Справа № 640/25239/20
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Костюк Л.О. та Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в обчисленні заробітку для призначення пенсії згідно довідки від 25 серпня 2016 року № 252, виданої ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» за період 01 листопада 1988 року по 31 жовтня 1993 року та у зв`язку з цим провести перерахунок пенсії та відповідні виплати з 02 вересня 2016 року - неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести обчислення заробітку для призначення пенсії згідно довідки від 25 серпня 2016 року № 252, виданої ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» за період 01 листопада 1988 року по 31 жовтня 1993 року та у зв`язку з цим провести перерахунок пенсії та відповідні виплати з 02 вересня 2016 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що надана позивачем довідка для обчислення заробітку від 25 серпня 2016 року № 252 була видана відокремленим підрозділом «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія», який знаходиться на тимчасово окупованій території. На думку відповідача, така довідка є недійсною згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Також відповідач наполягає на тому, що ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду без поважних причин. Додатково Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає, що напрями використання коштів Пенсійного фонду України визначені у ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і не можуть спрямовуватися на інші цілі, у зв`язку з чим стягнення на користь позивача судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є необґрунтованим.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що про порядок обчислення пенсії дізналася у квітні 2020 року та у травні 2020 року зверталася до відповідача із заявою про надання інформації про результати проведення достовірності довідки про заробітну плату. Про результати розгляду такої заяви відповідач повідомив у червні 2020 року. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає, що подавши адміністративний позов у жовтні 2020 року, не пропустила строк звернення до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року - без змін, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 13 вересня 2019 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія була призначена із 02 вересня 2016 року на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року у справі № 758/16118/16-а. Розмір пенсії складав 1638 грн 00 коп., з яких 100 грн 59 коп. - основний розмір пенсії, 1400 грн 91 коп. - доплата до прожиткового мінімуму, 136 грн 50 коп. - доплата до мінімальної пенсійної виплати.

ОСОБА_1 19 вересня 2019 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії, до якої приєднала довідку про заробітну плату для обчислення пенсії від 25 серпня 2016 року № 252, видану ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

Рішенням від 25 жовтня 2010 року № 51 позивачу було відмовлено в проведенні перерахунку на підставі вказаної довідки з посиланням на те, що вона видана підприємством, яке розташоване на тимчасово окупованій території відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

Відомості про те, що ОСОБА_1 була повідомлена про прийняття такого рішення у матеріалах пенсійної справи, копію якої відповідач подав до суду першої інстанції, відсутні. Натомість з пенсійної справи вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у грудні 2019 року зверталося до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із запитом щодо проведення зустрічної перевірки первинних документів, на підставі яких видана довідка від 25 серпня 2016 року № 252.

У подальшому ОСОБА_1 26 травня 2020 року звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо проведення перевірки достовірності довідки про заробітну плату для обчислення пенсії.

Листом від 24 червня 2020 року № 13408/13270/С-02/8-2600/20 позивача було повідомлено про те, що довідка ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 25 серпня 2016 року № 252 не підлягає врахуванню, оскільки видана організацією, що знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється українською владою.

Не погоджуючись із діями Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Подана позивачем довідка про заробітну плату для обчислення пенсії засвідчена печаткою підприємства та підписами посадових осіб, містить обов`язкові відомості та підстави для їх видачі з посиланням на первинні документи. Така довідка видана на тимчасово окупованій території в м. Донецьк, проте безпосередньо впливає на реалізацію конституційного права позивача на соціальний захист, у зв`язку з чим повинна бути врахована відповідачем.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 , оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 27 вказаного Закону розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

У період з 01 листопада 1988 року по 31 жовтня 1993 року ОСОБА_1 працювала в ОП Шахта «Октябрський рудник» ГП ДУЕК (яке в подальшому перейменовано в ДП «Донецька вугільна енергетична компанія»), що підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_1 .

Позивач надала відповідачу довідку від 25 серпня 2016 року № 252 про заробітну плату за вказаний період, що видана ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

Вказана довідка була визнана Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві недійсним документом з тих підстав, що м. Донецьк розташоване на тимчасово окупованій території, визначеній розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р.

У свою чергу ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачають, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам, колегія суддів першочергово наголошує на тому, що згідно зі ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Разом з тим м. Донецьк розташоване у Донецькій області, яка не є частиною території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Відтак положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не визначає правового режиму на території Донецької області.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з преамбулою Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» Верховна Рада України, враховуючи те, що особливості правового режиму на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», приймає цей Закон, що має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Вказаний Закон не містить положень, які б прямо вказували на безумовну недійсність будь-яких актів, виданих органами, що розміщені на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеке від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, Верховний Суд визнав можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Такі висновки викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 583/392/17, від 30 жовтня 2018 року у справі №234/3038/17, від 11 грудня 2018 року у справі № 360/1628/17, від 23 грудня 2019 року у справі № 235/2773/17 та від 04 березня 2020 року у справі № 235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі № 242/1568/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 677/831/17.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів наголошує на тому, що згідно зі ст. 1 Основного Закону Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Також колегія суддів враховує, що відомості, викладені в довідці ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» від 25 серпня 2016 року № 252 узгоджуються із записами у трудовій книжці ОСОБА_1 .

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для неврахування довідки від 25 серпня 2016 року № 252 під час обчислення розміру пенсії позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві було зобов`язане провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 02 вересня 2016 року.

Адміністративний позов ОСОБА_1 був направлений до суду засобами поштового зв`язку 16 жовтня 2020 року.

Разом з тим, як раніше зазначалося, позивачу було призначено пенсію у вересні 2019 року, проте з 02 вересня 2016 року на виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року у справі № 758/16118/16-а.

ОСОБА_1 19 вересня 2019 року зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії згідно з довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії від 25 серпня 2016 року № 252, що видана ВП «Шахта «Жовтневий рудник» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія».

Про відмову в проведенні відповідного перерахунку та про підстави для неприйняття такої довідки ОСОБА_1 була повідомлена листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24 червня 2020 року № 13408/13270/С-02/8-2600/20.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про захист свого права на обчислення пенсії із урахування заробітної плати, отриманої в період з 01 листопада 1988 року по 31 жовтня 1993 року та зазначеної у довідці від 25 серпня 2016 року № 252, у межах шестимісячного строку, обчисленого з дня, коли вона дізналася про порушення свого права, як це передбачено абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат між сторонами відповідає вимогам абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні від 17 березня 2021 року та не можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 122, 1396, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Л.О. Костюк

Є.В. Чаку