Справа № 300/257/21
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" червня 2021 р. справа № 300/257/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Панікара І.В.,
при секретарі Подольській Т.М.,
представника відповідача: Муратової Н.І.,
ВСТАНОВИВ:
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви (а.с.23-24).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 11.02.2021 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.36-37).
Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 25.03.2021 року задоволено клопотання позивача про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Залучено Тлумацьку міську раду Івано-Франківської області до участі в справі № 300/257/21 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача (а.с.59-60).
Правом подання відповіді на відзив та заперечення сторони не скористались.
В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав наведених ним у позовній заяві.
Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечила з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Водночас, 08.04.2021 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Тлумацької міської ради (а.с.71).
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, встановив наступне.
Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного їх правового регулювання.
Питання виникнення права користування земельними ділянками, його здійснення та припинення врегульовано Земельним кодексом України та Законом України "Про оренду землі", а відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, у тому числі зі сплати орендної плати з фізичних осіб, їх адміністрування, визначення платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства - Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Згідно положень підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України, плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності;
Відповідно до статті 1 Законом України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У п. 271.1 ст. 271 ПК України зазначено, що базою оподаткування плати за землю є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни. Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики. Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п. 288.2 ст. 288 ПК України). Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду (п.288.3 ст.288 ПК України). Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. ЗУ "Про оренду землі").
Відповідно до статті 31 ЗУ "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.
Статтею 34 ЗУ "Про оренду землі" визначено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки (ч.2 ст.34 ЗУ "Про оренду землі").
Судом встановлено, що 24.09.2020 року Тлумацькою міською радою об`єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в особі міського голови Круховського Р.П. (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар) укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі від 19.09.2019 року, державну реєстрацію якого здійснено 28.09.2020 року (а.с.13-14).
Відповідно до пункту 1 вказаної додаткової угоди, Орендодавець та Орендар дійшли згоди достроково розірвати Договір оренди землі від 19.09.2019 року за взаємною згодою сторін з моменту його укладення.
Згідно пункту 2 зазначеної додаткової угоди з моменту набрання законної сили цієї угоди сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та зобов`язаннями.
Пунтом 3 додаткової угоди визначено, що така набирає чинності з моменту її підписання та є невід`ємною частиною договору від 19.09.2019 р.
Вказане також підтверджується актом обстеження земельної ділянки від 24.09.2020 року за № 1, складеного тимчасовою комісією, створеною для врегулювання питань обробітку земель на території Тлумацької міської ради ОТГ та довідкою Королівського старостинського округу № 6 Тлумацької міської ради від 09.06.2021 року № 306 (а.с.12, 95).
В подальшому, 30.11.2020 року Тлумацька міська рада ОТГ звернулася до ГУ ДПС в Івано-Франківській області із листом за № 1211, в якому просить не стягувати орендну плату з ОСОБА_1 , починаючи з 19.09.2019 року в зв`язку з розірванням договору оренди землі від 19.09.2019 року з моменту його укладення (додаткова угода № 1 від 24.09.2020 року) через неможливість приступити до використання орендованої земельної ділянки (а.с.16).
Такий виклад вищевказаної частини додаткової угоди, на переконання суду, вказує на те, що договір оренди землі від 19.09.2019 року станом на сьогоднішній день є розірваним з часу його укладення. Сторони даного договору не мають будь-яких прав за даним договором та не несуть будь-яких обов`язків за ним.
Щодо тверджень представника відповідача про те, що Додаткова угода № 1 від 24.09.2020 року зобов`язує ГУ ДПС в Івано-Франківській області припинити нарахування з орендної плати за землю виключно починаючи з 24.09.2020 року, не може бути взята судом до уваги з огляду на таке.
Стаття 204 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Це означає, що кожний вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватись, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Спростування презумпції правомірності правочину має місце тільки тоді:
1) коли неправомірність, а отже і недійсність правочину встановлена прямим приписом закону.
У цьому випадку правочин є недійсним уже тому, що визначений як такий у законі. Він неправомірний і не створює правових наслідків, будучи недійсним уже в момент вчинення, оскільки припис закону існує і забороняє такі дії зараз і на майбутнє. Такий правочин є нікчемним і спеціальне визнання його недійсним у судовому порядку не потребується.
Нікчемним є, наприклад, правочин, укладений з порушенням вимоги про обовґязкову нотаріальну форму (стаття 219 ЦК України), або правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання (частина третя статті 614 ЦК України).
2) якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили.
У цьому випадку презумпція правомірності правочину діє в момент укладення правочину, оскільки він не порушує заборони конкретної норми закону (або в момент укладення правочину порушення закону залишається прихованим, невідомим іншим особам).
Проте, правомірність правочину може бути оспорена однією зі сторін або іншою заінтересованою особою, а відтак правочин може бути визнаний судом недійсним.
Варто звернути увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України суд може визнати правочин недійсним на підставах, встановлених законом. Тобто, і в цих випадках презумпція правомірності може бути спростована лише за наявності припису закону, що забороняє такі дії.
З даного приводу, суд зазначає, що в межах повноважень визначеної Кодексом адміністративного судочинства України, суд який здійснює розгляд зазначеної адміністративної справи не наділений компетенцією встановлювати оцінку дійсності вищевказаних правочинів.
Таким чином, за вказаних обставин, за умов коли підстав визнавати окремі положення договору оренди землі від 19.09.2019 року та додаткової угоди №1 від 19.09.2020 нікчемними у суду немає, а доказів визнання таких правочинів чи окремих їх частин недійсними суду не надано, очевидними є підстави для врахування засад правомірності правочину встановлених статтею 204 ЦК України в ході розгляду зазначеної справи.
В даному аспекті суд також вказує на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 652 Цивільного кодексу України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний.
Достроково розірвавши договір оренди землі від 19.09.2019 року за взаємною згодою сторін з моменту його укладення, тобто з 19.09.2019 року уклавши додатку угоду №1 від 24.09.2020 року між орендодавцем Тлумацькою міською радою ОТГ та орендарем ОСОБА_1 , сторони фактично анулювали взаємні зобов`язання пов`язані з таким угодами.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій.
З урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 908 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Відповідач:

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Тлумацька міська рада Івано-Франківської області (, вул. Макуха, 2, м. Тлумач, Івано-Франківська область, 78000).

Суддя Панікар І.В.

Рішення складене в повному обсязі 17 червня 2021 р.