Справа № 620/4256/21
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м.Чернігів Справа № 620/4256/21

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Клопота С.Л., розглянувши в спрощеному позовному провадженні справу за позовом Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмоноліт" про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

Чернігівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмоноліт", в якому просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецмоноліт» (р/р: НОМЕР_1 , АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО: 380805, ) в дохід Державного бюджету України (отримувач: ГУК у Чернігівській області, Прилуцький район, банк отримувача: Казначейство України (ел. адм. подат.), рахунок: UA0025379, ККДБ:50070000, ) 22 115,39 грн адміністративно-господарських санкцій та 26,52 грн. пені.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачем у 2020 році не виконано вимог, передбачених Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», згідно яких він був зобов`язаний самостійно створити робоче місце та працевлаштувати на нього особи з інвалідністю.

Ухвалою судді від 22.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного провадження. Також установлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов.

Від відповідача у становлений ухвалою суду строк надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову має бути відмовлено, враховуючи таке.

Судом встановлено, що відповідно до вимог ст.43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, а частиною 3 коментованої статті передбачено, що забороняється використання примусової праці. За таких обставин, роботодавці позбавлені права утримувати на посаді особу, навіть з інвалідністю, яка не бажає працювати.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 19 Закону України «Про основи" соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій, громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно з частиною третьою статті 18Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов`язані, серед іншого: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Так, наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 затверджено звітність «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» форма № 3-ПН.

Форма № 3-ПН заповнюється роботодавцями та подається до базового центру зайнятості незалежно від місцезнаходження роботодавця. Актуальність зазначених у формі № 3-ПН вакансій уточнюється базовим центром зайнятості не рідше ніж двічі на місяць під час особистої зустрічі з роботодавцем, у телефонному режимі або через засоби електронного зв`язку. Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником (пункти 3-5 Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31.05.2013).

Аналіз наведених правових норм свідчить, що законодавством встановлено обов`язок роботодавця створити робочі місця для осіб з інвалідністю відповідно до нормативу та подавати інформацію про попит на робочу силу (вакансії) до територіального органу Державної служби зайнятості.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина третя статті 18-1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні»),

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

З поданих суду доказів вбачається, що відповідачем постійно подавалась відповідна звітність стосовно працевлаштування осіб з інвалідністю за формою 3-ПН, що не оспорюється та визнається і самим позивачем.

Крім того, у відповідача була працевлаштована одна особа з інвалідністю, але, 08 липня 2020 року дана особа звільнилась з займаної посади за згодою сторін.

Про це звільнення та вивільнення відповідної посади відповідач поінформував Прилуцьку міськрайонну філію Чернігівського обласного центру зайнятості зразу, як того вимагає відповідний Порядок подання інформації про наявність вакансії, затверджений Наказом Міністерства соціальної політики №316 від 31 травня 2013 року «Про затвердження форми звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії) та Порядку її подання». Документально подання відповідної звітності форми З-ГІН/ було дійсно 20 липня 2020 року, тобто з дати, з якої відповідач був готовий прийняти працівника з інвалідністю на роботу та укласти відповідний трудовий договір.

Тобто, з вище наведеного вбачається, що з боку підприємства «Укрспецмоноліт» жодного порушення вимог чинного законодавства допущено не було, оскільки відповідачем було створено відповідне робоче місце, подано до центру зайнятості відповідну звітність про наявність відповідної вакансії, але, за весь цей час жодного кандидата з інвалідністю на відповідну вакансію направлено не було.

Зважаючи на викладене, та враховуючи що Відповідачем вчинено всі передбачені чинним законодавством заходи спрямовані на працевлаштування інвалідів, однак робочі місця протягом 2020 року залишились вакантним з незалежних від Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмоноліт" причин, судом встановлено, що відповідач не може бути підданий застосуванню адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для інвалідів, працевлаштування яких здійснюється органами державної влади, місцевого самоврядування та громадськими організаціями інвалідів за умови наявності вакантних робочих місць, а тому позовні вимоги є не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене вище та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що у задоволенні позову Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів слід відмовити.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Чернігівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул. Радченка,14,Чернігів,14017) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрспецмоноліт" (вул.Густинська, 21/1г, м.Прилуки, Прилуцький район, Чернігівська область,17500) про стягнення коштів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга, з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII ''Перехідні положення'' Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17 червня 2021 року.

Суддя С.Л. Клопот