Справа № 400/3022/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/3022/21
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року по справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування постанови від 29.03.2021 ВП № 63686197,

В С Т А Н О В И Л А :

30 квітня 2021 року Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області звернулось до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просило скасувати постанову відповідача від 29.03.2021 ВП № 63686197 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення відповідачем оскаржуваної постанови, оскільки управління ПФУ рішення суду по справі №400/1565/20 виконало в частині перерахунку та виплати пенсії, а щодо виплати заборгованості повідомило відповідача про відсутність фінансування для вказаних цілей, що є поважною причиною, яка виключає можливість накладення на позивача штрафу.

Відповідач відзив на позов не надав, ухвала суду про відкриття провадження надсилалася на його офіційну електронну адресу. Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області задоволено. Скасовано постанову від 29.03.2021 ВП №63686197.

Не погодившись з прийнятим рішенням, стягувач у ВП №63686197 - ОСОБА_1 використала своє право, визначене ст. 293 КАС України, та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовної заяви управління ПФУ відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт вказує, що здійснення перерахунку пенсії повинно мати наслідком виплату відповідної суми різниці, яка повністю не виплачена боржником, а тільки нарахована та забезпечена обліком. Вказані позивачем обставини та надані докази не підтверджують відсутність коштів для виконання рішення суду. Органом ПФУ не надано будь-яких інших доказів на підтвердження вчинення дій щодо отримання відповідних коштів.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

11 листопада 2020 року Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №400/1565/20 про зобов`язання ГУ ПФУ в Миколаївській області здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2020 перерахунок пенсії за вислугу років на підставі довідки прокуратури Миколаївської області №18-126 вих-20 від 28.02.2020.

20.11.2020 головним державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№63686197 на підставі виконавчого листа №400/1565/20, виданого 11.11.2020 Миколаївським окружним адміністративним судом.

У зазначеній постанові було вказано про необхідність боржнику виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

24.12.2020 ГУ ПФУ в Миколаївській області надало відповідачу відповідь, що на виконання рішення №400/1565/20 29.10.2020 проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до покладених судом зобов`язань. Загальний розмір доплати по перерахунку за рішенням суду склав 69 475,30 грн.

З листопада 2020 року забезпечено виплату пенсії в новому розмірі 17120,00 грн (10430,22грн основний розмір пенсії + доплата за рішенням суду 6689,78 грн)

За таких умов залишок доплати нарахованої на рішення суду становить 62785,52 грн, який буде виплачено після відповідного бюджетного фінансування, оскільки на сьогодні додаткових асигнувань на виплату пенсії до органу ПФУ на надходило.

29.03.2021 головним державним виконавцем в рамках ВП №63686197 прийнято постанову про накладення штрафу 5 100,00 грн із зазначенням, що у органу ПФУ відсутні поважні причини не виконання виконавчого документа, а саме невиплати коштів у сумі 62 785,52 грн.

Не погоджуючись з постановою від 29.03.2021 позивач звернувся до суду з даними позовними вимогами.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Обставини, які повідомило ГУ ПФУ, в своїй сукупності свідчать, що невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії за рішенням суду зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне відсутністю фінансуванням витрат на виплату цих пенсій. Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Крім того, суд зазначав, що виконавчий документ виконавчий лист по справі № 400/1565/20 від 11.11.2020, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 63686197 не містить такого заходу примусового виконання рішення, як зобов`язання ГУ ПФУ провести виплату перерахованої пенсії. ГУ ПФУ зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, що й було зроблено позивачем ще до відкриття виконавчого провадження 29.10.2020. Закон України № 1404 не містить норми щодо можливості застосовувати до боржника штраф за самостійне добровільне виконання судових рішень.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження», за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи, потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Обґрунтовуючи належність своїх дій позивач вказує, що здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2020. Загальна сума доплати за період з 01.01.2020 по 31.10.2020 склала 69 475,30 грн (а.с.17, 73 на звороті).

З листопада 2020 року органом ПФУ забезпечено виплату пенсії в розмірі 17 120,00 грн. (10430,22грн основний розмір пенсії + доплата за рішенням суду 6689,78 грн). Залишок доплати 62 785,52 грн буде виплачено після надходження відповідного бюджетного фінансування.

На підтвердження своїх доводів позивач надав до суду першої інстанції копії бюджету ПФУ на 2020 та 2021 роки, а також копію звіту про виконання бюджету ПФУ на 2020 рік, які свідчать, що у 2020 році на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду передбачено 200 млн. грн (використано на 100%), у 2021 році 360 млн грн.

Крім того, до суду апеляційної інстанції органом ПФУ надано наступні докази відсутності фінансування, а саме копію бюджету ГУ ПФУ в Миколаївській області на 2020 рік зі змінами, звіт про його повне виконання, копію бюджету ГУ ПФУ в Миколаївській області на 2021 рік та звіт про його виконання станом на 01.04.2021 (а.с. 74-78).

Додатково надано засвідчений скріншот реєстру судових рішень, який свідчить, що стосовно ОСОБА_1 внесено дані в підсистему ГУ ПФУ в Миколаївській області щодо необхідності виконання рішення ПААС від 15.10.2020 по справі №400/1565/20 із зазначенням дати реєстрації в даній системі 29.10.2020 (а.с. 79).

Відповідно до підпунктів 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України здійснює виплати винятково коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством.

Згідно зі статтями 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом чи законом про Державний бюджет України є порушенням бюджетного законодавства.

З урахуванням зазначеного, судова колегія зазначає, що проведення виплати заборгованості не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, зокрема ГУ ПФУ в Миколаївській області, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Наявність в бюджеті позивача окремої статті видатків щодо погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду виключає можливість використання коштів, які на думку апелянта мали бути передбачені та заплановані для виплати її пенсії.

По змісту відзиву на апеляційну скаргу орган ПФУ надає роз`яснення про черговість виконання ним рішень судів датою надходження, зокрема, що за рахунок коштів виділених у 2020 році погашено заборгованість з пенсійних виплат за датою надходжень рішень судів до боржника по 12.12.2018 включно. Вказує, що в бюджеті ГУ ПФУ в Миколаївській області на 2021 рік передбачено 13228 тис. грн., а згідно звіту за 1 квартал 2021 управлінням ПФУ проведено виплати на загальну суму 2961 тис. грн.

Додатково позивач вказує, що станом на 15.06.2021 ним погашено заборгованість з пенсійних виплат за рішеннями судів з датою надходження до боржника по 30.10.2019 в сумі 12277 тис. грн.

Вищевказане свідчить, що виплата заборгованості, яка виникла на підставі рішень судів, здійснюється позивачем в межах чітко визначених бюджетних асигнувань, які він використовує для поетапного (за датою надходження рішень судів) погашення такої заборгованості, зокрема, відповідними бюджетними асигнуваннями 2020 року погашено заборгованість, яка виникла на підставі рішень судів, які надійшли до ГУ ПФУ в Миколаївській області до 12.12.2018 включно, бюджетними асигнуваннями 2021 року станом на 15.06.2021 погашено заборгованість, яка виникла на підставі рішень судів, які надійшли до ГУ ПФУ в Миколаївській області до 30.10.2019

За таких умов невиконання позивачем судового рішення №400/1565/20 станом на дату винесення оскаржуваної постанови органу ДВС не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Крім того, вірними є висновки суду першої інстанції, що виконавчий документ виконавчий лист по справі № 400/1565/20 від 11.11.2020, на підставі якого відкрито виконавче провадження ВП №63686197, не містить такого заходу примусового виконання рішення, як зобов`язання ГУ ПФУ провести виплату перерахованої пенсії.

ГУ ПФУ зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, що й було зроблено позивачем ще до відкриття виконавчого провадження 29.10.2020 року.

Закон № 1404 не містить норми щодо можливості застосовувати до боржника штрафу за самостійне добровільне виконання судового рішення.

Доводи апелянта, що наслідком перерахунку пенсії є виплата органом ПФУ суми різниці не спростовують вищевказані висновки, оскільки такі дії суб`єкта владних повноважень є належними в контексті виконання своїх обов`язків, проте рамки виконавчого провадження ВП №63686197 обмежені лише зобов`язанням щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Доводи апелянта, що скасування постанови про накладення штрафу порушить її права є помилковими, оскільки накладення штрафу за наявності поважних причин невиконання рішення суду не захищає право особи на отримання бюджетних коштів

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.4 ст. 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтями 280, 281, 287 та 288 цього Кодексу, можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко