Справа № 420/2393/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 р.м. ОдесаСправа № 420/2393/21

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

30.04.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Димерлія О.О.

Танасогло Т.М.

За участю: секретаря Іщенка В.О.

представника позивача Хлопко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» до Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило скасувати арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» на підставі постанови Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.07.2014 року ВП №44135587.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою старшого державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 23.07.2014 року в межах виконавчого провадження №44135587 накладено арешт на грошові кошти, що є на всіх рахунках боржника ТОВ «ЄВРОПРІНТ» в межах загальної суми, що підлягає стягненню, а саме 397,84 грн., а також на нерухоме майно, що належить підприємству, оголошено заборону на його відчуження. Вказане виконавче провадження було відкрито на підставі вимоги ДПІ в Малиновському районі м. Одеси про сплату боргу з єдиного внеску від 06.06.2014 року №Ю-273 та завершено 27.11.2014 року. Разом з цим, на момент накладення арешту на майно позивача та оголошення заборони його відчуження заборгованість по єдиному внеску є сплаченою у повному обсязі, у тому числі є підтвердженою відсутність вказаного боргу і під час звернення із цим позовом. З огляду на те, що на момент завершення виконавчого провадження державним виконавцем не вчинено дій щодо зняття арешту на майно, а також скасування інших заходів примусового виконання, у тому числі і за зверненням підприємства, позивач вимушений звернутись із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року, з урахуванням ухвали від 18 травня 2021 року, адміністративний позов задоволено.

Суд скасував постанови Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.07.2014 року ВП № 44135587.

Проаналізувавши положення ст.ст. 57, 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) та ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), суд першої інстанції визначив, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є висновок про задоволення позову шляхом скасування постанови державної виконавчої служби про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, наголошуючи на порушенні судом норм матеріального і процесуального права, Перший Малиновський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», п. 15 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, та обставинам справи і помилково не враховано, що підставою для зняття арешту з майна боржника є, у тому числі, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів, стягнутих з боржника, необхідної для задоволення вимог стягувача, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника за завершеним виконавчим провадженням. Апелянт зауважує на тому, що будь-яких допустимих доказів про сплату боргу по єдиному внеску, а також виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, підприємством не надано. Разом з цим, апелянт просить врахувати ту обставину, що звернення із цим позовом ґрунтується на відсутності у позивача можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, тобто даний спір безпосередньо пов`язаний із захистом порушеного права власності. З огляду на те, що виконавче провадження є завершеним, тобто позивач не являється стороною цього провадження, предметом позову не є відповідне рішення виконавця і підставою позову визначено наявність спору про право та захист права власності, даний спір носить виключно приватноправовий характер, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Отже, з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі №340/25/19 та у постанові Верховного Суду від 6 березня 2020 року по справі №640/23588/19, апелянт вказує на наявність підстав для закриття провадження у цій справі.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, 06.06.2014 року ДПІ у Малиновському районі м. Одеси виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» податкову вимогу №Ю-273 про сплату боргу по єдиному внеску у сумі 316,22 грн.

Учасниками справи не заперечується, що вказаний виконавчий документ перебував на примусовому виконанні в Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в межах виконавчого провадження за №44135587.

Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів, станом на 05.08.2014 року стосовно усього нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна.

Підставою для проведення таких реєстраційних дій стала постанова Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського юстиції від 23.07.2014 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З метою з`ясування обставин накладення арешту представник позивача 01.02.2021 року звертався із відповідним запитом до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі.

У відповідь, листом від 05.02.2021 року за №3396 Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі повідомив, що згідно відомостей АСВП на примусовому виконанні Відділу перебувало виконавче провадження №44135587, яке було завершено 27.11.2014 року.

З посиланням на положення п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, Відділ повідомив про неможливість надати запитувані матеріали виконавчого провадження, оскільки ці матеріали були знищені за закінченням терміну зберігання.

Посилаючись на відсутність заборгованості по єдиному внеску, а також неправомірність дій органу виконавчої служби щодо не вирішення питання про зняття арешту підприємства під час завершення виконавчого провадження, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вказані положення кореспондуються із приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження).

Разом з цим, за приписами ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону виконанню державною виконавчою службою підлягають такі виконавчі документи, у тому числі: постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу.

Слід зазначити, що відповідно до положень ч.ч. 4, 5 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI (в редакції, яка діяла на момент примусового провадження) вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки є виконавчим документом та виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Також, згідно із ч.ч. 6, 8 ст. 28 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

У ч. 1 ст. 47 та у ч. 1 ст. 49 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) визначений перелік обставин, за якими виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу, та виконавче провадження підлягає закінченню.

Статтею 50 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) передбачені наслідки завершення виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа також застережені і в ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (який діє на момент виникнення спірних правовідносин).

За вказаними положеннями Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII (який діє на момент виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Таким чином, за визначеною процедурою, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

У тому числі, за змістом наведених положень Законів України «Про виконавче провадження», як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Слід враховувати, що відповідно до ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічні вимоги до діяльності державного виконавця регламентовані і ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (який діє на момент виникнення спірних правовідносин).

Виходячи зі спірних правовідносин, колегія суддів враховує, що станом на 27.11.2014 року виконавче провадження №44135587 з виконання податкової вимоги від 06.06.2014 року №Ю-273 про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» боргу по єдиному внеску у сумі 316,22 грн. є завершеним.

Тобто, із завершення примусового виконання виконавчого документа виключаються обставини, за якими державним виконавцем проводяться виконавчі дії.

Також, заслуговують на увагу і обставини щодо сплати Товариством боргу по єдиному внеску за червень 2014 року згідно платіжного доручення від 15.07.2014 року та документальне підтвердження контролюючого органу про відсутність у платника заборгованості зі сплати внеску станом на лютий 2021 року.

Спростовуючи доводи апелянта стосовно можливої несплати боржником виконавчого збору чи витрат, пов`язаних із організацією виконавчого провадження, як посилання на правомірність відмови у знятті арешту з майна боржника, апеляційний суд зазначає про не підтвердження виконавчою службою цих обставин відповідними доказами (постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат, виділення в окреме провадження відповідних виконавчих документів та їх перебування на виконанні державної виконавчої служби тощо).

З огляду на те, що на момент завершення виконавчого провадження державним виконавцем не було вчинено дій щодо зняття арешту з майна боржника та скасування заборони його відчуження, у тому числі і за відповідним зверненням позивача, колегія суддів доходить висновку про не дотримання державним виконавцем загальних засад його діяльності, передбачених ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 11 Закону України від 21.04.1999 року №606-XIV (який діяв на момент примусового провадження) та ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII (який діє на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, встановлені обставини у сукупності дають підстави вважати про допущення виконавцем неправомірної бездіяльності щодо своєчасного та з дотриманням вимог закону вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ефективним способом захисту прав та інтересів позивача у правовідносинах, що виникли між сторонами, є саме висновок суду про протиправну бездіяльність державної виконавчої служби щодо скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» на підставі постанови від 23.07.2014 року ВП №44135587 із зобов`язанням відповідача вчинити ці дії в судовому порядку.

Натомість, є помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови виконавця, винесеної з метою забезпечення виконання виконавчого документа, оскільки спірні правовідносини не виникли з приводу протиправності такого рішення виконавця і конкретних прикладів незаконності чи обґрунтованості цього рішення виконавця також не встановлено судом під час вирішення спору.

Не знаходять свого правового підтвердження і доводи апелянта щодо неналежного даного спору до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що виконавчий документ, який перебував на виконанні в межах провадження ВП №44135587, не є таким, що виданий будь-яким судом, у тому числі за результатом розгляду цивільної або господарської справи.

Також, обставини справи свідчать про те, що майно, стосовно якого застосовано заходи забезпечення виконання виконавчого документа, належить виключно позивачу, а між учасниками відповідного виконавчого провадження відсутній спір щодо права власності чи користування відносно цього майна.

Оскільки позивач є учасником виконавчого провадження, виконавчий лист виданий відповідним органом державної влади, а стосовно майна, на яке поширено арешт та заборону його відчуження, не є спірним право власності чи користування, колегія суддів вважає, що в силу положень ст.ст. 19, 287 КАС України даний спір належить до виключної юрисдикції адміністративного суду та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Вказане не спростовується і посиланнями апелянта на правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №340/25/19 та постанові Верховного Суду від 6 березня 2020 року у справі №640/23588/19, в яких спірні правовідносини пов`язані із виконанням виконавчих документів, виданих судами в цивільних справах та вирішувалось питання щодо спадщини на відповідне майно.

Враховуючи викладене, оскільки судом першої інстанції не надано належної правової оцінки обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 9, 139, 272, 287, 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ» до Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо скасування арешту, накладеного на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ», на підставі постанови Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.07.2014 року ВП №44135587.

Зобов`язати Перший Малиновський відділ ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт, накладений на все рухоме та нерухоме майно, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПРІНТ», на підставі постанови Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.07.2014 року ВП №44135587.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Ген. Петрова, 42, м. Одеса, 65072, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європрінт» (вул. Єфімова, 42, кв. 13, м. Одеса, 65017, ) судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 17.06.2021 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: О.О. Димерлій

Т.М. Танасогло