Справа № 320/3494/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м.Київ №320/3494/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області , у якій просить суд: визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-276545-17 сформовану 11 листопада 2020 року ГУ ДПС у Київській області, відповідно до якої станом на 31 жовтня 2020 року, заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів, пені ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 ) становить 25439 (двадцять п`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн. 26 коп.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що нею отримана спірна вимога про сплату боргу з єдиного внеску. Позивачка зазначає, що з 2010 року вона була зареєстрована як фізична особа-підприємець, при цьому підприємницької діяльності не здійснювала, не подавала звітності та не сплачувала єдиний соціальний внесок (надалі - ЄСВ), натомість ЄСВ за позивачку сплачував її роботодавець. За таких обставин, необхідність сплати єдиного внеску особами, які зареєстровані як фізичні особи-підприємці та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату, що суперечить меті запровадженого державою страхового внеску.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач позов не визнав, у відзиві просив відмовити в його задоволенні. Як зазначає відповідач, адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюється ним на підставі норм однойменного закону. Закон покладає на позивачку обов`язок своєчасно і в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок, але позивачка такий внесок не сплатила, що і послугувало підставою для прийняття вимоги. Станом на 11.11.2020 року заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати ЄСВ становить 25 439,26 грн.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , була зареєстрована як Фізична особа - підприємець з 23.03.2010 (номер запису 0017441) та припинила підприємницьку діяльність 28.11.2019 (номер запису НОМЕР_3 ).

Як зазначає у позовній заяві позивачка, підприємницьку діяльність вона не вела, доходу не отримувала.

Матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у Київській області відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 11.11.2020 № Ф-276545-17 на суму 25439,26 грн.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 06.02.2017 року по 12.06.2017 працювала на посаді

головного бухгалтера ТОВ "СЕРВЕР ШОП" ідентифікаційний код юридичної особи 40668678, де отримувала заробітну плату та за неї страхувальником сплачувались страхові внески, що підтверджується Довідкою про доходи Вих. № 1 від 28.01.2021.

З 17.07.2017 по 19.12.2017 позивачка працювала на посаді бухгалтера у ТОВ ВКФ "ВАЛЕРІЯ" ідентифікаційний код юридичної особи 13722031, де отримувала заробітну плату та за неї страхувальником сплачувались страхові внески, що підтверджується Довідкою про доходи №1 вих. №01/01/28 від 28 січня 2021 року.

З 01.08.2018 по 28.03.2019 позивачка працювала на посаді Головного бухгалтера в ТОВ "БУДІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА "ЄВРОДІМ" ідентифікаційний код юридичної особи , де отримувала заробітну плату та за неї страхувальником сплачувались страхові внески, що підтверджується Довідкою від 13.01.2021 №БІГ00000001.

З 08.04.2019 по 25.11.2019 позивачка працювала на посаді старшого бухгалтера в ПАТ "КИІВТРАНСЕКСПЕДИЦІЯ", ідентифікаційний код юридичної особи 03120242, де отримувала заробітну плату та за неї страхувальником сплачувались страхові внески, що підтверджується Довідкою № 2 від 26.01.2021.

Вищезазначена інформація також підтверджується Довідкою Форма ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загально обов`язкового державного соціального страхування, що сформовано 16.03.2021, та трудовою книжкою НОМЕР_4 .

Не погоджуючись з вищезазначеною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивачка, скориставшись процедурою досудового врегулювання спору, отримала негативний результат, про що зазначено у Рішенні про залишенні скарги без розгляду від 30.12.2020 року № 36900/6/99-00-06-02-01-06.

Вважаючи вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивачка звернулась до суду з позовом про її скасування.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України в частині відносин, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, та нормами Закону № 2464-VI в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пп.14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

2) для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

3) для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

З врахуванням положень Закону № 2148-VIII від 03.10.2017 р. єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, самозайняті особи, в тому числі, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

В постанові Верховного Суду від 04.12.2019 р. у справі №440/2149/19 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

В даному випадку за період з з 23.03.1020 по 28.11.2019 позивачка була зареєстрована як фізична особа-підприємець.

В матеріалах справи відсутні докази ведення нею підприємницької діяльності, подання податкової звітності.

В той же час, позивачкою надано докази перебування позивачки у трудових відносинах з ТОВ "СЕРВЕР ШОП", ТОВ ВКФ "ВАЛЕРІЯ", ТОВ "БУДІВЕЛЬНО-ІНВЕСТИЦІЙНА ГРУПА "ЄВРОДІМ", ПАТ "КИІВТРАНСЕКСПЕДИЦІЯ", що підтверджується інформацією з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 , форма ОК-5.

Відповідач вказану інформацію не спростував згідно з відомостями податкової звітності роботодавця.

За таких обставин, враховуючи перебування позивачки у період 2017-2019 років на посаді в якості найманого працівника та сплату ЄСВ за неї роботодавцем, у неї не виникає обов`язок сплати ЄСВ як ФОП за цей період.

При цьому, у відзиві відповідача зазначено, що ЄСВ позивачці нараховано за III квартал 2020 року, проте, як зазначає сам відповідач, підприємницьку діяльність ОСОБА_1 припинено 28.11.2019, а відтак, нарахування позивачці за зазначений період ЄСВ є безпідставним та не підтвердженим жодними доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) від 11.11.2020 № Ф-276545-17 на суму 25439 грн. 26 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Київській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.