Справа № 200/3275/21-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 р. Справа№200/3275/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

25.03.2021 року позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, 70), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному обсязі щорічної разової допомоги як учаснику бойових дій відповідно до статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в сумі 6800,00 грн.;

- стягнути з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради на користь ОСОБА_1 не доплачену щорічну разову допомогу як учаснику бойових дій відповідно до статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту в сумі 6800,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вона є учасником бойових дій. 16.04.2020 року на спеціальний рахунок ГУНП в Донецькій області (місце несення служби) були зараховані грошові кошти у сумі 1390,00 грн. як учаснику бойових дій, які в подальшому були перераховані на його розрахунковий рахунок. 16.02.2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про виплату вказаної допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з вирахуванням раніше виплаченої суми. У зв`язку з чим відповідачем було повідомлено листом від 17.02.2021 року, що позивачу виплачено 1390,00 грн., що є виплатою щорічної грошової допомоги до 5 травня та її розмір визначено відповідно до постанови КМУ № 112 від 19.02.2020 року. Отже, незважаючи на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020, відповідач відмовив їй у проведенні належних виплат, чим порушив її право на отримання допомоги у належному розмірі.

Ухвалою суду від 30.03.2021 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк - 10 днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин цього та доказів на підтвердження таких причин.

22.04.2021 року через відділ документообігу та діловодства суду позивач надав документи на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а саме заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 23.03.2021 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду. Відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 26.05.2021 року у задоволенні заяви Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів Міністерства соціальної політики України, Донецького обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації відмовлено.

25.05.2021 року відповідач через відділ діловодства та документообігу суду надав відзив на адміністративний позов, у якому вказав, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до постанови КМ України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» від 19.02.2020 року №112 встановлено розмір разової грошової допомоги до 5 травня на 2020 рік для учасників бойових дій, який складає 1390,00 грн. Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області до Департаменту за № 4130/103/05-2020 від 20.03.2020 року були надані списки ветеранів війни, у яких ОСОБА_1 була зазначена з розміром державної грошової допомоги 1390,00 грн. У 2020 році Департаментом були перераховані кошти у розмірі 1390,00 грн. на спеціальний рахунок вищезазначеної установи для подальшого зарахування на особистий рахунок ОСОБА_1 . Додав, що до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який регулює спірні правовідносини, зміни на виконання рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 не вносились. Крім того, посилається на відсутність асигнувань у державному бюджеті для виплаті коштів позивачеві. Отже, вважає, що рішення та дії Департаменту щодо виплати позивачеві щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році в сумі 1390,00 грн. є правомірними та відповідають ч.2 ст.19 Конституції України.

Дослідивши подані сторонами документи, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 . Належить до осіб, що мають право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 .

Відповідач - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, 70) є суб`єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах реалізує повноваження, передбачені ст.17-1 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року N 3551-XII.

Сторонами не заперечується, що позивачу було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня на 2020 рік для учасників бойових дій у розмірі 1390 грн.

Листом № 56.8-9366/ККЦ від 17.02.2021 року відповідач повідомив, що позивачу вищевказаний вид соціальної допомоги виплачено у розмірі, встановленому положеннями чинного законодавства.

Не погодившись з діями відповідача, які полягають в неповній виплаті коштів, на які розраховував позивач, остання звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон №3551).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 цього Закону (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28 грудня 2007 року (набрав чинності 01 січня 2008 року) частину п`яту статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення підпункту "б" підпункту 1 пункту 20 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 107-VI від 28 грудня 2007 року.

В подальшому Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 01 січня 2015 року) розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань", Кабінетом Міністрів України щороку приймалися відповідні щодо окремого бюджетного року постанови, якими визначався розмір та порядок виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій.

Так, у постанові Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» №112 від 19 лютого 2020 року (набрала чинності 25 лютого 2020 року) визначено розмір виплати разової грошової допомоги учасникам бойових дій - 1390 гривень.

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У цьому ж рішенні зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не можуть застосовуватися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тому з 27 лютого 2020 року застосовуються положення статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року, мінімальна пенсія - державна соціальна гарантія, розмір якої визначається цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 28 вказаного Закону мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-IX від 14 листопада 2019 року установлено у 2020 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень.

З урахуванням цього, розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2020 році становить 8190,00 грн. (1638,00 грн. х 5).

Аналогічні правові висновки викладені у рішенні Верховного Суду від 29 вересня 2020 року за результатами розгляду справи № 440/2722/20. Посилання на дане рішення, яке приймається судом до уваги відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не свідчить про його застосування в порядку ст. 291 КАС України.

Оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати їй частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, внаслідок чого її розмір не відповідає п`яти мінімальним пенсіям за віком.

Також, надаючи правову оцінку обраному позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи наведене, суд вважає, що достатнім, необхідним, ефективним та повним способом захисту є:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу частини щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їй соціального захисту у розмірі 6800,00 грн.;

- стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їй соціального захисту у розмірі 6800,00 грн.

Щодо викладених у відзиві на позов заперечень відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України Про Кабінет Міністрів України КМ України забезпечує проведення державної соціальної політики, вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення та забезпечує соціальний захист громадян.

При цьому ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року у справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubioprotributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

З урахуванням цього КМ України при реалізації наданих йому повноважень та визначенні розмірів соціальної допомоги мав керуватися приписами ст. ст. 8, 22, 24 Конституції України. Невиконання цього обов`язку та вирішення питань, що належать до його компетенції всупереч вказаному вище принципу, апріорі не може мати правомірні наслідки.

Суд також зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 у справі №1-247/2018(3393/18) зазначено, що окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За приписами частини 2 статті 152 Конституції України Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Посилання відповідача щодо необхідності внесення відповідних змін до тексту Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зміст прав та обов`язків не може визначатися нормою, яка втратила чинність навіть за умови її залишення у тексті закону.

Що стосується посилань відповідача на відсутність асигнувань у державному бюджеті для виплаті коштів позивачеві, - суд не приймає до уваги. У даному випадку держава прийняла на себе зобов`язання здійснити спірні вимоги. Тому відсутність коштів не звільняє її від таких зобов`язань (рішення ЄСПЛ у справі «Кечко проти України»). До внесення змін саме у Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» спірний обов`язок держави не припиняється та має бути профінансований.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257, 293-295 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 частини щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їй соціального захисту у розмірі 6800,00 грн.

Стягнути з Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, проспект Миру, 70) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) недоотриману частину щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їй соціального захисту у розмірі 6800 (шість тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Повний текст судового рішення складено та підписано 16 червня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.