Справа № 120/2366/21-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 червня 2021 р. Справа № 120/2366/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід О.С., розглянувши в письмовому провадженні порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до загального стажу позивача періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке»; зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу позивача період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке»; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням стажу роботи з 01.01.1999 рік по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» з 22.07.2019 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, при призначенні пенсії відповідачем не зараховано до його стажу період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 року, тому останній звернувся з відповідною заявою до відповідача з проханням роз`яснити причини такого не зарахування. Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, повідомив останнього, що не повністю зарахував до стажу роботи позивача період роботи в ТОВ «Ступинецьке» з 01.01.1999 року по 04.12.2002 року у зв`язку із невиробленою нормою вихододнів. Не погоджуючись з цим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 29.03.2021 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім цього, вказаною ухвалою витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

20.04.2021 року за вх. № 21393/21 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він позовну заяву вважає безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що обрахунок стажу позивача здійснено згідно трудової книжки, даних персоніфікованого обліку та довідки № 626 від 19.09.2018 року, виданої комунальною установою «Хмільницький районний трудовий архів» про періоди роботи з 1985 року по 2002 рік роботи у ТОВ «Ступинецьке». У зв`язку з невиробленою нормою вихододнів, період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік зарахований по виписці ОК-2. З огляду на, що відповідач вважає, що пенсія позивачеві призначена та виплачується у відповідності до чинного законодавства. Відповідачем, на виконання вимог ухвали від 29.03.2021 року, надано до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

26.04.2021 року за вх. № 22592/21 позивачем надано до суду відповідь на відзив. Проте, в силу вимог ч. 3 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах цієї категорії заявами по суті є позов та відзив. Відтак, суд не приймає до розгляду та до уваги під час ухвалення рішення по суті відповідь позивача на відзив.

Після відкриття провадження у справі судом було виявлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 123 КАС України ухвалою від 17.05.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

04.06.2021 року за вх. № 31771/21 позивачем надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якому останній вказав, що 28.01.2020 року після чергового відвідання Хмільницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області йому вручили повідомлення-рахунок № 3 від 28.01.2020 року. Того ж дня позивач оплатив на суму 1 631 грн. 00 коп. за зарахування до трудового стажу 23 місяці та правомірно очікував збільшення пенсійних виплат. Крім того позивач вказує, що з 12.03.2020 року на всій території України з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19 запроваджено карантин. Оскільки позивачеві більше 60 років, відповідно на нього поширювалися правила щодо обов`язкової самоізоляції. Це й стало причиною пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Процесуальні строки, згідно ч. 1 ст. 118 КАС України, це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншим законом.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Завданням адміністративного судочинства, згідно ч.1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні рішенні у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 03.04.2008 року наголосив, що саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Водночас враховуючи те, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (далі Постанова № 211) (зі змінами від 25.03.2020 року) з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239 внесені зміни до Постанови № 211, якими продовжений період карантину до 24.04.2020 року.

П. 9 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 року № 540-IX р. VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено п. 3, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки продовжуються на строк дії такого карантину, а також регламентовано, що строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18.06.2020 року № 731-IX (далі № 731-IX від 18.06.2020 року), п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України викладено в новій редакції, згідно якої встановлені цим Кодексом процесуальні строки поновляються судом лише за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом).

П. 2 Р. ІІ Прикінцеві та перехідні положення ЗУ № 731-ІХ від 18.06.2020 року також було визначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 3 р. VI "Прикінцеві положення" КАС України в редакції ЗУ № 540-IX від 30.03.2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

ЗУ № 731-ІХ від 18.06.2020 року набрав чинності 17.07.2020 року у зв`язку з чим продовжені Законом України № 540-IX від 30.03.2020 року процесуальні строки закінчилися через 20 днів від цієї дати, тобто - 06.08.2020 року.

Таким чином, поновлення строку, пропущеного з поважних причин, є гарантією захисту для фізичних осіб, а також єдиною, за таких обставин, можливістю відновити порушені права та інтереси.

Зважаючи на те, що позивачем заявлено клопотання про поновлення строків звернення до суду з даним позовом та враховуючи установлений на усій територій України карантин, а також з метою забезпечення рівного доступу до правосуддя всім учасникам справи, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску звернення до суду з даним позовом поважними та поновити позивачеві строк звернення до суду.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

03.09.2019 року позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, врахувавши при цьому стаж роботи згідно довідки № 626 від 19.09.2018 року, виданої КУ «Хмільницький районний трудовий архів».

Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом від 16.01.2021 року за вих. № 306-5912/С-02/8-0200/21 відмовив останньому у здійсненні перерахунку пенсії, вказавши, що у зв`язку з невиробленою нормою вихододнів період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік зарахований по виписці ОК-2.

Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ст. 8 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Ст. 4 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього Закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Законом, який відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій є ЗУ "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника та інших випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію (ч. 1 та 2 ст. 7 ЗУ "Про пенсійне забезпечення").

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно п. 18 цього ж Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

У п. 23, 24 Порядку № 637 визначено, що документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі

документів.

Системний аналіз норм свідчить, що пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Таким чином, держава гарантує кожному виплату пенсії за умови наявності відповідного стажу роботи. До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. В свою чергу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Саме на підставі зроблених у ній записів, органи Пенсійного фонду України призначають пенсію. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а у виняткових випадках - на підставі показань свідків.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із відповідною заявою до відповідача, в якій просив здійснити перерахунок пенсії, врахувавши при цьому стаж роботи згідно довідки № 626 від 19.09.2018 року, виданої КУ «Хмільницький районний трудовий архів». Відповідач відмовив останньому у здійсненні перерахунку пенсії, вказавши, що у зв`язку з невиробленою нормою вихододнів період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік зарахований по виписці ОК-2.

Суд у цьому контексті, дослідивши надані позивачем документи, вказує наступне.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 56 ЗУ "Про пенсійне забезпечення", у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для не врахування до трудового стажу (при його обчисленні) часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Так, відповідно до ст. 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року за № 310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також Основні Положення).

Відповідно до п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).

Згідно з п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV "відомості про роботу" відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.

Трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки (п. 8 Основних Положень).

Системний аналіз наведеного доводить, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема, про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

В матеріалах справи міститься копія трудової книжки колгоспника позивача № 2354615, згідно якої: у 1999 році позивач виробив 83 вихододні з річного мінімуму трудової участі 250 (запис за порядковим номером 15), у 2000 році - 31 з 250 (запис за порядковим номером 16), у 2001 році 106 з 250 (запис за порядковим номером 17) та у 2002 році 68 з 250 (запис за порядковим номером 18).

Згідно архівної довідки, наданої на запит відповідача, № 626 від 19.09.2018 року відпрацьовані людинодні позивача становлять:

у 1999 році 83;

у 2000 році 31;

у 2001 році 106;

у 2002 році 68.

Таким чином, позивачем не відпрацьовано річний мінімум трудової участі. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували виконання позивачем саме річного мінімуму трудової участі у колгоспі, позивачем не надано.

При цьому у графі «Причины невыполнения годового минимума трудового участия в общественном хозяйстве» будь-які записи відсутні, тобто відсутні записи про наявність поважних причин невиконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі, який встановлений у розділі трудової книжки колгоспника позивача у графі «встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві» на рівні 250 днів.

Таким чином, невиконання позивачем річного мінімуму трудової участі відбулося без поважних причин.

У цьому контексті суд зауважує, що відповідачем були вжиті всі залежні від нього заходи для встановлення дійсної кількості відпрацьованих позивачем трудоднів. Зокрема, останнім були направлені відповідні запити до КУ «Хмільницький районний трудовий архів» та до Архівного відділу Хмільницької районної державної адміністрації.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу позивача підлягають зарахуванню наступні дні: у 1999 році 83; у 2000 році 31; у 2001 році 106; у 2002 році 68, які саме вказані у довідці № 626 від 19.09.2018 року, виданої комунальною установою «Хмільницький районний трудовий архів».

Суд не приймає до уваги посилання позивача на повідомлення розрахунок № 3 від 28.01.2020 року про необхідність здійснення доплати з метою зарахування неповних місяців до страхового стажу як повних місяців на суму 1631,04 грн. та відповідну оплату вказаної суми, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за відповідною формулою.

З повідомлення розрахунку вбачається, що доплата страхових внесків у сумі 1631 грн. відбулась за період з лютого 2006 рік по квітень 2010 року, а спірним неврахованим періодом по цій справі є інший період з 01.01.1999 року по 04.12.2002 року. Тобто даний доказ не стосується предмету спору.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до загального стажу позивача періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу позивача період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке», суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

З огляду на те, що у задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною відмови відповідача у зарахуванні до загального стажу позивача періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» відмовлено, відповідно позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача зарахувати до загального стажу позивача період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» також не підлягають задоволенню як похідні.

З цих же мотивів не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням стажу роботи з 01.01.1999 рік по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» з 22.07.2019 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", Положенням про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 року № 10-1 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 року за № 785/25562, Положенням про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1998 року № 794 та ст. 2, 9, 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області у зарахуванні до загального стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке», зобов`язання зарахувати до загального стажу період роботи з 01.01.1999 року по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням стажу роботи з 01.01.1999 рік по 04.12.2002 рік в ТОВ «Ступинецьке» з 22.07.2019 року відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 17.06.2021 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна