочий тиждень з наступним режимом роботи: початок робочого дня о 09 год. 00 хв., перерва на обід з 13 год. 00 хв. До 13 год 45 хв., закінчення робочого дня о 18 год.00 хв., у пятницю о 16 год.45 хв.

Довідкою Комунального дошкільного навчального закладу ясла-садок «Посмішка» Чернігівської селищної ради від 25.09.2020 року № 46/11-20 підтверджується, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує дитячий ясла-садок з вересня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначений дошкільний заклад, працює з 7.15 години ранку до 17.45 години вечора, з понеділка по п`ятницю.

Отже, встановлено, що з понеділка по четвер з 09 год. 00 хв., до 18 год.00 хв., у пятницю з 09 год. 00 хв. до 16 год.45 хв. ОСОБА_1 перебувала на роботі у Головному управлінні ДПС у Запорізькій області за адресою розташування м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166. Дитина ОСОБА_3 щокожного вівторка та щочетверга, відвідує дошкільний заклад.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч. 6 ст. 26 вищевказаного Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

На виконання вищеприведеної норми, Чернігівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) не надано доказів направлення та отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто ОСОБА_1 не була обізнана про відкриття виконавчого провадження та виконання рішення суду у примусовому порядку.

Отже, відповідальність за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця може настати у разі обізнаності боржника про необхідність виконання рішення суду у примусовому порядку.

Відповідно до частин 1-4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частинами 4 та 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 75 вищевказаного Закону у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

За невиконання рішення суду боржник несе відповідальність у вигляді штрафу. Нормами Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у разі невиконання рішення суду без поважних причин. Тобто для накладання на боржника штрафу, державний виконавець повинен упевнитись у дійсності невиконання рішення суду, наявності або відсутності непереборних обставин, які заважають виконати рішення суду, наявність вини боржника та вчинення ним навмисних дій для невиконання рішення.

Згідно ст. 32 вищевказаного Закону, за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

Тобто норми профільного Закону передбачають можливість відкладення виконавчих дій у разі підстав неможливості виконання боржником рішення, внаслідок виникнення яких сторона буде позбавлені можливості скористатися правами. Державний виконавець виносячи постанови про накладення штрафу на боржника з підстави невиконання ним, ухилення від виконання рішення суду, не перевірив чи були підстави, які б завадили боржнику виконати рішення суду.

Акти державного виконавця, які також окрім державного виконавця підписані стягувачам та понятими, акт від 29.10.2020 року - поліцейськими, фіксували лише не відкривання дверей боржником, відсутність боржника вдома, проте не фіксують причини невиконання рішення суду.

Судом досліджено, що підставами невиконання рішення суду 20.10.2020 року та 29.10.2020 року, а саме, відсутність ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_3 вдома за адресою: АДРЕСА_1 , з поважних причин. Зворотного державний виконавець не наводить. Не зафіксовано перешкоджання з боку ОСОБА_1 у побаченні дитини з ОСОБА_2 20.10.2020 року та 29.10.2020 року. Державний виконавець базує свої припущення щодо невиконання рішення суду, відсутністю боржника вдома.

Отже, у разі невиконання рішення суду з поважних причин, обставин, які не досліджені державним виконавцем, відповідальність у вигляді накладення штрафу на боржника відсутня.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 31.03.2020 року у справі №640/11079/19, від 21.01.020 року у справі №640/9234/19. Верховний Суд вказував, що відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону № 1404-VIII.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги.

Вирішуючи питання правильності розподілу судом першої інстанції судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частин 1 3 ст. 132, частин 1 5 ст. 134 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У якості доказу понесених витрат на правничу допомогу, отриману від адвоката Коломоєць І.В., Гайдук К.С., долучила до справи копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 23.02.2021 року, за яким отримала від адвоката послуги: з підготовки позовної заяви, на що адвокатом було витрачено 3 години часу, вартість визначено як 3000,00 грн., з підготовки клопотання про звільнення від судового збору, на що адвокатом було витрачено 0,5 годин часу, вартість визначено як 500,00 грн., з підготовки заяви про долучення судового рішення, на що адвокатом було витрачено 0,5 годин часу, вартість визначено як 500,00 грн., з участі (запланована) в судовому засіданні, орієнтовна кількість витраченого часу 1 година, визначено вартість у 1500,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 9 від 23.02.2021 року ОСОБА_1 оплатила адвокату Коломієць І.В. 5500,00 грн., як кошти за отриману правничу допомогу.

До справи долучено розрахунок витрат на правову допомогу.

Нормами КАС України визначено, що витратами на професійну правничу допомогу є витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, витрати понесені стороною як оплата на правничу допомогу адвоката, в тому гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, оплата за підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, оплата вартості послуг помічника адвоката, сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, судові засідання з розгляду позовної заяви у судові першої інстанції не проводились, справа розглянута у порядку письмового провадження, без участі сторін та їх представників у судовому засіданні. Отже, адвокат Коломієць І.В. не приймала участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Нормами КАС України передбачено співмірність гонорару адвоката, тобто заявлена адвокатом ціна своїх послуг повинна відповідати складності спору та об`єму робіт, часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт. Гонорар адвоката має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час та уміння. Витрати мають бути обґрунтованими, документи, що підтверджують витрати, мають бути складені належним чином.

Згідно висновку Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії», відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. «Суд висловлює сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах». Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що матеріалами справи обґрунтовано розмір витрат на правову допомогу у сумі 4000,00 грн., які підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 287, 314, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Чернігівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року в справі №280/597/21 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 287, 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова