Справа № 580/1216/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1216/21 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- скасувати постанову головного державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області Щербатюк Л.О. від 22.10.2019 №60389589 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 33 542 грн. 09 коп. на користь відповідача;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) Щербатюк Л.О. про відкриття виконавчого провадження від 22.02.2021 №64597232 з примусового стягнення виконавчого збору із позивача на користь відповідача в сумі 32 093 грн. 24 коп.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що постанова про стягнення виконавчого збору від 22.10.2019 є протиправною та такою, що суперечить чинному законодавству, відтак, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.02.2021 винесена на підставі протиправною постанови від 22.10.2019, така також є протиправною та підлягає скасуванню. Також наголошував, що за умови стягнення з позивача виконавчого збору за виконавчим документом, який повернуто стягувачу за його заявою, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII є підставою для винесення (виведення в окреме провадження) постанови про стягнення виконавчого збору.

Крім того, апелянт звертає увагу, що до частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» внесено зміни згідно Закону №2475-VIII від 03.07.2018 та після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми яка підлягає стягненню, поверненню або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 22.10.2019 головним державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Черкаській області Щербатюк Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-79/10, виданого 06.04.2018 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Кредит-Союз» боргу в сумі 335 420,86 грн.

Крім того, 22.10.2019 державним виконавцем винесено постанову ВП №60389589 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 33 542,09 грн.

Постановою ВП №60389589 від 19.12.2019 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів., що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить ОСОБА_1 .

Постановою ВП №60389589 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.12.2019 звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 .

Постановою ВП №60389589 від 29.05.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів., що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить ОСОБА_1 .

Постановою ВП №60389589 про розшук майна боржника від 29.05.2020 оголошено в розшук майно ОСОБА_1 .

Постановою ВП №60389589 від 29.05.2020 накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_1 .

30.07.2020 стягувач звернувся до Центрального ВДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про повернення виконавчого листа №2-79/10 від 06.04.2018 на підставі пункту 1 частини 1 стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановами №60389589 від 08.09.2020 знято арешт з усіх рахунків ОСОБА_1 , припинено розшук майна боржника, знято арешт з його майна.

Крім того, 08.09.2020 головним державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) Щербатюк Л.О. на підставі пункту 1 частини 1 стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову №60389589 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Постановою головного державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) Щербатюк Л.О. №64597232 від 22.02.2021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови №2-79/10, виданої 06.04.2018 Золотоніським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) про стягнення виконавчого збору в сумі 32093,24 грн.

Вважаючи такою, що підлягає скасуванню постанову відповідача №60389589 від 22.10.2019 про стягнення з позивача виконавчого збору, а також протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору №64597232 від 22.02.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно з частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Задовольняючи позовні вимог суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі заяви останнього, та фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково не відбулося, тому підстави для стягнення виконавчого збору відсутні. При цьому, суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18, та зазначив, що за умови стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим документом, який повернуто без фактичного виконання, створюються умови для стягнення з боржника подвійної суми основної винагороди.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим виходячи з наступного.

Зміст викладених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що умовою для стягнення виконавчого збору (за виключенням визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) є початок примусового виконання, відкриття якого здійснюється з огляду на відповідний виконавчий документ. При цьому виконавець одночасно із відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Стягнення з боржника виконавчого збору є обов`язком виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України.

Помилковими є висновки суду першої інстанції та доводи позивача про те, що обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору в рамках виконавчого провадження є саме фактичне примусове стягнення суми коштів, оскільки суд та позивач посилається на правові норми Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинною до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII (далі - Закон №2475-VIII).

При цьому у постановах Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції, для вирішення спірних правовідносин суд керувався нормами Закону №1404-VІІІ, які були чинними до внесення змін Законом №2475-VIII, та передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Судом встановлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-79/10 відкрито 22.10.2019, тобто у період дії статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції Закону №2475-VIII, та постановою державного виконавця від 08.09.2020 ВП №60389589 було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, а тому, враховуючи, що виконавчий збір у цьому провадженні стягнуто не було, державний виконавець мав всі підстави для винесення постанови про його стягнення відповідно до вимог частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII винести постанову про його стягнення.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №640/16620/19.

Разом з цим, колегія суддів враховує наступне.

За приписами частини 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Судом встановлено, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII прийнята 08.09.2020, однак постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору винесена 22.02.2021, тобто з порушенням встановленого частиною 3 статті 40 Закону №1404-VІІІ строку.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22 лютого 2018 року у справі №816/823/17 факт порушення статті 40 Закону №1404, щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня, не може бути підставою для не стягнення виконавчого збору.

Однак, в даному випадку, крім пропуску строку винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідачем пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Так, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону №1404 постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом.

Згідно з частинами 1, 4 статті 12 Закону №1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У вищенаведеній постанові Верховного Суду зазначено, що стягнення виконавчого збору проводиться в межах «основного» виконавчого провадження, то відповідно постанови про стягнення виконавчого збору необхідно вважати пред`явленими до виконання. Відповідно в період здійснення «основного» виконавчого провадження постанова про стягнення виконавчого збору автоматично є такою що пред`явлена до виконання. В такому випадку строк пред`явлення виконавчого документа до виконання має рахуватися з моменту повернення виконавчого документу.

Як було встановлено вище, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII прийнята 08.09.2020, однак постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору винесена 22.02.2021, тобто після спливу більше п`яти місяців після повернення виконавчого документу стягувачу.

Таким чином, органом державної виконавчої служби пропущено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За такого правового регулювання та обставин справи, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до вимог пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі статтею 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального відділу державної виконавчої служби (м. Київ) Щербатюк Л.О. від 22.02.2021 №64597232 про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 17 червня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко