Справа № 752/5857/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 752/5857/19
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

16 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Заступника начальника управління - начальника інспекційного відділа №1 Управління державного будівельно-архітектурного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича про скасування постанов, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 березня 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась у суд з позовом до Заступника начальника управління - начальника інспекційного відділа №1 Управління державного будівельно-архітектурного контролю Одеської міської ради Якименка Руслана Костянтиновича (далі - відповідач, Якименко Р.К. ) про скасування постанов, якими її притягнуто до адміністративної відповідальності за недопуск посадових осіб органа державного архітектурно-будівельного контролю до проведення перевірки та невиконання приписа.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі, дочка позивача - ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наголошує, що її мати, ОСОБА_1 , безпідставно притягнута до адміністративної відповідальності, оскільки під час перевірки була відсутня у місці її проведення та припис органа архітектурно-будівельного контролю не отримувала.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу притягнення позивача до адміністративної відповідальності за недопуск посадових осіб органа державного архітектурно-будівельного контролю до проведення позапланової перевірки, а також невиконання приписа такого органа.

З огляду на відсутність в апеляційній скарзі жодних доводів щодо вирішення судом першої інстанції питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 , а також не встановлення судом апеляційної інстанції таких обставин, судова колегія уважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, реалізуючи передбачене статтею 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.

Водночас, суб`єктивна оцінка порушення права не є абсолютною, відтак, суд повинен встановити, серед іншого, в чому полягає порушення прав особи, яка подає апеляційну скаргу, оскаржуваним судовим рішенням.

Відповідно до частини 1 статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, передумовою апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, є встановлення обставин, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. При цьому, на відміну від частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, яка пов`язує право особи на звернення до адміністративного суду у тому числі із суб`єктивним критерієм, положення частини 1 статті 293 цього Кодексу крізь призму юридичної визначеності та сталості судового рішення гарантують особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

На переконання суду апеляційної інстанції, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Разом з тим, даний спір виник щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Як зазначає апелянт, її матір - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Вона є єдиним спадкоємцем останньої, що на переконання скаржника, відповідно до положень статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для заміни позивача його правонаступником.

Відповідно до положень статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, зобов`язання зі сплати штрафних санкцій, накладених спірними постановами, мали увійти до складу спадщини у разі їх наявності на момент її відкриття.

Однак, за результатами вивчення інформації, яка міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавчі провадження, що відкриті на підставі спірних постанов, закінчені 25 березня 2019 року у зв`язку з фактичним повним виконанням.

Таким чином, зобов`язання по сплаті штрафів позивачем виконані, а відтак дані правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до пунка 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У даному випадку рішення суду стосується вичерпного кола суб`єктів - позивача. Питання про права, свободи, інтереси чи обов`язки ОСОБА_2 рішенням суду першої інстанції не вирішено.

Відповідно до пункта 3 частини 1 статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно частини 2 цієї правової норми про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлену вище відсутність у ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження рішення суду у даній справі, суд приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 248, 310, 305, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 червня 2019 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді О.Є. Пилипенко

Л.Т. Черпіцька

(Повний текст ухвали складений 16 червня 2021 року.)