Справа № 420/4759/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4759/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (68002, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченко, 10; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо використання неправдивої інформації у Повідомленні № 2/120 від 01.02.2021 р. про те, що Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Одеської області за порушення правил військового обліку розшукується ОСОБА_2 , 1997 року народження;

визнати протиправними дії Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо не надання відповіді на заяву від 04.03.2021 р. про повідомлення про результати розгляду заяви сина позивача ОСОБА_2 від 04.09.2019 р. про звільнення від призову на строкову військову службу;

зобов`язати Чорноморський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України розглянути по суті заяву позивача від 04.03.2021 р. про повідомлення про результати розгляду заяви сина позивача ОСОБА_2 від 04.09.2019 р. про звільнення від призову на строкову військову службу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону № 1275-VII від 20.05.2014 р. та надати відповідь;

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після реорганізації, Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви від 04.09.2019 р. ОСОБА_2 про звільнення від призову на строкову службу; зобов`язати її розглянути та прийняти рішення відповідно до вимог ч. 1 ст.18 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону № 1275-VII від 20.05.2014 р.;

зобов`язати Чорноморський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України після розгляду заяви ОСОБА_2 від 04.09.2019 р. про звільнення від призову на строкову службу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військо ву службу», залучити до Єдиного реєстру військовозобов`язаних, відповідну інформацію;

зобов`язати Чорноморський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України подати, у встановлений судом строк, звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою від 16.04.2021р. позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 , а після реорганізації, Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо не розгляду заяви від 04.09.2019 р. ОСОБА_2 про звільнення від призову на строкову службу; зобов`язання розглянути заяву від 04.09.2019 р. та прийняти рішення відповідно до вимог ч. 1 ст.18 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону № 1275-VII від 20.05.2014 р.; зобов`язання Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України після розгляду заяви ОСОБА_2 від 04.09.2019 р. про звільнення від призову на строкову службу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військо ву службу», залучити до Єдиного реєстру військовозобов`язаних, відповідну інформацію повернуто позивачеві.

Відкрито провадження в адміністративній справі №420/4759/21 в частині позовних вимог про:

визнання протиправними дій Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо використання неправдивої інформації у Повідомленні № 2/120 від 01.02.2021 р. про те, що Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Одеської області за порушення правил військового обліку розшукується ОСОБА_2 , 1997 року народження;

визнання протиправними дій Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо не надання відповіді на заяву від 04.03.2021 р. про повідомлення про результати розгляду заяви сина позивача ОСОБА_2 від 04.09.2019 р. про звільнення від призову на строкову військову службу;

зобов`язання Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України розглянути по суті заяву позивача від 04.03.2021 р. про повідомлення про результати розгляду заяви сина позивача ОСОБА_2 від 04.09.2019 р. про звільнення від призову на строкову військову службу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону № 1275-VII від 20.05.2014 р. та надати відповідь;

визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно з даними приписного свідоцтва № 113/102 Я-97/3 ОСОБА_2 (син позивача), 1997р.н. прийнято на облік призовників в Іллічівському МВК Одеської області 23.01.2014р. Позивачем 03.03.2021р. від Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України отримано повідомлення №2/120 від 01.02.2021р., у правому куті якого проставлено червоною фарбою штамп зі словами «розшук» та зазначено : «Ваш син ОСОБА_2 розшукується Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Одеської області за порушення правил військового обліку» та зазначено у ньому попередження про те, що відповідно до ст. 335 КК України ухилення від призову на строкову військову службу карається обмеженням волі на строк до трьох років». Проте, ОСОБА_2 не притягувався до кримінальної відповідальності відповідно до вимог ст. 335 КК України. 04.09.2019р. син позивача ОСОБА_2 особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з письмовою заявою про звільнення від призову на строкову службу відповідно до вимог ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Оскільки у військовому комісаріаті відмовились скріпляти особистим підписом на другому екземплярі заяви з нотаріально завіреними додатками, її отримання, 04.09.2019р. заяву про звільнення від призову на строкову службу відправлено рекомендованим листом №330, яку отримано 05.09.2019р. посадовою особою військового комісаріату ОСОБА_3 . Всупереч приписів ст.ст. 15, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», відповідь за результатами розгляду заяви від 04.09.2019р. не надана. Таким чином, відповідачем у повідомленні №2/120 від 01.02.2021р. використано неправдиву інформацію про розшук сина позивача ОСОБА_2 .

Позивач, керуючись вимогами ст. 40 Конституції України, ст.1, ч.2 ст. 15, ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», отримавши адресоване йому повідомлення №2/120 від 01.02.2021р., звернувся із заявою про надання письмової відповіді про результати розгляду заяви його сина від 04.09.2019р. про звільнення від призову на строкову військову службу та з метою виключення у подальшому розшуку його сина, включивши до Єдиного реєстру військовозобов`язаних інформацію про звільнення його від призову відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 16.03.2021р. позивач отримав лист від військового комісаріату Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, в якому останній зазначив про наявність підстав для звільнення сина позивача від призову, проте не повідомлено про причини не розгляду заяви ОСОБА_2 від 04.09.2019р. та залучення інформації до Єдиного реєстру військовозобов`язаних про звільнення його від призову відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Від відповідача надійшов відзив на позов (вх. № 24780/21 від 17.05.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що повідомлення №2/120 від 01.02.2021р. було направлено на адресу позивача ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що призовник ОСОБА_2 , 1997р.н. (син позивача) не з`являвся на призовну комісію м. Чорноморськ особисто. Відповідно до п. 68 КМУ №352 від 21.03.2002р., районні (міські) військові комісари зобов`язані особисто контролювати прибуття призовників для проходження призовної комісії, а стосовно осіб, які не прибули на призовну комісію, вживати заходів для встановлення причин їх неприбуття і розшуку. Відповідно до цього пункту позивач повинен був особисто на засіданні комісії м. Чорноморськ написати заяву на діючого військового комісара (станом на 04.09.2019р. військовим комісаром був полковник ОСОБА_4 ) для вирішення питання про звільнення від призову на строкову військову службу за ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Станом на 12.12.2019р. призовник ОСОБА_2 не з`явився на призовну комісію м. Чорноморська. За рішенням призовної комісії, у зв`язку з неявкою призовника ОСОБА_2 , документи на сина позивача були надані до правоохоронних органів згідно п. 3 ст. 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». За результатами розгляду заяви позивача від 04.03.2021р. відповідачем надано відповідь № 2/273 від 11.03.2021 р. з повідомленням позивача щодо особистого відвідування його сина призовної комісії м.Чорноморська. у зв`язку з тим, що позивач не надав до Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України довіреності представляти інтереси призовника ОСОБА_2 більш детальну інформацію не можливо було надати. Щодо розгляду заяви призовника ОСОБА_2 , відповідачем зазначено, що останню неможливо було надати на розгляд засідання призовної комісії, оскільки вона адресована військовому комісару Овідіопольського РТЦК та СП Одеської області, в зв`язку з чим її розгляд призупинено до явки призовника ОСОБА_2 особисто та написання заяви на голову призовної комісії.

24.05.2021 р. (вх. №ЕП/14057/21) від позивача надійшла відповідь на відзив.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:
Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України на ім`я позивача надано повідомлення № 2/120 від 01.02.2021 р., в якому зазначено, що Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Одеської області за порушення правил військового обліку розшукується його син ОСОБА_2 , 1997 року народження (а.с. 8).

18.03.2021р. (вих. № 61.2-Я-155) Одеським районним управлінням поліції №2 (відділ поліції №2) Головного управління ГУНП в Одеській області за наслідками розгляду звернення позивача про надання інформації про притягнення його сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до кримінальної відповідальності за ст. 335 КК України повідомлено, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, повідомлення про підозру ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ст. 335 КК України не здійснювалось (а.с. 9).

04.03.2021р. позивач звернувся до військового комісара Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України із заявою, в якій просив: 1) письмово повідомити про результати розгляду заяви сина позивача ОСОБА_2 від 04.09.2019р. про звільнення від призову на строкову військову службу; 2) з метою виключення в подальшому розшуку сина позивача, залучити до Єдиного реєстру військовозобов`язаних інформацію про звільнення його від призову на військову службу відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону №1275- VII від 20.05.2014р.; 3) особисто розглянути заяву та надати письмову відповідь у встановлений строк. До вказаної заяви додано копію заяви ОСОБА_2 від 04.09.2019р. про звільнення від призову на строкову службу; копії касових чеків ДП «Укрпошта» про сплату коштів щодо поштового відправлення № 330; копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 330 (а.с. 11-14).

11.03.2021р. (вих. № 2/273) Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України за наслідками розгляду вищевказаного звернення позивача повідомлено, що його син має право на звільнення від призову на строкову військову службу відповідно до вимог ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але для подальшого розгляду питання щодо звільнення від призову на строкову військову службу сину позивача потрібно звернутись особисто, надавши відповідні документи. При цьому вказано про необхідність надання відповідних документів та направлення сина до Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо подальшого розгляду питання про звільнення від призову на строкову військову службу за ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с. 15).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Законом України «Про звернення громадян» врегульовано питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Згідно ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

За приписами ч. 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

За приписами ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.03.2021р. (вих. № 2/273) Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України за наслідками розгляду звернення позивача повідомлено позивача, що його син має право на звільнення від призову на строкову військову службу відповідно до вимог ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але для подальшого розгляду питання щодо звільнення від призову на строкову військову службу сину позивача потрібно звернутись особисто, надавши відповідні документи.

Проте, відповідачем не зазначено відповіді на жодне з викладених у заяві позивача від 04.03.2021р. питань, в якій він просив: 1) письмово повідомити про результати розгляду заяви сина позивача ОСОБА_2 від 04.09.2019р. про звільнення від призову на строкову військову службу; 2) з метою виключення в подальшому розшуку сина позивача, залучити до Єдиного реєстру військовозобов`язаних інформацію про звільнення його від призову на військову службу відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону №1275-VII від 20.05.2014р. Також на заначено з посиланням на норми чинного законодавства щодо неможливості надання відповіді на вказані в заяві питання. У відповіді відповідача не викладено мотивів відмови, а також не роз`яснено порядку оскарження такого рішення відповідача. Тобто фактично відповідач не розглянув по суті заяву позивача від 04.03.2021р.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідач жодним чином не заперечував щодо вищевказаних обставин, не доводив та належними доказами не підтверджував зворотного. У відзиві на позовну заяву наведено доводи щодо правомірності не розгляду заяви сина позивача від 04.09.2019 р. про звільнення від призову на строкову військову службу, відповідно до вимог ч. 1 ст. 18 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», проте суд не надає оцінки таким доводам, оскільки відповідач не розглянув заяву позивача від 04.03.2021р. по суті та на такі підстави не посилався у відповіді від 11.03.2021р. (вих. № 2/273), а за приписами ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Натомість, жодних доводів в обґрунтування правової позиції щодо ненадання відповіді на викладені в заяві позивача від 04.03.2021р. питання, у відзиві на позовну заяву не наведено.

За приписами ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як встановлено ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

З урахуванням наведеного, враховуючи встановлені судом обставини, наявні підстави для визнання протиправними дій Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо не надання інформації, запитуваної у заяві ОСОБА_1 від 04.03.2021 р.; зобов`язання Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.03.2021 р. та надати відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян».

Згідно п. 49 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 р. № 100), на строкову військову службу призиваються громадяни України, які відповідають вимогам, визначеним частиною першою статті 15 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Призов громадян на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин.

Насамперед призову підлягають громадяни старшого віку, строк дії відстрочки яких закінчився або які з різних причин не були призвані на строкову військову службу в установлені строки.

Відстрочка від призову громадян на строкову військову службу надається громадянам призовного віку за підстав, визначених статтею 17 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Від призову на строкову військову службу звільняються громадяни призовного віку за підстав, визначених статтею 18 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Відповідно до п. 59 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2021 р. № 100), посадова особа, яка відповідає за обліково-призовну роботу районного (міського) військового комісаріату, оголошує призовникам порядок проходження ними медичного огляду та призовної комісії, роз`яснює їх права та обов`язки і перевіряє в них наявність відповідних документів. На підставі поданих документів технічні працівники, залучені для роботи на призовній дільниці, вносять необхідні уточнення до облікової картки призовника.

Після перевірки документів і записів в обліковій картці призовника та відомостей щодо нього у Єдиному державному реєстрі військовозобов`язаних (у разі можливості) посадова особа, яка відповідає за обліково-призовну роботу районного (міського) військового комісаріату, уточнює в кожного призовника дані про його сімейний стан, стан здоров`я, освіту, спеціальність тощо. Дані звіряються з відомостями, що надійшли від органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, під час попереднього вивчення. Результати бесіди вносяться до листа вивчення особистих якостей призовника.

Виправлення в обліковій картці призовника і в листі вивчення особистих якостей призовника повинні робитися чорнилом (кульковою ручкою) і засвідчується підписом посадової особи, яка відповідає за обліково-призовну роботу районного (міського) військового комісаріату.

За змістом п. 60 вищевказаного Положення, військові комісари районних (міських) військових комісаріатів зобов`язані особисто контролювати прибуття призовників для проходження призовної комісії, а стосовно осіб, які не прибули на призовну комісію, вживати заходів для встановлення причин їх неприбуття і розшуку.

Призовникам, які не прибули для проходження районної (міської) призовної комісії з поважних причин, визначається інший день для її проходження.

Про всі випадки неприбуття призовників для проходження районної (міської) призовної комісії без поважних причин військові комісари районних (міських) військових комісаріатів надсилають органам Національної поліції повідомлення за формою, визначеною додатком 13 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921, для розшуку, затримання та доставки до районних (міських) військових комісаріатів громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку.

Органи Національної поліції в установленому законом порядку зобов`язані проводити розшук, затримання і доставку до районних (міських) військових комісаріатів громадян, які ухиляються від виконання військового обов`язку.

Документи з розшуку зберігаються в особових справах призовників, які ухиляються від призову на строкову військову службу. Якщо дії щодо розшуку цих призовників не дають позитивних наслідків, за рішенням призовної комісії на них оформляються та надсилаються відповідним правоохоронним органам такі документи:

повідомлення про кримінальне правопорушення за формою, визначеною додатком 12 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 р. № 921;

копія облікової картки призовника;

витяг із протоколу засідання призовної комісії з рішенням про надіслання відповідним правоохоронним органам матеріалів на призовника, який ухиляється від призову;

копія особової справи призовника;

корінець повістки з підписом призовника про те, що його попереджено про день і час явки до районного (міського) військового комісаріату, або пояснювальні записки осіб, яким доручалося вручити повістки (у разі, коли мала місце відмова від одержання повістки або повістку не вручено з будь-яких причин);

витяг із списку осіб, яких було викликано до районного (міського) військового комісаріату, з відміткою про неявку призовника;

пояснювальні записки посадових осіб районного (міського) військового комісаріату, які проводили перевірку причин неявки призовника;

документи, що підтверджують доведення до відома призовника основних положень Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, встановленої законами відповідальності за їх порушення, застосовані до призовника заходи за ухилення від явки в районний (міський) військовий комісаріат;

у разі наявності пояснення від особи, яка ухиляється від призову на військову службу;

супровідний лист районного (міського) військового комісаріату на адресу керівника правоохоронного органу із зазначеними матеріалами та в разі потреби іншими документами.

Аналіз приписів вищевказаного Положення свідчить, що військові комісари районних (міських) військових комісаріатів зобов`язані особисто контролювати прибуття призовників для проходження призовної комісії, а стосовно осіб, які не прибули на призовну комісію, вживати заходів для встановлення причин їх неприбуття і розшуку, тому вимоги про визнання протиправними дій Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо використання неправдивої інформації у Повідомленні № 2/120 від 01.02.2021 р. про те, що Чорноморським міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки Одеської області за порушення правил військового обліку розшукується ОСОБА_2 , 1997 року народження задоволенню не підлягають.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний закономінтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа N 1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" має один і той же зміст.

Також, Конституційний Суд, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції, в рішенні від 14.12.11 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідно до приписів ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2018р. у справі № 800/191/17 зазначено, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права або неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначається, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно практики Європейського суду з прав людини для того, щоб мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоб претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення ОСОБА_4 проти Туреччини [Aksu v. Turkey] пункт 50; Берден [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; Тенасе проти Молдови [Tгnase v. Moldova]).

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

Враховуючи, що дії щодо зазначення в повідомленні № 2/120 від 01.02.2021 р. певної інформації, які оскаржує позивач, адресовано саме позивачу, а також з урахуванням порушення права позивача на отримання повної інформації на заяву, подану відповідно Закону України «Про звернення громадян», позивач довів існування реального негативного впливу безпосередньо на його права, з огляду на те, що відповідач своїми діями порушив безпосередньо його права, свободи чи інтереси, у позивача виникло право на звернення до суду за їх захистом.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України (68002, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Шевченко, 10; ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Чорноморського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України щодо не надання інформації, запитуваної у заяві ОСОБА_1 від 04.03.2021 р.

Зобов`язати Чорноморський міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.03.2021 р. та надати відповідь у порядку та строки, передбачені Законом України «Про звернення громадян».

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк