Справа № 600/2209/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 р. м. Чернівці справа № 600/2209/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання протиправними рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив :

- визнати протиправним та скасувати пункт 7 рішення сесії Чернівецької міської ради (далі - відповідач) від 07.04.2021 р. №170, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,12 га, для індивідуального садівництва;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду у двотижневий строк з дати набрання рішення суду законної сили, на засіданні сесії міської ради прийняти рішення яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :41:003:0065, площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 19.02.2021 р. звернувся до відповідача з заявою про затвердження проекту землеустрою та передачі у власність позивачу земельної ділянки кадастровий номер :41:003:0065, площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована по АДРЕСА_1 , проте пунктом 7 рішення сесії Чернівецької міської ради від 07.04.2021 р. №170 відмовлено позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки, з підстав відведення земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та невідповідністю містобудівні документації.

26.05.2021 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

11.06.2021 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, проєкт землеустрою розроблений на земельну ділянку на яку дозвіл не надавався, а також він не погоджений в порядку встановленому статтею 186-1 ЗК, так як відсутній висновок виконавчого органу з питань містобудування та архітектури. У зв`язку з наведеним Чернівецька міська рада мала всі правові підстави для відмови у затвердженні поданого позивачем проєкту землеустрою.

15.06.2021 р. позивач подав відповідь на відзив, в якому вказував що відповідачем погоджено місце розташування землі, визначено її межові знаки і конфігурацію, що підтверджується погодженням меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами (в даному випадку відповідачем), та актом прийому - передачі межових знаків на зберігання. Окрім того відповідачем внесено інформацію в базу даних містобудівного та земельного кадастру департаменту МБК та ЗВ і погоджено межі червоних ліній, про що проставлено відмітки на кадастровому плані земельної ділянки.

Дослідивши письмові докази судом встановлено наступне.

07.11.2019 р. сесією Чернівецької міської ради прийнято рішення №1946, яким відповідно до п.28 надано позивачу дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у власність, за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва.

11.11.2019р. Чернівецьким міським головою ОСОБА_2 прийнято розпорядження №466-р, яким зупинено дію пункту 28 рішення сесії міської ради від 07.11.2019 р. №1946 та винесено питання щодо виділення мені земельної ділянки на повторний розгляд сесії міської ради. Однак остаточного рішення не було прийнято.

13.10.2020 р. постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №600/606/20-а, визнано протиправною бездіяльність Чернівецької міської ради щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 18.02.2019 р. про відведення йому, пільговику І категорії, як учаснику ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, у власність, земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована в АДРЕСА_1 . Зобов`язано Чернівецьку міську раду на черговому засіданні сесії міської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, орієнтовною площею 0,12 га, яка розташована в АДРЕСА_1 .

20.10.2020 р. позивач звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради в якому просив виконати Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду по справі №600/606/20-а від 13.10.2020 р.

08.12.2020 р. за результатами розгляду заяви і виконання постанови суду, пунктом 20 рішенням сесії Чернівецької міської ради № 2542 від 08.12.2020 р., надано ОСОБА_1 дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , біля будинковолодіння АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,1200 га, у власність для індивідуального садівництва (код 01.05).

За замовленням позивача, ФОП ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою на земельну ділянку площею 0,12 га за адресою АДРЕСА_2 , що біля будинковолодіння АДРЕСА_1 щодо відведення земельної ділянки власність для індивідуального садівництва.

Вказаний проект отримав позитивні висновки погодження відділу охорони культурної спадщини Чернівецької міської ради від 21.01.2021 р. №12-44/12, ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області від 16.02.2021 р. №2051/82-21.

18.02.2021 р. здійснено державну реєстрацію сформованої земельної ділянки у автоматизованій системі Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера :41:003:0065.

19.02.2021 р. позивачем подано заяву до Чернівецької міської ради з клопотанням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

07.04.2021 р. пунктом 7 рішення сесії Чернівецької міської ради №170 відмовлено ОСОБА_1 у затверджені проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 , біля будинковолодіння АДРЕСА_1 площею 0,12 га, для індивідуального садівництва (01.05), у зв`язку із відведенням земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та невідповідністю містобудівній документації.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III (далі - ЗК України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до частини першої статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Так, згідно з частинами другою та третьою статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч.2 ст.1 Земельного кодексу України, право власності на землю гарантується.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади (ч.2 ст.2 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва (ч.1 ст. 35 Земельного кодексу України).

Згідно з п. "в" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема, на землю.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про землеустрій" до повноважень сільських, селищних, міських рад у сфері землеустрою на території сіл, селищ, міст належать: а) організація і здійснення землеустрою; б) здійснення контролю за впровадженням заходів, передбачених документацією із землеустрою; в) координація здійснення землеустрою та контролю за використанням і охороною земель комунальної власності; г) інформування населення про заходи, передбачені землеустроєм; ґ) вирішення інших питань у сфері землеустрою відповідно до закону.

Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі (частина перша статті 26 Закону України "Про землеустрій").

Згідно із статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Вимогами частини другої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, затвердження проекту землеустрою здійснюється, зокрема, міською радою виключно на її пленарних засіданнях та оформлюється відповідним рішенням.

Погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом (стаття 30 Закону України "Про землеустрій").

Так, у відповідності до ч.3 ст.123 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч.4 ст.123 Земельного кодексу України).

Приписами частин 1, 4, 5 статті 186-1 Земельного кодексу України визначено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту, а щодо земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, розробник подає оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на погодження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а до органів, зазначених у частині третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

При цьому, ч.6 ст.186-1 Земельного кодексу України визначено, що підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно до ч.8 ст.186-1 Земельного кодексу України, у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Таким чином, ст.186-1 Земельного кодексу України передбачено два альтернативні варіанти рішень у формі висновку, які можуть бути прийняті за результатами розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки: про затвердження цього проекту або про відмову в його затвердженні. При цьому відмова має бути вмотивована і має бути наданий розумний строк для усунення виявлених недоліків.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 7 рішення сесії Чернівецької міської ради від 07.04.2021 р. №170 відмовлено позивачу в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки, з підстав відведення земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та невідповідністю містобудівній документації.

Вказана відмова, зокрема, ґрунтується на службовій записці заступника директора, начальника управління містобудування та архітектури, головного архітектора міста ОСОБА_4 . Як вбачається з вказаного листа вказана земельна ділянка розміщена в зоні Л-1 (озеленені території). Як вбачається з висновку ГУ Держгеокадастру, вказана земельна ділянка на момент складання документації із землеустрою відноситься до земель сільськогосподарського призначення. При цьому суд звертає увагу, що відповідачем було надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки для індивідуального садівництва (01.05), яка видана на підставі заяви позивача та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Стосовно відведення земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл, суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 08.02.2021 р. позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 з заявою про виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

ФОП ОСОБА_3 погоджено межі земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, зокрема з Чернівецькою міською радою, акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, надано висновок відділу охорони культурної спадщини, та висновок погодження про розгляд документації із землеустрою ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Окрім того, позивачем здійснено державну реєстрацію земельної ділянки. Тобто, в даному випадку, відповідачу було достеменно відомо про межі земельної ділянки, а тому суд відхиляє доводи відповідача з підстав відведення земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл.

При цьому суд звертає увагу, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

При цьому, з вищенаведених норм Земельного кодексу вбачається, що єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Жодних інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186-1 Земельного кодексу України, норми ст. 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Аналогічна позиція викладена Верховним судом у постанові від 23.04.2019 р. по справі №818/965/16.

У зв`язку з наведеним суд відхиляє доводи відповідача стосовно відведення земельної ділянки не в тому місці де надавався дозвіл та невідповідності містобудівній документації.

Враховуючи вищезазначене суд визнає протиправним та скасовує пункт 7 рішення сесії Чернівецької міської ради від 07.04.2021 р. №170, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,12 га, для індивідуального садівництва.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання Чернівецької міської ради у двотижневий строк з дати набрання рішення суду законної сили, на засіданні сесії міської ради прийняти рішення яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :41:003:0065, площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована по АДРЕСА_2 суд зазначає наступне.

Обираючи спосіб захисту порушеного права суд враховує, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

У даній справі повноваження відповідача щодо затвердження або відмови у затвердженні проекту землеустрою визначені статтею 118 Земельного кодексу України.

Умови за яких повноважний орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, то такий орган зобов`язаний прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою. Тобто ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у повноважного органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Таким чином, повноваження щодо затвердження або відмови у затвердженні проекту землеустрою за своєю правовою природою не є дискреційними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 1640/2594/18.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що у відповідача не було правових підстав для відмови суд зобов`язує Чернівецької міської ради розглянути на черговій сесії зазначене питання і прийняти рішення яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :41:003:0065, площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована по АДРЕСА_2 . Вказана вимога буде належним способом захисту порушуваних прав позивача.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 - 76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність вчинених дій, а отже адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати пункт 7 рішення сесії Чернівецької міської ради від 07.04.2021 р. №170, яким відмовлено ОСОБА_1 у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,12 га, для індивідуального садівництва.

3. Зобов`язати Чернівецьку міську раду розглянути на черговій сесії зазначене питання і прийняти рішення яким затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , кадастровий номер :41:003:0065, площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для індивідуального садівництва (01.05), яка розташована по АДРЕСА_2 .

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Чернівецька міська рада (площа Центральна, 1, м. Чернівці, 58002, Код

Суддя І.В. Маренич