Справа № 460/5944/20
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/5944/20 пров. № А/857/5728/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Дудар О.М.), ухвалене у письмовому провадженні в м.Рівне 16 січня 2021 року, повне судове рішення складено 16 січня 2021 року, у справі №460/5944/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

11.08.2020 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, просила: - визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у сумах 47806,33 грн, 8653,50 грн, 1301,79 грн, які були виплачені у травні 2020 року; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2011 року по травень 2020 року на суму пенсії 47806,33грн, компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з липня 2011 року по травень 2020 року на суму пенсії 8653,50грн та компенсацію за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з грудня 2008 року по травень 2020 року на суму пенсії 1301,79грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 як спадкоємцю ОСОБА_2 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка була нарахована ОСОБА_2 згідно з постановами Сарненського районного суду Рівненської області від 29.12.2009 у справі 32а-517/1718/09, від 07.10.2011 у справі №1718/2-а-987/11, від 26.12.2011 у справі №1718/2-а-1168/11; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із серпня 2018 року по квітень 2020 року на суму пенсії 1 301,79грн, із грудня 2018 року по квітень 2020 року на суму пенсії 56 459,83грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), незалежно від порядку і підстав нарахування доходу: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Суд першої інстанції вказав, що перерахунок пенсії відповідно до рішення суду відповідачем здійснено у липні 2011 року та липні 2012 року, фактичну виплату проведено у травні 2020 року, а у володіння спадщиною позивач вступила відповідно у липні 2018 року та у листопаді 2018 року, то позивач має право на компенсацію втрати частини доходів з серпня 2018 року та грудня 2018 року по квітень 2020 року, як це передбачено правилами обчислення компенсації, встановленими Порядком №159.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині визначення періоду за який слід нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року в цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що пенсія стає нарахованою в момент призначення і залишається такою до її чергової зміни. Скаржник вказує, що зобов`язання відповідача виплатити позивачу компенсацію не з дня призначення пенсії та допомоги, а лише за період з дня їх нарахування відповідачем після набрання законної сили судовим рішенням по дату виплати позивачу призводить до часткового, не повного захисту прав позивача.

Враховуючи, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, в силу приписів статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна свого чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовською М.В. 17.07.2018, спадщина, на яку видано вказане Свідоцтво, складається з: - нарахованої грошової допомоги відповідно до ст.48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідно до постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 31.10.2012 у справі №1718/2-а-2318/11 у сумі 4585,00 грн; - нарахованої пенсії відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та ст.ст.39, 50, 51, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у сумі 1301,79 грн на виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 29.12.2009 у справі №2а-517/1718/09, у сумі 635,80 грн. на виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 07.10.2011 у справі №1718/2-а-987/11, у сумі 5739,57 грн на виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 26.12.2011 у справі №1718/2-а-1168/11 (а.с.10).

Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Сарненської районної державної нотаріальної контори Соколовською М.В. 21.11.2018, спадщина, на яку видано таке Свідоцтво, складається з доплати внаслідок перерахунку пенсії у сумі 8017,70 грн за період з 06.11.2010 по 22.07.2011 на виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 07.10.2011 у справі №1718/2-а-987/11, у сумі 42066,76 грн за період з 12.12.2010 по 22.07.2011 на виконання постанови Сарненського районного суду Рівненської області від 26.12.2011 у справі №1718/2-а-1168/11 (а.с.11).

На виконання постанов у справі №1718/2-а-1168/11, №1718/2-а-987/11, №2а-517/1718/09 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснило відповідний перерахунок пенсії у липні 2011 року та липні 2012 року, що підтверджується розпорядженнями від 17.07.2011 та від 20.07.2012 (а.с.26-32).

Фактичну виплату нарахованих згідно з рішеннями суду сум проведено 29.05.2020, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с.9).

10.06.2020 ОСОБА_1 звернулася у Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про нарахування та виплату компенсації за втрату частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати (а.с.7).

Листом від 09.07.2020 №6473-6253/Р-02/8-1700/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повідомило позивача про те, що нарахування та виплата сум пенсії за рішенням суду проведена без порушення умов та термінів такої виплати, а, тому, підстави для нарахування та виплати компенсації за втрату частини доходу в зв`язку з порушенням термінів їх виплати відсутні (а.с.13).

Не погоджуючись з такою відмовою, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) частиною 2 статті 46 якого встановлено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі - Порядок № 159).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 159 дія такого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Пунктом 2 Порядку № 159 встановлено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Таким чином, дія зазначених нормативних положень поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Основною умовою для виплати особі передбаченої статтею 46 Закону №1058-IV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року (справа № 522/9778/16-а), від 15 серпня 2019 року (справа №674/24/17), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року (справа № 759/9631/17).

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-III сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159).

Відповідно до пункту 7 Порядку № 159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, зокрема, коштів Пенсійного фонду.

Отже, нормативно передбачено різні джерела виплати компенсації. Щодо Пенсійного фонду України, то компенсації можуть виплачуватися як за рахунок коштів самого Фонду, так і за рахунок коштів, що спрямовуються на ці цілі з бюджету.

При цьому, правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи цей платіж виплачений і коли, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який повинен бути нарахований, зокрема, і на підставі судового рішення.

У постанові від 05.03.2020 у справі № 140/1547/19 Верховний Суд зазначив, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Як встановлено судом першої інстанції у даній справі нарахування позивачу пенсії відбулись у зв`язку із прийняттям пенсійним органом відповідних рішень на виконання судових рішень та здійснено у липні 2011 року та липні 2012 року, а фактична виплата проведена у травні 2020 року.

Несвоєчасне нарахування сум відбулось з вини органу, що призначає та виплачує пенсію.

Водночас, скаржник прийняла спадщину у липні 2018 року та у листопаді 2018 року, що підтверджено видачею відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до положень статті 52 Закон № 1058-IV сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Вказане узгоджується з положеннями статті 1227 ЦК України, відповідно до яких суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до пункту 2.26 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного Фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, для виплати недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, надається свідоцтво про смерть, документи, які підтверджують родинні стосунки, документ, що посвідчує особу заявника.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що підставою для отримання спадкоємцем суми недоотриманої спадкодавцем за життя пенсії, як складової спадщини, є відповідне свідоцтво про право на спадщину, з отриманням якого особа набуває відповідних прав та обов`язків щодо спадкового майна, зокрема, в межах спірних правовідносин, права на виплату відповідних коштів та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вихідною датою для обчислення компенсації у випадку нарахування такої щодо сум, нарахованих, але не отриманих спадкодавцем, для скаржника як спадкоємця є дати прийняття спадщини, а тому суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви правомірності зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідну компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період із серпня 2018 року по квітень 2020 року, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року у справі №460/5944/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
С. М. Шевчук