Справа № 280/8345/20
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2021 року м.Дніпросправа № 280/8345/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі № 280/8345/20 (суддя Конишева О.В., повний текст рішення складено 22.01.2021р.) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмови та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про:

- визнання протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), щодо нарахування та виплати, ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 27.06.2018 року по день фактичної виплати, а саме по 23.09.2020 року;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 27.06.2018 року по 23.09.2020 року включно у розмірі 194 001,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що у день звільнення з військової служби з позивачем не проведено остаточного розрахунку, а саме не виплачена грошова компенсація за невикористанні ним календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 16.05.2015 по 27.06.2018 виходячи з грошового забезпечення, станом на день звільнення з військової служби. Виплату відповідної компенсації здійснено лише 23.09.2020 року, тому на думку позивача затримка в остаточному розрахунку при звільненні склала за період з 27.06.2018 року по 23.09.2020 року включно.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково:

- визнано протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з 27.06.2018 року по день фактичної виплати, а саме по 23.09.2020 року;

- стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні з 27.06.2018 року по 23.09.2020 року включно у розмірі 11 848,82 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст.117 КЗпП України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати, а з прийняттям судових рішень, статті 116, 117 КЗпП України не може не застосовуватися, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України. Крім того, вказує, що позивач пропустив місячний строк на звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки звернувся до суду лише в листопаді 2020 року.

Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового про залишення позову без розгляду, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 16.06.2015 позивач за час проходження військової служби отримав статус учасника бойових дій.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 27.06.2018 №170 старшину військової служби за контрактом ОСОБА_1 , звільнено у запас відповідно до п. 2 пп.а ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

З 27.06.2018 позивача виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено до Оріхівського районного військового комісаріату Запорізької області.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.06.2020 року по справі №280/3507/20, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 16.06.2015 по 27.06.2018, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.06.2018.

На виконання вказаного рішення позивачу 23.09.2020 виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки в сумі 11 858,19 грн., що підтверджується копією банківської виписки від 23.09.2020 року.

29.09.2020 року позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про нарахування та виплату йому середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 23.09.2020 року по день фактичної виплати.

Листом № 5015 від 30.09.2020 року Військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України, питання оплати військовослужбовців врегульовано спеціальним законом.

Позивач, вважаючи наявним у нього права на отримання середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що працівникові у день звільнення не виплачена належна компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку є правомірними. Проте, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 11 848,82 грн., з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За змістом частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Слід зазначити, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №815/2681/17, у постанові від 22 січня 2020 року у справі №620/1982/19, у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 цього Кодексу).

У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 був звільнений зі служби 27.06.2018 року та остаточний розрахунок з ним проведено 23.09.2020 року, проте до суду з цим позовом позивач звернувся лише 18.11.2020 року (згідно штампу вхідної кореспонденції суду першої інстанції), тобто більш як через місяць після отримання належних останньому коштів в рахунок компенсації за додаткову відпустку.

Зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення позову без розгляду, а також зауважує що позивачем не наведено обставин, які б давали підстави для висновку про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивача, обставин, які б зумовили поважність пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду у цій категорії спорів.

Слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом місячного строку.

З урахуванням викладеного, зважаючи на обставини цієї справи у співвідношенні з правовим регулюванням спірних відносин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм процесуального права та про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Таким чином, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом і питання про поновлення строку із зазначенням поважних причин його пропуску не ставиться, то у відповідності до ч.1 ст.319 КАС України наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позову без розгляду.

Керуючись ст.240, ст.311, п.3 ч.1 ст.315, 319, ст.ст.322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі № 280/8345/20 - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 - залишити без розгляду.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак