Справа № 320/2367/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року № 320/2367/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лисенко В.І., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу №320/2367/21 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі ГУ ДПС у Київській області, відповідач), у якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 16.02.2021 року № та №.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року по справі №320/2367/21 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, інших заяв по суті справи відповідачем до суду не подано.

Дослідивши адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець зареєстрований Білоцерківською районною державною адміністрацією 10.10.1995 року, номер державної реєстрації 2 353 002 0001 010549, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , взято на податковий облік в органах державної податкової служби від 10.10.1995 р. за № 1988. Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість (ПДВ) відповідно до свідоцтва про реєстрацію платником податку на додану вартість від 30.09.1997 року № 67480951.

Позивачем 16.11.2020 засобами електронного зв`язку до ГУ ДПС у Київській області подано податкову декларацію з податку на додану вартість (ПДВ) за жовтень 2020 року, розрахунок суми бюджетного відшкодування та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраційної суми правонаступника.

Згідно з даними вказаної податкової декларації податкові зобов`язання позивача складають -1 526 грн. (рядок 9); податковий кредит - 179 629 грн. (рядок 17); від`ємне значення - 178 103 грн. (рядок19); бюджетному відшкодуванню на рахунок платника підлягає - 160 584 грн. (ряд. 20.2).

15.01.2021 на адресу позивача від контролюючого органу надійшов рекомендований лист №474, що містив Акт документальної позапланової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , (код НОМЕР_1 ) щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету за №65/10-36-07-13/ НОМЕР_1 від 12.01.2021.

22.01.2021 позивач на вказаний Акт подав Заперечення №15 від 22.01.2021, у зв`язку із чим 12.02.2021 на адресу позивача від ГУ ДПС у Київській області надійшов рекомендований лист №323, що містив лист «Про розгляд заперечень від 09.02.2021р. за №456/12/10-36-07-13», згідно з яким вирішено висновки Акту перевірки в частині порушення позивачем окремих вимог податкового законодавства залишити у наступній редакції:

«п.200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та розділу V «Порядку заповнення і подання звітності з податку на додану вартість» наказ Міністерства фінансів України від 28.01.2016р. №21 відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку (р.20.2.1 податкової декларації з податку на додану вартість) за жовтень 2020р. в сумі 2989,00 грн. та підтверджено бюджетне відшкодування податку на додану вартість за жовтень 2020 року в розмірі 157 595,00 грн.;

п. 198.1, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755- VI (зі змінами та доповненнями) в частині завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 21) у розмірі 17 519,00грн.».

19.02.2021 на адресу позивача надійшов рекомендований лист №143 з податковими повідомленнями - рішеннями від 16.02.2021 форми «В3» № , згідно з яким відповідачем встановлено порушення п.п. «б» п. 200.4 ст. 200 ПК України (виявлено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період жовтень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку у розмірі 2 989 грн.); та форми «В4» № 3, згідно з яким відповідачем встановлено порушення п.198.1, п.198.5 ст. 198 ПК України та зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штраф) 0 копійок. У таблиці, що наведена у ППР № зазначена сума завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, -17 519 грн.

За даними податкової декларації ФОП ОСОБА_1 з ПДВ за жовтень 2020р., з приводу показників якої між сторонами виник спір, податкові зобов`язання складають -1 526 грн. (рядок 9); податковий кредит -179 629 грн. (рядок 17); від`ємне значення -178 103 грн. (рядок 19); бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку підлягає - 160 584 грн. (рядок 20.2).

У таблиці 1 Додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2) позивач зазначив суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) із конкретизацією місяця (2,10,9,8,7,6) року та суми. Загальний показник складав 17 519 грн.

У таблиці 3 Додатку 2 податкової декларації позивач вказав індивідуальні податкові номери постачальників, період складання податкової декларації, обсяги постачання (без податку на додану вартість) на загальну суму 802 918 грн. та суми податку на додану вартість за основною ставкою на загальну суму 160 584 грн.

Відповідно до таблиці 1 Додатку 3 «Розрахунок суми бюджетного відшкодування (ДЗ)» до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2020р. позивач вказав:

від`ємне значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації за вирахуванням суми, зареєстрованої у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість (рядок 20 - рядок 20.1 декларації звітного (податкового періоду) - 177 198 грн.;

фактично сплачено у попередніх та звітному (податкових) періодах постачальникам товарів, послуг або до Державного бюджету України (значення рядка «Усього» графи 7 табл.2 - 160 584 грн.;

сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню (зазначається сума рядка 1, яка не більша значення рядка 2 (значення цього рядка переноситься до рядка 20.2 декларації за поточний звітний (податковий період) - 160 584 грн.

У таблиці 2 Додатку 3 позивач вказав розшифровку суми, що була сплачена позивачем до Державного бюджету України згідно до митної декларації - 160 584,00 грн.

У Додатку 4 «Заява про повернення суми бюджетного відшкодування та/або суми коштів на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість та/або врахування реєстраційної суми платника податку, що реорганізується, в обрахунку реєстраціної суми правонастуником» (далі Заява Д4) позивач вказав: відповідно до статті 200 розділу V Кодексу бюджетне відшкодування, визначене у податковій декларації за звітний (податковий) період (рядок 20.2) з податку на додану вартість за 10 2020 року: «а» у сумі (рядок 20.2.1) - 160 584 грн.

Додаток 5 «Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів « (Д5) містив інформацію про податкові зобов`язання за операціями на митній території України, що оподатковуються податком на додану вартість за основною ставкою по платнику податку - покупцю із індивідуальним податковим номером 77 із обсягом постачання (без податку на додану вартість) - 7 630,52 грн. та сумою податку на додану вартість за основною ставкою - 1 526,11 грн.

У розділі III акта перевірки та у відзиві на позовну заяву відповідача зазначено, що основним чинником виникнення у ФОП ОСОБА_1 від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту є імпорт триосного напівпричепу для перевезення вантажів зі зсувним боковим тентом, країна походження - ФРН.

На формування показника ряд.17 декларації мали вплив від`ємні значення з ПДВ, задекларовані у попередніх звітних періодах, які вплинули на визначення від`ємного значення звітного періоду, за червень, липень, серпень, вересень і жовтень 2020 року.

В п.п.3.3.1 п.3.3 р. III акта перевірки зафіксовано висновок відповідача про завищення позивачем суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації) на 20 508 грн. за рахунок:

1. Відповідно до інформації, зазначеної в таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2020 позивачем в періоді з червня 2020 року по жовтень 2020 віднесено до сум податкового кредиту суми ПДВ в розмірі 12 175 грн., що вплинуло на формування суми від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації), на формування показника в розмірі 12 175 грн., значний вплив мали операції з придбання товарів та послуг, що визначені у таблиці на загальну суму (обсяг постачання без ПДВ) -60 875,16 грн.

Посилаючись на вимоги пунктів 198.1, 198.2, 198.5 ст. 198 ПК України, відповідач зазначив, що придбані товари використані позивачем у операціях, що не є його господарською діяльністю.

На аркуші 7 Акта перевірки відповідач зазначає, що оплата за слюсарно-зварювальні роботи на причепі Krone SDP реєстраційний номер НОМЕР_2 (акт виконаних робіт №Т1- 0000190 від 30.06.2020р.) не може бути врахована при формуванні податкового кредиту, оскільки в періоді, охопленому перевіркою, ФОП ОСОБА_1 у безпосередній господарській діяльності з метою отримання прибутку не використовувався.

Крім того, відповідач зазначив, що вказані у таблиці товари не відносяться до здійснення господарської діяльності позивача, оскільки не вбачається пов`язаності придбаної номенклатури товарів з отриманням доходу та формуванням податкових зобов`язань.

На підставі вищевикладеного, відповідач у Акті перевірки дійшов висновку про завищення позивачем суми податкового кредиту, що мало вплив на формування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації) та що відображено в таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2020р. в розмірі 12 175 грн.

Відповідач у Акті перевірки зазначив, що позивачем у липні 2020р. було відображено у податковій звітності суму податкового кредиту у розмірі 8 333 грн. (попередня оплата за товар ТОВ «Шміц Каргобул Україна»), а у декларації за серпень 2020р. здійснено коригування податкового кредиту на підставі ст. 192 ПК України у зв`язку з поверненням контрагентом попередньої оплати.

У зв`язку із цим, відповідач дійшов висновку, що ФОП ОСОБА_1 неправомірно відображено в таблиці 1 додатку 2 до декларації за жовтень 2020р. податкового кредиту в липні 2020 року в розмірі 8 333 грн. та завищено суму податкового кредиту, що мав вплив на формування від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (показник рядка 19 Декларації).

На підставі викладеного, ГУ ДПС у Київській області в Акті перевірки сформульовано висновок про порушення позивачем вимог п.п.198.1, 198.5 ст. 198 ПК України у формі завищення суми від`ємного значення, що зараховується до податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) на суму ПДВ - 20 508 грн., з урахуванням залишку суми від`ємного значення зазначеного в податковій декларації за жовтень 2020 року - 17 519 грн.

Підпунктом 3.3.2 пункту 3.2 розділу III Акта перевірки відповідачем встановлено завищення суми від`ємного значення, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, в розмірі 2 989 грн. внаслідок порушення пп. «б» п. 200.4 ст. 200 Кодексу, оскільки ФОП ОСОБА_1 допущено перевищення над сумою податку, фактично сплаченою у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам товарів/послуг або до Державного бюджету України на суму 2 989 грн.

У підпункті 3.3.3 пункту 3.3 розділу III Акта перевірки відповідач зазначив, що перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, яка зараховується у зменшення податкового боргу з ПДВ, встановлено її завищення на 20 508 грн.

Відтак, згідно з висновком Акта перевірки встановлено порушення п. 200.4 ст. 200 ПК України та розділу V «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 р. № 21 та відмовлено позивачу у бюджетному відшкодуванні ПДВ на рахунок у банку за жовтень 2020 року у сумі 2 989,00 грн. та підтверджено бюджетне відшкодування ПДВ за жовтень 2020 року в розмірі 157 595,00 грн.

Судом на підставі наданих позивачем документів встановлено, що 19.10.2020 ФОП ОСОБА_1 здійснив оплату митних платежів на рахунок Державної митної служби згідно з платіжним дорученням № 957 від 19.10.2020 у розмірі 160 583, 55 грн.

Згідно з митною декларацією №UA100500/2020/866485 від 19.10.2020 позивачем сплачено ПДВ у розмірі 160 583, 55 грн. Вищевказана сума була відображена у податковій декларації з ПДВ за жовтень 2020 р.

На підтвердження фактичної сплати податку постачальникам товарів/послуг позивач вказав у Додатку 5 декларації за жовтень 2020р. (таблиця 2) наступних постачальників (індивідуальний податковий номер): 8 - 235,29 грн., 56 - 93,44 грн., 63 - 196,00 грн., 35 - 216,26 грн., придбання необоротних активів - 160 584, 00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №953 від 05.10.2020, №954 від 06.10.2020, 957 від 19.10.2020, №958 від 19.10.2020 та №960 від 20.10.2020.

Розрахунок суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню було здійснено на підставі п.200.1 ст. 200 ПК України, який встановлює, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пп. «б» п. 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

Сума ПДВ у розмірі 160 584 грн., що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за жовтень 2020 року (рядок 20.2.) є більшою за суму податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг - 177198,00грн., що підтверджується вищевказаними платіжними дорученнями за жовтень 2020р.

Суд констатує, що заявлена позивачем сума бюджетного відшкодування ПДВ не перевищує суми, обчисленої відповідно до п.2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, яка складала 177 197,92 грн. та зазначена у квитанції 2 податкової декларації з ПДВ за жовтень 2020 року.

На підставі п.200.1 ст. 200 ПК України позивачем у вказаній декларації з ПДВ визначено різницю між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду:1 526 грн. - 179 629 грн. = - 178 103 грн.

Згідно з поясненнями позивача, від`ємне значення суми, розрахованої згідно з п.200.1 ст. 200 ПК України позивач розділив на підставі п.200.4 ст. 200 ПК України наступним чином:

177 198 грн. - сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації;

160 584 грн. - сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку;

16 614 грн. - сума від`ємного значення, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 розділу V Кодексу на момент подання податкової декларації та зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) кредиту:

Відповідно до абз. 1 п.п.200.7.2 п.200.7 ст. 200 ПК України формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

До такого Реєстру вносяться такі дані: дата та номер податкового повідомлення- рішення та сума бюджетного відшкодування за кожною заявою з урахуванням (у разі подання) уточнюючого розрахунку, неузгоджена контролюючим органом.

Позивачем заявлено до бюджетного відшкодування з ПДВ суму 160 584 грн., що не перевищує суму від`ємного значення - 177 197 грн. та не перевищує суму - 177 197,92 грн., обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент подання податкової декларації.

Детально проаналізувавши вищенаведені обставини справи, підтверджені відповідними документальними доказами, а також відповідні положення ст. 200 ПК України, суд дійшов висновку, що позивач має право на бюджетне відшкодування ПДВ у розмірі 160 584 грн. та врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за податковою декларацію за жовтень 2020 року.

В свою чергу, відповідач в порушення ч.2 ст. 19 Конституції України, ст. 21 ПК України, ст. 2, ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не вказав законні підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування позивачу за жовтень 2020р., у зв`язку із чим оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Київській області № від 16.02.2021р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Приписами п.198.5 ст. 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Верховний Суд у постанові від 23.10.2018 у справі № 822/1817/18 зазначив, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

При цьому, вживання податковим органом загального посилання на пункт шостий Критеріїв оцінки, без наведення відповідного підпункту, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.

Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи такі висновки Верховного суду, щодо суми податкового кредиту у розмірі 12 175 грн. та 8 333,00 грн., яку відповідач зазначив у Акті перевірки як неправомірно віднесений позивачем до податкового кредиту у податковій декларації за жовтень 2020р., суд зазначає наступне.

Відповідно до податкової декларації з ПДВ за червень 2020 року № від 14.07.2020 позивач відобразив суми податкового кредиту по господарських операціях з вищенаведеними контрагентами.

Згідно з п.76.1 та п.76.2 ст.76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.

Відповідно до п.76.3 ст. 76 ПК України камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Матеріали справи свідчать, що за результатами перевірки податкових декларацій за червень 2020р, липень 2020 р., серпень 2020р. та вересень 2020 р. позивач не отримував Акта перевірки, що може бути належним підтвердженням неправомірного формування показників податкової звітності за вищевказані періоди. Доказів зворотного відповідач суду не надав.

Суд зазначає, що згідно з наказом та направленнями на перевірку, за результатами якої складено Акт №65/10-36-07-13/ НОМЕР_1 від 12.01.2021р., період, який мав право перевірити відповідач, є виключно жовтень 2020 року.

При цьому, відповідно до п.81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, в даному випадку для суду є очевидним, що відповідач в порушення ст.ст. 75, 78, 81 ПК України протиправно вийшов за межі повноважень щодо періоду перевірки, що має наслідком протиправність визнання неналежним чином сформованого податкового кредиту у період, що не зазначений у наказі та направленні на перевірку.

Таким чином, протиправність проведення контролюючим органом перевірки періоду поза межами встановленого наказом та направленням на перевірку, спростовує висновки відповідача щодо недостовірності формування податкового кредиту у період з червня 2020 року по вересень 2020 року.

Аналогічні висновки зазначені Верховним судом у постанові від 22.09.2020 у справі №520/8836/18.

Судом встановлено, що відповідно до платіжного доручення №924 від 15.07.2020 позивачем перераховано попередню оплату за у розмірі 50000,00 грн. на користь ТОВ «Шмітц каргобул Україна», у зв`язку з чим сума ПДВ у розмірі 8333,33 грн. включена до податкового кредиту і вказана в таблиці 1 додатку 2 податкової декларації за липень 2020р.

Матеріалами справи підтверджується, що у зв`язку з відсутністю потрібного товару ТОВ «Шмітц каргобул Україна» 20.06.2020 повернуло на рахунок позивача передплату у розмірі 50000,00 грн. відповідно до платіжного доручення № 17 від 05.08.2020, що стало підставою для подання ФОП ОСОБА_1 уточнюючого розрахунку.

Щодо здійснення оплати позивачем за слюсарно-зварювальні роботи на причепі Krone SDP реєстраційний номер НОМЕР_2 та віднесення суми ПДВ до податкового кредиту судом встановлено, що даний напівпричіп було реконструйовано позивачем для подальшої здачі в оплатну оренду іншим суб`єктам господарювання. Оплата за виконані роботи проведена на підставі виставленого рахунку у два етапи відповідно до платіжних доручень на загальну суму 100000,00 грн. Факт надання послуг підтверджується актом виконаних робіт №Т1-0000190 від 30.06.2020р.

У відповідності до п.192.1 ст. 192 ПК України якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:

постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації;

отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Складені платником податку розрахунки коригування до податкових накладних, складених до 1 лютого 2015 року, розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником (продавцем). Зазначене не поширюється на розрахунки коригування, що передбачають зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику (зменшення податкового зобов`язання постачальника та податкового кредиту отримувача), складені після 1 липня 2015 року до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 року на отримувача (покупця) - платника податку, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувачем (покупцем) товарів/послуг.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною оуми компенсації вартості товарів/послуг.

Згідно з таблицею 2 додатку 1 до податкової декларації з ПДВ за серпень 2020р. відображено коригування податкового кредиту на суму 8 333,34 грн.

Як вже зазначалось вище, при визначенні від`ємного значення ПДВ за жовтень 2020р. у Акті перевірки відповідач вийшов за межі встановленого для перевірки періоду та зазначив у таблиці на аркуші 5 показники, взяті за червень 2020року, тобто за період, що вже був охоплений попередньою перевіркою.

Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відповідно до п.198.5 ст. 198 ПК України у разі, якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що проведені позивачем господарські операції з ТОВ «Шмітц каргобул Україна», а також операція з модернізації причепу Krone SDP реєстраційний номер НОМЕР_2 , цілком охоплюються поняттями господарських операцій та мають безпосередній зв`язок із підприємницькою діяльністю позивача.

Відтак, в оскаржуваному ФОП ОСОБА_1 податковому повідомленні-рішенні № відповідач, без достатніх на те правових підстав, зазначив про відсутність права на отримання бюджетного відшкодування ПДВ у розмірі 2 989 грн. та протиправно зменшив від`ємне значення суми ПДВ за жовтень 2020 р. на 17 519 грн.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною другою цього Закону встановлено, що за подання до адміністративного суду юридичною особою адміністративного позову немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.56.21 ст.56 ПК України у разі, коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з ч.1 ст.8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.9, ч.1 ст.72, ч.2 ст.73, ст.76, ч.ч. 1, 2, 5 ст.77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також письмові доводи сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В прохальній частині позову Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить стягнути із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір за подачу позову до суду та витрати на професійну правничу допомогу 7000 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що за звернення до суду із даним адміністративним позовом позивачем сплачено судовий збір у сумі 1816 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями № 1011 від 25.02.2021 року та №1019 від 11.03.2021 року.

Таким чином, на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 1816 гривень за рахунок бюджетний асигнувань Головного управління ДПС у Київській області.

Вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення із відповідача за рахунок бюджетних асигнувань витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не долучено до матеріалів адміністративної справи №320/2367/21 жодного документу, який підтверджує понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу .

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 16.02.2021 року № та № задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 16.02.2021 року № форми «В3» на суму 2989 гривень.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 16.02.2021 року № форми «В4» на суму 17519 гривень.

4. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вулиця Народного Ополчення, 5А, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44096797) судові витрати у сумі 1 816, 00 (одну тисячу вісімсот шістнадцять гривень) грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.