Справа № 240/5638/21
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
16 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/5638/21
категорія 112030500
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації в яком просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни;
- зобов`язати відповідача встановити статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.
В обґрунтування позову вказує, що Житомирський районний суд 22.11.1993 у справі №2-437 встановив факт, що позивач приймав участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі мобільного загону Цивільної оборони з 03 по 04 травня 1986 року. Зазначає, що 10.03.2021 звернувся до відповідача із заявою про надання посвідчення інваліда війни, однак відповідач повідомив про необхідність надати документи, які підтверджують залучення до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає дії відповідача протиправними, а свої права та інтереси порушеними. Просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 09.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 12.05.2021. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що відповідно до вимог Положення про цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №201-78, особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР. Таким чином, правовою підставою для надання особі статусу інваліда війни є одночасно наявність двох умов: особа повинна бути залучена до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС; їй встановлено статус особи, яка стала інвалідом внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Окрім того, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у рішенні Житомирський районний суд 22.11.1993 у справі №2-437, наданого Позивачем лише встановлений факт участі ОСОБА_1 у виконанні робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а саме: перевезення мобільного загону цивільної оборони. Позивач дійсно брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є інвалідом, але відсутні докази того, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у складі формувань Цивільної оборони, тому дії відповідача є правомірними. Просить відмовити у задоволенні позову.
Відділом документального забезпечення суду 19.05.2021 зареєстровано відповідь на відзив у якій позивач зазначає, що відповідач пропустив строк для подачі відзиву. Заперечуючи викладені у відзиві обставини, позивач вказує, що в дійсності був залучений до складу формувань Цивільної оборони - до мобільного загону Цивільної оборони Житомирської області та був складовою частиною мобільного загону Цивільної оборони Житомирської області - обслуговував та перевозив мобільний загін Цивільної оборони Житомирської області. Зазначає, що документально підтверджено наявність відповідності обов`язкових умов: залучення позивача до складу формувань Цивільної оборони та отримання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Щодо строку подачі відповідачем відзиву, суд зазначає, що ухвалою суду від 09 квітня 2021 року встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.
Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали відповідач отримав 26 квітня 2021 року, а відзив подав до суду 07.05.2021 (відмітка на поштовому конверті).
Отже, відповідачем відзив на позовну заяву подано в межах строку, встановленого судом в ухвалі від 09.04.2021, а тому твердження позивача є помилковим.
Встановлено, що ОСОБА_1 має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорія 1) Серія НОМЕР_1 . Дата видачі 28.01.2021.
Позивач із 05.01.2021 є особою з інвалідністю другої групи. Причина інвалідності: захворювання пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Вказана обставина підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААВ №010780.
З матеріалів адміністративної справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою від 10.03.2021 про надання посвідчення інваліда війни 2 групи на підставі п. 9 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". До заяви додано:
фотографію, копію паспорту та ідентифікаційного номера; копія посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році
копія довідки про інвалідність 2 групи, копія експертного висновку;
копія рішення Житомирського районного суду від 22.11.1993 у справі №2-437;
копія довідки СМОСЗ ЦО Житомирської області, що обслуговував мобільний загін Цивільної оборони Житомирської області;
копія акту, що заявник за рішенням Житомирського облвиконкому №6 від 02.05.1986 перевозив мобільний загін Цивільної оборони Житомирської області; копія виписки з протоколу №32 від 18.09.1998 Житомирської ОДА про реєстрацію справи заявника.
Про результати розгляду заяви від 10.03.2021, Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації повідомило ОСОБА_1 листом №1267 від 16.03.2021. У листі роз`яснено, що відповідно до п.9 ч.2 ст. 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать, зокрема, особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Для отримання відповідного статусу заявнику необхідно надати до управління документи, які підтверджують факт залучення до формувань Цивільної оброни для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Вважаючи таку відмову необґрунтованою та протиправною, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Частиною 1 статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18.03.1976 року, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06.06.1975 року №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Відповідно до п.п. 3, 5, 6, 7 Положення про цивільну оборону СРСР, затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №201-78 (далі - Положення), підготовка країни з цивільної оборони проводиться завчасно в мирний час з урахуванням розвитку зброї масового ураження та інших засобів нападу. Цивільна оборона СРСР організовується за територіальним принципом на всій території країни. Загальне керівництво цивільної оборони СРСР здійснює Рада Міністрів СРСР, а безпосереднє керівництво - Міністерством оборони СРСР. Керівництво цивільною обороною на об`єктах народного господарства здійснює керівник такого об`єкту, який виконує свої функції через штаби і служби цивільної оборони
Згідно з п. 12 Положення служби цивільної оборони створюються для виконання інженерно-технічних, медичних та інших спеціальних заходів цивільної оборони, підготовки сил та засобів, а також для забезпечення діяльності невоєнізованих формувань в ході проведення рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних робіт. Служби цивільної оборони поділялися на загальнорадянські, республіканські, крайові, обласні, районні, міські служби та служби об`єктів народного господарства. Такі служби створювалися з урахуванням рекомендацій керівника цивільної оборони СРСР.
Відповідно до п. 13 Положення силами цивільної оборони СРСР були невоєнізовані формування цивільної оборони та військові частини, а також залучені у відповідності до плану цивільної оборони організації та установи міністерств, відомств і виконавчих комітетів Рад депутатів робітників.
Комплектування невоєнізованих формувань цивільної оборони особовим складом, технікою та матеріально-технічними засобами здійснюється керівниками цивільної оборони і керівниками служб цивільної оборони за рахунок об`єктів народного господарства, на базі яких вони створені.
Згідно з п. 16 Положення до невоєнізованих формувань цивільної оборони можуть в обов`язковому порядку зараховуватися громадяни СРСР: чоловіки у віці від 16 до 60 років і жінки - від 16 до 55 років, за винятком військовозобов`язаних, які мають мобілізаційні приписи, інвалідів І та ІІ груп, вагітних жінок та жінок, які мають дітей до 8 років, а жінок з середньою та вищою медичною освітою - до 2 років.
Громадяни СРСР, зараховані до невоєнізованих формувань, зобов`язані приймати участь в рятувальних та невідкладних аварійно-відновлювальних роботах і виконанні інших завдань цивільної оборони.
Таким чином, особа з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи має право на встановлення статусу інваліда війни у разі, якщо вона приймала участь у ліквідації таких наслідків у складі штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони СРСР.
Формування цивільної оборони підлягали створенню на кожному об`єкті народного господарства, мали визначену чисельність, а їх укомплектування здійснювалося за рахунок громадян СРСР. Певна група громадян СРСР могла бути залучена до складу невоєнізованих формувань цивільної оборони в обов`язковому порядку.
За змістом п. 16 Положення громадяни СРСР підлягали залученню до невоєнізованих формувань цивільної оборони, а не входили до складу таких формувань в силу вимог закону.
Крім того, особа підлягала залученню до штабу, служби чи невоєнізованого формування цивільної оборони певного рівня - загальнорадянського, республіканського, крайового, обласного, районного, міського чи певного об`єкта народного господарства.
Так, статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Таким чином, статус інваліда війни поширюється на осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР.
Також, Верховний Суд у постанові від 07 червня 2018 року у справі №377/797/17 висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом від 25 вересня 2018 року у справі №806/5085/15, від 11 жовтня 2018 року у справі № 674/1239/17, від 31 січня 2019 року у справі №368/1131/17, від 20 лютого 2019 року у справі №817/237/18, від 10 липня 2019 року у справі №360/2690/17, від 18 вересня 2019 року у справі №674/450/17.
Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач вказує, що належними документами підтверджується його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.
Судом досліджено копію наданих сторонами документів та встановлено наступне.
Рішенням Житомирського районного суду від 29.11.1993 встановлено факт участі ОСОБА_1 в виконанні робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а саме: перевезення мобільного загону цивільної оборони в селах Варовичі Поліського району Київської області, селах Кашилівка, Луб`янка Поліського району Київської області, селі Старі Красниці Чорнобильського району Київської області з 16:00 годин 03 травня 1986 року по 17 годин 04 травня 1986 року включно.

У довідці-підтвердження Житомирського АТП 11827 від 19.10.1992 року №309 вказано про те, що ОСОБА_1 у відповідності до рішення облвиконкому №6 від 02.05.1986 перевозив мобільний загін ЦО в селах Воровичі, Кашилівка, Луб`янка, Стара Красниця із 3-го по 4-те травня 1986 року. Підстава - акт від 25.04.1991, протокол №1 від 09.10.1992 організації "Союз Чорнобиль".

Актом від 25.04.1991 підтверджується, що згідно рішення Житомирського виконкому обласної ради народних депутатів від 02.05.1986 №6, участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 30-ти кілометровій зоні в селах Воровичі, Кашилівка, Луб`янка, Стара Красниця із 3-го по 4-те травня 1986 року брали, здійснюючи перевезення мобільного загону спеціального захисту Житомирської області, особовий склад водіїв та автобусів АТП-11827, зокрема, ОСОБА_1 .

У довідці за підписом СМОСЗ ГО Житомирської області вказано, що ОСОБА_1 із 3 по 4 травня 1986 обслуговував збірний мобільний загін ЦО Житомирської області по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в селах Воровичі, Кашилівка, Луб`янка, Стара Красниця.

Отже, матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивач у період із 03 по 04 травня 1986 року здійснюючи перевезення мобільного загону спеціального захисту Житомирської області.

Як було встановлено судом, документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав, зокрема мобільного загону Цивільної оборони, перевезення якого здійснював, матеріали адміністративної справи не містять.

Ця обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус особи з інвалідністю внаслідок війни на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно з підпунктом 1 частини першої статті 9 Закону України "Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом від 25 вересня 2018 року у справі №806/5085/15, від 11 жовтня 2018 року у справі № 674/1239/17, від 31 січня 2019 року у справі №368/1131/17, від 20 лютого 2019 року у справі №817/237/18, від 10 липня 2019 року у справі №360/2690/17, від 18 вересня 2019 року у справі №674/450/17, від 14 серпня 2020 року у справі № 620/3108/19, від 15 червня 2020 року у справі №822/225/18.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Управління праці та соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації (вул. Б. Тена,16,Житомир,10012, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук