Справа № 300/2156/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2156/19 пров. № А/857/3703/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

представник позивача: Кобилів В.Я.,

представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 300/2156/19 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу та припису про усунення виявлених порушень,-

суддя в 1-й інстанції Матуляк Я.П.,

час ухвалення рішення 11 год. 59 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 02.03.2020,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Управління Держпраці в Івано-Франківській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила визнати протиправними дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування в період з 26.09.2019 по 27.09.2019, за результатами якого складено акт від 27.09.2019 № ІФ1490/1667/АВ, визнати протиправними та скасувати припис про усунення виявлених порушень від 04.10.2019 № ІФ1490/1667/АВ/П, складений інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області Остафійчуком І.А., та постанову про накладення штрафу від 21.10.2019 № ІФ1490/1667/АВ/П/ТД-ФС.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у відповідача не було законних підстав для проведення інспекційного відвідування щодо неї, а відповідно і винесення оскаржуваних постанови та припису за результатами такого інспектування. Зазначає, що працю найманих осіб без належного оформлення з ними трудових відносин не використовувала, що свідчить про недопущення нею порушень вимог статті 24 Кодексу законів про працю України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 позов задоволено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області задоволено. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 300/2156/19 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанови і припису відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2021 року касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.09.2020 скасовано, а справу №300/2156/19 направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів здійснює повторний розгляд апеляційної скарги Управління Держпраці в Івано-Франківській області в межах доводів, які наведені вказаним апелянтом.

Так, Управління Держпраці в Івано-Франківській області вказує в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що 29.05.2019 о 11 годині 50 хвилин у ФОП ОСОБА_1 , у швейному цеху за місцем фактичного здійснення діяльності за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що на робочому місці знаходились ряд осіб, зокрема: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .. Представлені ФОП ОСОБА_1 цивільно-правові договори з вказаними особами передбачають надання послуг з шиття, тобто підміняють один вид правовідносин (трудові) іншим видом (цивільні), на що не було звернуто судом першої інстанції.

Наступне з чим не погоджується апелянт це з тим, що вказаним рішенням суду першої інстанції дії відповідача щодо проведення інспекційного відвідування визнано незаконними в період з 26.09.2019 по 27.09.2019, оскільки, на думку суду першої інстанції, фактичне інспекційне відвідування проведено особою, у якої відсутні повноваження на проведення такого заходу.

Вказаний в наказі та направленні на відвідування інспектор ОСОБА_8 , який вручав направлення на проведення інспекційного відвідування, отримував необхідні для проведення перевірки документи, складав і підписував акт перевірки. В свою чергу, інспектор ОСОБА_9 знаходилась в приміщенні, в якому позивач здійснює свою підприємницьку діяльність, та відповідно до пункту 33 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 (далі - Порядок № 823), проводила інформаційно-роз`яснювальну роботу працівникам позивача

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, при цьому суд зазначає наступне.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, видами діяльності якої є виробництво іншого одягу й аксесуарів, ремонт інших побутових виробів і предметів особистого вжитку, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля одягом у неспеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах, роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.

На підставі наказу «Про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 » від 24.09.2019 № 1154-Д, виданого на підставі, зокрема, листа Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 20.09.2019 № 163/9/09-19-33-06, та направлення на проведення інспекційного відвідування від 24.09.2019 № 5981 посадовою особою Управління Держпраці в Івано-Франківській області у період з 25.09.2019 по 09.10.2019 проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка здійснює підприємницьку діяльність у швейному цеху за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатами проведеного інспекційного відвідування складено акт від 27.09.2019 № ІФ1490/1667/АВ, відповідно до якого встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустила до роботи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 без належним чином укладеного трудового договору, а відтак, порушила вимоги частини третьої статті 24 Кодексу Законів про працю України.

На підставі висновків акта перевірки та факту встановлення допуску до роботи фізичних осіб без укладення трудового договору та оформлення трудових відносин у встановленому законом порядку, головним державним інспектором Управління Держпраці в Івано-Франківській області Остафійчуком І.А. винесено припис про усунення виявлених порушень від 04.10.2019 № ІФ1490/1667/АВ/П, відповідно до якого фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 зобов`язано укласти трудові договори з найманими працівниками.

На підставі акта інспекційного відвідування від 27.09.2019 № ІФ1490/1667/АВ заступник начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області Смага Р. І. виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.10.2019 № ІФ1490/1667/АВ/П/ТД-ФС, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 751 140 грн..

Задовольняючи позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що інспекційне відвідування проведене відповідачем з порушенням норм законодавства, що регламентують порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю. Фактично позаплановий захід проведено посадовою особою відповідача, у якої відсутні повноваження на проведення такого інспекційного відвідування, а складений за результатами інспекційного відвідування Акт підписаний особою, яка фактично не проводила такого заходу - ОСОБА_8 .. Оскільки оскаржувані постанова та припис суб`єкта владних повноважень прийняті на підставі доказів, які не є допустимими, то, враховуючи наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку, суд дійшов висновку про неправомірність накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № ІФ1490/1667/АВ/П/ТД-ФС від 21.10.2019 та припису про усунення виявлених порушень за №ІФ1490/1667/АВ/П від 04.10.2019. Факт існування трудових відносин між позивачем та виявленими інспекційним відвідуванням найманими працівниками відповідачем належними доказами не доведено.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновок обґрунтованим, та таким, що відповідає дійсним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМ України № 96 від 11.02.2015, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Отже, Управління Держпраці у Івано-Франківській області у системі органів виконавчої влади є уповноваженим територіальним органом для здійснює державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 (далі - Закон № 877).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Відповідно до частини першої, другої статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823.

Позапланова перевірка проводиться незалежно від кількості раніше проведених перевірок за наявності підстав, визначених Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є:

подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених у документах обов`язкової звітності, поданих суб`єктом господарювання;

перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення планових заходів органом державного нагляду (контролю);

обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення суб`єктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення;

неподання у встановлений термін суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності без поважних причин, а також письмових пояснень про причини, які перешкоджали поданню таких документів;

настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Фізичні особи, які подали безпідставне звернення про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства, несуть відповідальність, передбачену законом.

Проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, якщо інше не передбачається законом або міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У постанові Верхового Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 сформовано правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Також у постанові Верхового Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18 судова палата вказала, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

Наведені висновки безпосередньо стосуються податкових правовідносин, проте закріплюють загальне правило, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.

Отже, відповідач під час проведення перевірки суб`єкта господарювання у будь-якому випадку повинен дотримуватися порядку призначення та проведення такої перевірки, визначеному законодавством України, та законодавством не передбачено винятків щодо притягнення суб`єктів господарювання до відповідальності за результатами перевірки, призначеної та проведеної з грубим порушенням порядку, визначеного національним законодавством та результати якої не породжують для суб`єкта господарювання правових наслідків.

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій наказу про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 №1154-Д від 24.09.2019 та направлення №5981 від 24.09.2019, позаплановий захід контролю доручено провести інспектору праці головному державному інспектору відділу з питань трудових відносин та зайнятості ОСОБА_8 (а.с. 83,84).

В той же час, судом встановлено, що фактично інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 проведено особою у якої відсутні повноваження на проведення позапланового заходу. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків, які були приведені до присяги та допитані судом першої інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції повторно досліджено відеозапис інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , долучений до матеріалів справи на DVD диску (а.с. 117).

З вказаного відеозапису встановлено, що інспектор ОСОБА_8 , який знаходився в приміщенні, участі в проведенні позапланового заходу не приймав, а вів бесіду з працівниками ДПС. В той же час, фактично інспекційне відвідування проводилось іншою особою, яка спілкувалась з особами присутніми в приміщенні, відбирала пояснення та займалась збором документації.

Судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що фактично позаплановий захід проведено посадовою особою відповідача у якої відсутні повноваження на проведення такого інспекційного відвідування, а складений за результатами інспекційного відвідування Акт підписаний особою, яка фактично не проводила такого заходу.

Згідно з частиною 1 статтею 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3статті 24 Кодексу законів про працю України).

В матеріалах справи наявні копії цивільно-правових договорів укладених між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с.89, 91, 93, 95, 97, 99).

Згідно вказаних договорів зазначені особи (виконавці) беруть на себе зобов`язання виконати конкретний вид роботи в чітко визначений термін, а ФОП ОСОБА_1 (замовник) зобов`язується надати необхідні засоби, інвентар та провести розрахунок.

Відповідно наявних в матеріалах справи копій Актів прийому наданих послуг до цивільно-правових договорів, вказані роботи виконано, прийнято та проведено розрахунок з виконавцями (а.с.41, 44, 47, 50, 53, 56).

Вищезазначені цивільно-правові угоди були надані позивачем під час інспекційного відвідування.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 Цивільного кодексу України, згідно частини першої якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Отже, юридична особа та фізична особа як сторони відповідних договорів вільні у своєму виборі щодо форми оформлення відносин, і на свій розсуд вправі визначати вид такого договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг, виконання робіт тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

За цивільно-правовим договором, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 18.01.2018 у справі №350/403/16-ц.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому, за цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата.

Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться.

Водночас відповідно до пункту «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що чинним законодавством України не передбачено конкретних випадків, в яких сторони зобов`язані укладати трудові договори, а в яких цивільно-правові договори (угоди) на виконання певних робіт.

Як вбачається з досліджених колегією суддів цивільно-правових договорів, укладених між ФОП ОСОБА_1 та вказаними вище особами, їх предметом є кінцевий результат праці, оскільки вищевказані особи виконували конкретний вид і обсяг робіт (надавали разові послуги) протягом чітко визначеного періоду, які виконавці передали замовнику.

Також, відповідачем не доведено, що на вказаних осіб поширювались правила внутрішнього трудового розпорядку. Жодні накази, розпорядження про прийняття їх на роботу, допуск до роботи за цими договорами не видавалися, пільги, компенсації, заохочення за успіхи в роботі та стягнення за порушення трудової дисципліни до них не застосовувалися. Оплата праці за роботу (надані послуги) не мала систематичного характеру, як це передбачено трудовим договором, були разовими, проводилися згідно актів і тільки після виконання.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки перевірку проведено протиправно, оскаржувані постанови про накладення стягнення, які прийняті за результатами її проведення, підлягають скасуванню.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №823/647/17, від 27.10.2020 у справі № 804/3566/17 в тотожних правовідносинах.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст.ст. 322, 325, 329 КАС України , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року у справі № 300/2156/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17 червня 2021 року