Справа № 149/1376/21
Суддя: Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 149/1376/21
Провадження №2-а/149/19/21
РІШЕННЯ

Іменем України

16.06.2021 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої - судді Гончарук-Аліфанової О.Ю.,

при секретарі Коломієць В. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Костюка Сергія Миколайовича до інспектора СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Палійчука Ігоря Олексійовича, Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 959270 від 22 травня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2021 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Костюк С. М. звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до інспектора СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Палійчука І. О., Головного управління національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 959270 від 22 травня 2021 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою серії БАБ № 959270 від 22 травня 2021 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення в розмірі 510 грн. Представник позивача вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, зважаючи на те, що інспектором при складанні постанови не було встановлено об`єктивної сторони правопорушення, окрім того було допущено помилку при його кваліфікації. Також зазначає, що автомобіль позивача був зупинений безпідставно, належні докази на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові відсутні, а також позивач був позбавлений можливості скористатись наданими йому законодавством правами.

Ухвалою суду від 3 червня 2021 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників. Відповідачам визначено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач інспектор СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області Палійчук І. О. у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, заперечуючи проти позову з наступних підстав. Так, відповідачем інспектором СРПП Хмільницького РВП Палійчуком І. О. було зупинено автомобіль марки "Фольксваген Пасат" н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 , оскільки водій керував транспортним засобом з не пристебнутим ременем пасивної безпеки. Позивач зупинився, однак світлову сигналізацію умикати відмовився.

Позивачу було роз`яснено причину зупинки та порушення пунктів правил дорожнього руху, а саме п. 2.3 в ПДР України ст. 121 ч. 5 КУпАП та 9.9 ПДР України ст. 122 ч. 2 КУпАП. У зв`язку із цим відносно позивача було здійснено розгляд адміністративної справи відповідно до ст. 222 КУпАП, роз`яснено особисті права та обов`язки при розгляді справи. Обставини справи в їх сукупності були повно, всебічно дослідженні та, відповідно до ст. 36 КУпАП порушення за ст. 122 ч. 2 КУпАП та ст. 121 ч. 5 КУпАП було об`єднано та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 959270, тому просив відмовити в задоволенні позову.

Беручи до уваги, що сторони повідомлені про розгляд справи в порядку ст. 268 КАС України, клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін до суду не надійшло, сторонами подано заяви по суті справи, передбачені ст. 269 КАС України, розгляд справи проводився у спрощеному провадженні без виклику сторін, що також відповідає вимогам ч. 1 ст. 286 КАС України.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Так, ч. 5 ст. 121 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зокрема за порушення правил користування ременями безпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП адміністративна відповідальність також передбачена за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Згідно постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ № 959270 від 22 травня 2021 року, винесеної інспектором СРПП Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Палійчуком І. О., 22 травня 2021 о 13 год. 50 хв.на автомобільній дорозі між с. Осична - с. Вишенька водій ОСОБА_1 керував автомобілем "Фольксваген" із пристебнутим ременем пасивної безпеки, а також під час зупинки транспортного засобу не увімкнув аварійного сигналу на транспортному засобі, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст. 121 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП, які об`єднані у відповідності до ст. 36 КУпАП, за що до нього застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 р. у справі № 686/11314/17.

За приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган, посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 р. по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі № 524/5536/17, від 23.10.2019 р. по справі №357/10134/17.

На підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення відповідачем інспектором СРПП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області Палійчуком І. О. надано компакт-диск із відеозаписами, на яких тим не менше не зафіксовано порушення позивачем п. 2.3 ПДР та п. 9.9 ПДР під час керування транспортним засобом. При цьому з відеозапису вбачається, що позивач, зупинившись, увімкнув аварійну світлову сигналізацію на вимогу поліцейського, тобто не допускав порушення п. 9.9 ПДР.

Також, на підтвердження вчинення позивачем вказаного правопорушення інспектором СРПП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області Палійчуком І. О. надано рапорт від 22 травня 2021 року, однак відповідно до правової позиції, викладеної у постанові № 524/5741/16-а Верховного суду від 20 травня 2020 року, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

При цьому, суд враховує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 р. у справі №338/1/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачами не надано жодних об`єктивних і беззаперечних доказів, які б підтверджували наявність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Стаття 247 КУпАП зазначає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю зокрема за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач інспектор СРПП Хмільницького ВП ГУНП у Вінницькій області Палійчук І. О. при прийнятті оскаржуваної постанови порушив зазначені вище норми КУпАП, доказів винуватості позивача у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 122 КУпАП, та правомірності свого рішення суду не надав, вимоги позивача щодо скасування постанови знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

В частині посилань позивача на неможливість скористатися його правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, суд зазначає, що, за наявності в діях особи складу адміністративного правопорушення та притягнення до відповідальності на місці вчинення правопорушення, не передбачено складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення, надання особі строку для підготовки до розгляду справи, розгляд будь-яких клопотань, у т.ч. щодо забезпечення участі захисника під час винесення постанови. Можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку, чим позивач і скористався. Тому процесуальних порушень під час складення оскаржуваної постанови судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень КАС України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем понесено судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 454 грн (а.с. 9) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн (а.с. 35-43), а тому дані витрати у відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України підлягають стягненню з ГУНП у Вінницькій області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 121, 122, 251, 280 КУпАП, ст. ст. 77, 79, 132, 134, 139, 162, 205, 246, 250, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Скасувати постанову серії БАБ 959270 від 22 травня 2021 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі - закрити.

Стягнути з ГУНП України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП України у Вінницькій області (21050, вул. Театральна, 10, м. Вінниця, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Бердичівським МРВ УМВС України у Вінницькій області 18 лютого 1997 року, РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: ) судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду апеляційним судом апеляційної скарги.

Суддя:/підпис/

З оригіналом вірно: