Справа № 600/2207/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 р. м. Чернівці справа № 600/2207/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Чернівецької митниці Державної фіскальної служби, Державної митної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Буковинська митниця Держмитслужби про визнання наказу незаконним, поновлення на посаді, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить :

- визнати незаконним, протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 25.02.2021 р. №183-о "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити на державну службу ОСОБА_1 на посаду начальника Чернівецької митниці ДФС України з 11.05.2021 р.;

- стягнути з Чернівецької митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.2021 р. по день поновлення на роботі з розрахунку 666,67 грн одноденної заробітної плати;

- визнати відмову Державної митної служби України від 22.03.2021 р. у прийнятті на роботу в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби незаконною та протиправною;

- визнати відмову Державної митної служби України від 27.04.2021 р. у прийнятті на роботу в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до Чернівецької митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби незаконною та протиправною;

- зобов`язати Державну митну службу України прийняти на роботу ОСОБА_1 на рівнозначну посаду державної служби в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС у відповідності до вимог ст. 87 Закону України "Про державну службу".

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що наказом Державної фіскальної служби України від 25.02.2021 р. №183-о "Про звільнення ОСОБА_1 " - припинено державну службу та звільнено його 01.03.2021 р. з посади начальника Чернівецької митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців. У відповідності до наказу Чернівецької митниці ДФС №4-о від 11.05.2021 р. його було ознайомлено із вказаним наказом, проведено розрахунок та видано трудову книжку.

Вказує, що в період із 25.02.2021 р. по 07.05.2021 р. він перебував на лікуванні, а отже продовжував перебувати у трудових відносинах із ДФС на посаді начальника Чернівецької митниці ДФС станом по 11.05.2021 р.

Повідомлення (попередження) про наступне вивільнення ним не отримувалося, не доводилось до відома у будь якій формі, в тому числі і шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку.

Продовжуючи перебувати у трудових відносинах на посаді начальника Чернівецької митниці ДФС він неодноразово звертався як до ДФС, так і до Державної митної служби України, у яких вимагав запропонувати йому іншу рівнозначну посаду державної служби. При цьому, просив врахувати його переважне право на залишення на роботі передбачене законодавством про працю та перевести як до Буковинської митниці Держмитслужби, так і до Чернівецької митниці ДФС узгодивши з Державною фіскальною службою України та Державною митною службою України відповідні процедури такого переведення із урахуванням вимог Закону України "Про державну службу" та КЗпП України. Незважаючи на імперативну норму ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", відповідачі незаконно звільнили та відмовили йому у прийнятті на роботу в порядку переведення.

Враховуючи ту обставину, що позивача було незаконно та протиправно звільнено із роботи, він просив також виплати йому середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.05.2021 р. по день поновлення на роботі.

21.05.2021 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №824/2207/21-а відкрито провадження у справі, ухвалено призначити розгляд справи за правилами загального позовного провадження на 10:00 год. 07.06.2020 р.

07.06.2020 р. судом оголошено перерву по справі до 10:00 год. 14.06.2021 р.

14.06.2021 р. за результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі №824/2207/21-а та призначено її до судового розгляду по суті.

15.06.2021 р. Державна фіскальна служба України (далі - відповідач 1) направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що наказом від 25.02.2021 р. №193-о ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Чернівецької митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією та скороченням чисельності штату. Головою комісії з реорганізації ДФС позивачу на його електронну адресу направлено попередження про скорочення посади начальника Чернівецької митниці ДФС та попереджено про наступне вивільнення по закінченню 30 календарних днів з моменту його вручення.

Також відповідач 1 наголошував, що пропонування рівнозначних посад позивачу не є обов`язком, а правом державного органу відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу". У зв`язку з тим, що позивач займав посаду на яку призначається і звільняється головою ДФС, наказ про звільнення був направлений до органу, у відносинах публічної служби з яким перебував позивач.

Враховуючи те, що у Чернівецькій митниці ДФС відсутні рівнозначні посади, які могли б бути запропоновані ОСОБА_1 , а згоди Державної митної служби України про переведення його не було, позивача правомірно звільнено із займаної посади.

Державна митна служба України (далі - відповідач 2) 15.06.2021 р. подала до суду відзив, в якому вказувала, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - Державна фіскальна служба України та Чернівецька митниця ДФС перебуває у стані припинення, що свідчить про продовження ними виконання покладених на них функції та повноваження.

Враховуючи те, що наказом ДФС від 25.02.2021 р. №183-о позивачу припинено державну службу та з 01.03.2021 р. звільнено посади начальника Чернівецької митниці ДФС, у Дермитслужби відсутні підстави для переведення ОСОБА_1 на іншу рівнозначну посаду в митних органах.

Враховуючи викладене, трудових відносин, які б породжували взаємні права та обов`язки між позивачем та Державною митною службою України не виникло, прав та інтересів позивача Держмитслужба не порушувала, а відповідно залучення їх як співвідповідачів по справі є безпідставним.

14.06.2021 р. представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, за його відсутності. Вказував, що позовні вимоги підтримує повністю.

Державна фіскальна служба України, Чернівецька митниця Державної фіскальної служби, Державна митна служба України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Буковинська митниця Держмитслужби у судові засідання призначені на 07.06.2021 р та 14.06.2021 р. не з`явились, явку представників не забезпечили, причини неприбуття не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час, та місце судового засідання, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 3 ст. 194 КАС України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Пунктами 1 та 2 ч. 3 ст. 205 КАС України встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 р. №236 "Про Державну фіскальну службу України", від 06.08.2014 р. №311 "Про утворення територіальних органів Державної фіскальної служби та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України", наказом Державної фіскальної служби від 22.10.2014 р. №976-о призначено в порядку переведення ОСОБА_1 на посаду начальника Чернівецької митниці ДФС.

Згідно протоколу про доведення інформації та документів складеного Державною фіскальною службою України, 20.08.2020 р. о 11:15 год з поштової скриньки Державної фіскальної служби () на адресу електронної пошти ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надіслано для ознайомлення лист ДФС від 19.08.2020 р. №704/С/99-99-07-01-14 з додатком Попередження про наступне вивільнення.

Міністерство фінансів України розглянувши подання Державної фіскальної служби України від 25.02.2021 р. №150/4/99-99-08-03-13 погодило звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Чернівецької митниці ДФС за умови дотримання вимог законодавства про державну службу.

25.02.2021 р. наказом №183-о Державної фіскальної служби України припинено державну службу та звільнено 01.03.2021 р. ОСОБА_1 з посади начальника Чернівецької митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців.

Як вбачається із листків непрацездатності, які містяться в матеріалах справи, позивач із 25.02.2021 р. по 07.05.2021 р. перебував на лікуванні.

06.03.2021 р. позивач звернувся до Державної фіскальної служби України та Державної митної служби України із заявою, в якій просив запропонувати йому іншу рівнозначну посаду державної служби, при цьому просив врахувати переважне право залишення на роботі передбачене законодавством про працю та перевести його до Буковинської митниці Держмитслужби в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС узгодивши з керівником Державної митної служби України.

Листом від 22.03.2021 р. Державна митна служба України розглянувши вказану заяву позивача повідомила, що одним із пріоритетних напрямів реформування є перехід Дермитслужби до функціонування за моделлю єдиної юридичної особи, проведення кадрової реформи, що включатиме перевірку професійних знань та благонадійності, проходження державної служби з укладенням контракту, забезпечення заходів, визначених постановою Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо тестування посадових осіб митних органів з питань кваліфікації та благонадійності". Ураховуючи викладене відмовила у задоволенні заяви позивача.

Державна фіскальна служба України розглянувши заяву позивача, листом від 07.04.2021 р. повідомила, що ОСОБА_1 не перебуває з ними у трудових відносинах. Також вказувала, що повідомлення про наступне вивільнення було направлено позивачу на електронну адресу, про що складено відповідний протокол. Також роз`яснила, що у разі надходження до ДФС листка непрацездатності, до наказу про звільнення будуть внесені зміни в частині дати звільнення.

08.04.2021 р. позивач повторно звернувся до Державної фіскальної служби України та Державна митної служби України із заявами, в яких просив у відповідності до ст. 87 Закону України "Про державну службу" запропонувати йому іншу рівнозначну посаду державної служби враховуючи переважне право залишення на роботі передбачене законодавством, та перевести до Чернівецької митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС узгодивши з керівником Державної митної служби України.

Розглянувши вказану заяву, Державна митна служба України повідомила позивача про те, що листом від 22.03.2021 р. вже було надано відповідь за результатами його попередньої заяви від 06.03.2021 р.

При цьому поінформовано, що оголошено конкурс на зайняття вакантних посад державної служби категорії "Б" в територіальних органах як відокремлених підрозділах Державної Митної служби України, в тому числі і на посаду начальника Чернівецької митниці.

Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 25.02.2021 р. №183-о Чернівецькою митницею ДФС наказом від 11.05.2021 р. №4-о оголошено наказ щодо звільнення позивача з посади начальника Чернівецької митниці ДФС у зв`язку з реорганізацією, скороченням чисельності та штату державних службовців. Вважати днем звільнення ОСОБА_1 11.05.2021 р., перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

Не погоджуючись із звільненням, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 та 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 р. №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" утворено Державну податкову службу України, Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 р. № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" Чернівецька митниця ДФС реорганізована - шляхом приєднання до Буковинської митниці Держмитслужби.

Також, як вбачається із матеріалів справи, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 р. №895 "Деякі питання територіальних органів Державної митної служби", згідно з наказом Держмитслужби від 27.10.2020 р. №480 триває процес реорганізації Буковинської митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України. При цьому, відповідно до наказу Держмитслужби від 19.10.2020 р. №460 - утворено Чернівецьку митницю, як відокремлений підрозділ Держмитслужби.

Згідно інформації, яка міститься в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Чернівецька митниця ДФС перебуває в стані припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України №1074 від 20.10.2011 р. (зі змінами і доповненнями) затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - Порядок № 1074).

Відповідно до п. п. 4, 5 та 6 Порядку № 1074 орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять, зокрема, у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

Згідно п. 12 Порядку № 1074 орган виконавчої влади, утворений в результаті реорганізації, здійснює повноваження та виконує функції у визначених Кабінетом Міністрів України сферах компетенції з дня набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення таким органом повноважень та виконання функцій органу виконавчої влади, що припиняється. Орган виконавчої влади, щодо якого набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про його припинення, продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції з формування і реалізації державної політики у визначеній Кабінетом Міністрів України сфері до набрання чинності актом Кабінету Міністрів України щодо можливості забезпечення здійснення утвореним органом виконавчої влади його повноважень та виконання функцій.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Питання Державної митної служби від 04.12.2019 №1217-р погоджено пропозицію Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення з 08.12.2019 р. Державною митною службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2019 р. №227 "Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України" функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної митної політики, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань державної митної справи.

Суд зазначає, що правове регулювання загального порядку припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника у разі проведення реорганізації юридичної особи здійснюється відповідно до п.1 ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Так, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених визначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 цієї статті, а також особливості застосування до них положень ч. 2 цієї статті, ст.ст. 42, 42-1, ч. 1, 2 і 3 ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну службу" (№ 889-VIII від 10.12.2015 р. в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Станом на момент початку процедури реорганізації Чернівецької митниці ДФС Закон України "Про державну службу" не передбачав особливостей процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу.

На момент початку процедури реорганізації Чернівецької митниці ДФС діяли загальні норми щодо порядку припинення трудового договору з ініціативи власника у зв`язку з реорганізацією підприємства, установи, організації, що були визначені КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зокрема, реорганізації підприємства, установи чи організації допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40КЗпП України).

Також, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Слід також зазначити, що 02.02.2020 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 12.12.2019 р. № 378-IX, яким внесено зміни до КЗпП України та викладено його у новій редакції.

Відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

При цьому, Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020р. №440-ІХ внесені аналогічні зміни до Закону України "Про державну службу", який набрав чинності 13.02.2020 р.

Суд звертає увагу на те, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Оскільки положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України "Про державну службу" на час прийняття оскаржуваного наказу було врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, реорганізацію установи - тому, суд приходить до висновку про те, що в даному випадку саме норми спеціального законодавства підлягають застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України "Про державну службу" доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення (ч. 4 т. 9-1 Закону України "Про державну службу").

Як вбачається із матеріалів справи, позивача попереджено у відповідності до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України про можливе наступне вивільнення із займаної посади не раніше ніж за 30 календарних днів з дати ознайомлення із цим попередженням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно протоколу про доведення інформації та документів складеного Державною фіскальною службою України, 20.08.2020 р. о 11:15 год з поштової скриньки Державної фіскальної служби () на адресу електронної пошти ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) надіслано лист ДФС від 19.08.2020 р. №704/С/99-99-07-01-14 з додатком (Попередження) для ознайомлення ОСОБА_1 з попередженням про звільнення. На підтвердження вказаної обставини до суду надано також скріншот монітора комп`ютера.

Враховуючи викладене, суд вважає доведеною ту обставину, що позивача повідомлено про наступне вивільнення 26.08.2020 р.

Разом з тим, при вирішенні питань щодо дотримання суб`єктом владних повноважень прав державних службовців під час проходження публічної служби та при звільненні з неї, суд звертає увагу на встановлену гарантію щодо правового захисту від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботі і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Так, ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" передбачає, зокрема, що суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Однак, надання за цим Законом можливості керівнику органу або суб`єкту призначення пропонувати будь-яку вакантну посаду державної служби у цьому органі (за наявності) кореспондує обов`язок суб`єкта владних повноважень реалізовувати це право обґрунтовано та мотивувати рішення про звільнення працівника з посади з метою уникнення сумнівів у державного службовця щодо упередженого ставлення до нього чи інших чинників, які б порушували принцип "правової визначеності".

Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" №117-IX від 19.09.2019 р., який набрав чинності 25.09.2019 р., зі ст. 87 Закону України "Про державну службу" виключено абзаци 1 та 2 ч. 3, які передбачали, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю, а звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Під час розгляду справи відповідачами не доведено того факту, що попри наявні вакантні посади, позивачу пропонувалась будь-яка інша робота за відповідною професією чи спеціальністю. Більш того у наданих відзивах відповідачі зазначали, що при звільненні державних службовців у зв`язку з реорганізацією чи ліквідацією державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Відповідач 1 не заперечував щодо неможливості запропонувати позивачу відповідні вакантні посади та підтверджував, що єдиним способом вирішення питання, пов`язаного із проходженням позивачем державної служби, було припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Суд зазначає, що згідно ст. 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець. Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу. Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

З огляду на викладене, очевидним є те, що дискреційні дії (рішення) керівника державного органу щодо пропозиції державному службовцю вакантної посади, не можуть відбуватися поза законом та без правового обґрунтування.

Прийняття керівником рішення про надання пропозиції державному службовцю про переведення на іншу посаду має відбуватися відповідно певних критеріїв, як-то рівень професійної підготовки та компетентність державного службовця.

Відтак, оскільки позивача звільнено у зв`язку з реорганізацією, яка супроводжувалася змінами в організації виробництва і праці, роботодавець зобов`язаний був дотриматися процедури вивільнення працівників у зв`язку з реорганізацією, визначеною законодавством про працю, а щодо державних службовців - спеціальним Законом України "Про державну службу".

Згідно з ч. 5 ст. 22 Закону України "Про державну службу" у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Порядок переведення державних службовців передбачений у ст. 41 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до частин 1, 2 ст. 41 Закону України "Про державну службу" державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:

1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.

Суд вважає, що передбачене у ч. 5 ст. 22, абз. 1 ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" право суб`єкта призначення у разі реорганізації або ліквідації державного органу пропонувати державному службовцю вакантну посаду державної служби та приймати рішення про переведення державного службовця на іншу посаду в тому самому або іншому органі не може трактуватись як можливість прийняття рішення таким суб`єктом на власний розсуд, свавільно, без будь якого обґрунтування такого рішення та відсутності мотивів.

При реалізації означених дискреційних повноважень орган влади повинен дотримуватися вимог до діяльності суб`єктів владних повноважень, закріплених у ч. 2 ст. 2 КАС України, та обирати варіант рішення (дій), керуючись принципами державної служби, передбаченими у ст. 4 Закону України "Про державну службу".

Відтак, суб`єкт владних повноважень має використовувати дискреційне повноваження з метою, з якою воно було надано, з урахуванням принципу об`єктивності (обґрунтованості), тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); має здійснюватися своєчасно, тобто протягом розумного строку; безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про державну службу" державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: 1) верховенства права - забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави; 2) законності - обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) професіоналізму - компетентне, об`єктивне і неупереджене виконання посадових обов`язків, постійне підвищення державним службовцем рівня своєї професійної компетентності, вільне володіння державною мовою і, за потреби, регіональною мовою або мовою національних меншин, визначеною відповідно до закону; 4) патріотизму - відданість та вірне служіння Українському народові; 5) доброчесності - спрямованість дій державного службовця на захист публічних інтересів та відмова державного службовця від превалювання приватного інтересу під час здійснення наданих йому повноважень; 6) ефективності - раціональне і результативне використання ресурсів для досягнення цілей державної політики; 7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; 8) політичної неупередженості - недопущення впливу політичних поглядів на дії та рішення державного службовця, а також утримання від демонстрації свого ставлення до політичних партій, демонстрації власних політичних поглядів під час виконання посадових обов`язків; 9) прозорості - відкритість інформації про діяльність державного службовця, крім випадків, визначених Конституцією та законами України; 10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Суд вважає, що можливість переведення конкретного державного службовця до державного органу, що реорганізується, на вакантну посаду державної служби, наявну у новоствореному державному органі, повинна визначатися суб`єктом призначення насамперед з огляду на професійну підготовку та професійну компетентність такого державного службовця, оскільки ці критерії передбачені як визначальні при прийнятті рішень про переведення державних службовців.

Ненадання державному службовцю пропозицій зайняти вакантні посади державної служби у новоствореному державному органі (за їх наявності), або відмова у наданні таких пропозицій, або надання переваги іншим державним службовцям у вигляді таких пропозицій повинно бути належним чином обґрунтованим, що в свою чергу б виключало сумніви у небезсторонності та упередженості суб`єкта призначення та зловживанні ним владою та дискреційними повноваженнями.

Як вбачається із відповідей наданих на запити представника позивача, на момент початку реорганізації штатна чисельність Чернівецької митниці ДФС складала 400 штатних одиниць, а на момент створення Буковинської митниці Держмитслужби штатна чисельність склала 449 штатних одиниць.

Судом встановлено, що станом на 24.02.2021 р. в Буковинській митниці Держмитслужби наявні 15 вакансій: посади державної служби категорії "Б" - 9, з них керівні посади - 2 (начальник митниці, заступник начальника митниці - начальник управління протидії митним правопорушенням та контрабанді); категорії "В" - 4; посади, які не відносяться до категорії державної служби - 2.

Із відповіді Державної митної служби України від 13.04.2021 р. вбачається, що гранична чисельність працівників Чернівецької митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби відповідно до наказу від 04.12.2020 р. №550 становить 415 осіб. Також повідомлено, що посади начальника, заступників начальника Чернівецької митниці вакантні.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в результаті реорганізації Чернівецької митниці ДФС не відбулось скорочення штатної чисельності працівників. Більше того, у штатному розписі Буковинської митниці Держмитслужби було збільшено кількість штатних одиниць на 49, а чисельність працівників Чернівецької митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби становить на 15 штатних одиниць більше ніж в Чернівецькій митниці ДФС.

Сам факт реорганізації державного органу, що фактично не потягнув зміни в організації праці та скорочення штатної чисельності працівників, не може бути підставою для беззаперечного звільнення працівника з роботи.

Тому суд відхиляє доводи Державної фіскальної служби України, щодо відсутності у Чернівецькій митниці ДФС рівнозначної посади, оскільки матеріалами справи підтверджується наявність вакантної посади начальника митниці, як Буковинської митниці Держмитслужби, так і Чернівецької митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби.

Якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, однак не лише одностороннє волевиявлення суб`єкта призначення.

Відповідачем не надано до суду жодних доказів, що звільненню ОСОБА_1 з посади передувала будь-яка негативна індивідуальна оцінка його роботи на посаді державного службовця, йому не інкриміновано жодних незаконних дій, прорахунків у роботі чи незадовільної поведінки, яка була б несумісна зі статусом державного службовця.

Відповідачем не надано чіткої та зрозумілої аргументації, в чому полягала необхідність звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією Чернівецької митниці ДФС на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 р. № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби", якщо скорочення чисельності посад державних службовців не було заплановано (не відбулось).

Таким чином, суд констатує, що матеріалами справи підтверджується, що у Буковинській митниці Держмитслужби та Чернівецькій митниці як відокремленому підрозділі Держмитслужби були наявні вакантні посади, в тому числі ті, що позивач обіймав до реорганізації, а саме посада начальника митниці. Жодних перешкод у зайнятті такої посади відповідачем не наведено, а тому, на думку суду, звільнення позивача не може бути визнано обґрунтованим, і як наслідок, оскаржуваний наказ за встановлених обставин порушує конституційне право позивача на працю.

Також суд відхиляє доводи Державної митної служби України стосовно того, що ОСОБА_1 звільнений з посади начальника Чернівецької митниці ДФС з 01.03.2021 р., оскільки згідно записів, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , позивача звільнено з посади 11.05.2021 р. відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

Згідно ч. 5 ст. 87 Закону України "Про державну службу" наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Таким чином, датою звільнення позивача є - саме перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності, а саме 11.05.2021 р., а не 01.03.2021 р., як вказує у відзиві Державна митна служба України, посилаючись на відсутність у зв`язку із цим трудових відносин та відповідно підстав для переведення ОСОБА_1 на іншу рівнозначну посаду.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до Державної митної служби України та Державної фіскальної служби про його переведення.

Відповідачем не було забезпечено можливість переведення позивача на будь-яку вакантну посаду державної служби до новоствореного державного органу правонаступника, яку позивач міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації, професійної підготовки та професійної компетентності враховуючи також і те, що позивач працює в фіскальних органах з 1988 р, а з 1992 р. на керівних посадах митних органів України.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: …в тому числі особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач являється єдиним годувальником в сім`ї, оскільки його дружина ОСОБА_2 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Проте, з обставин встановлених судом випливає, що питання про переважне право на залишення на службі відповідачі в порядку та спосіб, передбачений ст. 42 КЗпП України, не вирішували.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про протиправність наказу Державної фіскальної служби України від 25.02.2021 № 183-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", а тому такий підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді начальника Чернівецької митниці ДФС з 11.05.2021 р.

Крім того, оскільки позивач продовжує перебувати у трудових відносинах із Державною фіскальною службою України, яка реорганізована шляхом приєднання до Буковинської митниці Держмитслужби, реорганізація якої триває та відповідно до наказу Дермитслужби від 19.10.2020 р. №460 "Про утворення Чернівецької митниці як відокремленого підрозділу Держмитслужби", враховуючи вакантність посади начальника митниці, суд вважає, що задоволенню також підлягають вимоги, щодо визнання протиправними відмови Державної митної служби України від 22.03.2021 р. у прийнятті на роботу в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби та відмови Державної митної служби України від 27.04.2021 р. у прийнятті на роботу в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до Чернівецької митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання Державної Митної служби України прийняти на роботу ОСОБА_1 на рівнозначну посаду державної служби в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС у відповідності до вимог ст. 87 Закону України "Про державну службу", суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Із змісту вказаних норм видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Статтею 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З наведеного, суд приходить до висновку, що метою адміністративного судочинства є захист прав, свобод та охоронюваних законом інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а тому вирішуючи спір по суті необхідно встановити наявність порушених прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені приписами чинного законодавства, чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст. 245 КАС України та протиправність оскаржуваного рішення відповідача, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині шляхом зобов`язання Державної митної служби України вчинити дії щодо прийняття ОСОБА_1 на рівнозначну посаду державної служби в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС, у відповідності до вимог Закону України "Про Державну службу".

При цьому суд зазначає, що наведеними вище нормами статті 245 КАС України не визначено такого способу захисту порушеного права, як - визнання незаконним акту індивідуальної дії. Оскаржуваний акт, за результатами розгляду спору і прийняття відповідного рішення визнається протиправним.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з ст. 27 Закону України "Про оплату праці", порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Відповідно до абз.3 п.2 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Абзацом 3 пункту 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою Чернівецької митниці ДФС за № 10/10/24-70-05-01/01 від 12.05.2021 р. середньоденна заробітна плата позивача становить 666,67 грн.

Період вимушеного прогулу позивача обраховується з 12.05.2021 р. (день, з якого відраховується період звільнення позивача) по 17.06.2021 р. (дата прийняття рішення суду про поновлення позивача). Відтак, позивач перебував у вимушеному прогулі 27 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача складає: 18000,09 грн: (666,67 грн (середньоденна заробітна плата) х 27 (робочих днів за час вимушеного прогулу).

Згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Чернівецька митниця ДФС ще не припинена, а тому середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню саме з вказаного органу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді, а також в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2724,00грн, що підтверджуються квитанціями від 14.05.2021 р. №27, №28 та №29.

Зважаючи на повне задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору в розмірі 2724,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів у рівних частинах по 908,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України від 25.02.2021 р. №183-о "Про звільнення ОСОБА_1 ".

3. Поновити на державній службі ОСОБА_1 , на посаді начальника Чернівецької митниці ДФС України з 11.05.2021 р.

4. Стягнути з Чернівецької митниці ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 18000,09 грн.

5. Визнати відмову Державної митної служби України від 22.03.2021 р. у прийнятті на роботу в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до Буковинської митниці Держмитслужби протиправною.

6. Визнати відмову Державної митної служби України від 27.04.2021 р. у прийнятті на роботу в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС ОСОБА_1 до Чернівецької митниці, як відокремленого підрозділу Держмитслужби протиправною.

7. Зобов`язати Державну Митну службу України прийняти на роботу ОСОБА_1 на рівнозначну посаду державної служби в порядку переведення із Чернівецької митниці ДФС у відповідності до вимог ст. 87 Закону України "Про державну службу".

8. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Чернівецької митниці ДФС України та стягнення заробітної плати на його користь в межах суми стягнення за один місяць.

9. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 908,00 грн.

10. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької митниці Державної фіскальної служби на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 908,00 грн.

11. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) у розмірі 908,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Державна фіскальна служба України (Львівська площа, 8, м.Київ, 04053, );

Відповідач 2 - Державна митна служба України (вул. Дегтярівська, 11Г, м. Київ, 04119, );

Відповідач 3 - Чернівецька митниця Державної фіскальної служби (вул. Руська, 248м, 58000, ).

Суддя І.В. Маренич