Справа № 640/22519/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ-ПРО" до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "БІ-ПРО" з позовом до Київської митниці Держмитслужби в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA100000/2019/000401/2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки прийняте на підставі необґрунтованого висновку відповідача про недостатність наданих позивачем документів для підтвердження заявленої ним митної вартості. Так, позивач зазначив, що додані до митної декларації документи в повній мірі підтверджують заявлену вартість товару та не викликають сумніву у правильності її визначення згідно основного методу визначенням митної вартості - за ціною договору.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Київська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що під час здійснення перевірки поданих позивачем документів було встановлено, що документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та ціни, що підлягає сплаті за цей товар та містять розбіжності.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської митниці Держмитслужби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.06.2019 між ТОВ «БІ-ПРО» (покупець) та Hunan blue sea camel Network Technology Co., Ltd (продавець) укладено договір купівлі-продажу № РО190619В-PRO загальна сума договору складає 158 000, 00 доларів США.

Опис товару (специфікація, кількість, упаковка, якість, ціна тощо): парти та стільці для студентів (сталь та дерево, одномісні) 10, 000 комплектів/ціна за одиницю 15, 80 доларів США. Дата доставки 15 днів після передоплати. Умови оплати: оплата згідно інвойсів за розрахунковими рахунками, що зазначені нижче. Форма оплати: 30 % передоплати та 70 % доплати після виконання замовлення.

23.08.2019 між ТОВ «БІ-ПРО» (покупець) та Hunan blue sea camel Network Technology Co., Ltd (продавець) підписано інвойс № BZXD1908А щодо постачання товару на загальну суму 17380,00 доларів США (парта 1100 шт., ціна за одиницю 9,80 доларів США на суму 10780,00 доларів США та стілець 1100 шт., ціна за одиницю 6,00 доларів США на суму 6600,00 доларів США) на умовах FOB.

21.10.2019р. ТОВ «БІ-ПРО» подано до Київської міської митниці ДФС вантажну митну декларацію № UA100010/2019/357015 з метою здійснення митного оформлення товарів, а саме:

Товар №1. Код ТН ЗЕД - 9403 10 58 00 Вироби що використовуються в установах заввишки до 80см, з металевим каркасом для навчальних закладів поставляються в розібраному стані (для зручності транспортування), Учнівські столи (парти) 1-місні з полицею - 1100шт. Торговельна марка: Bazhou Xinda Teaching Equipment. Країна виробництва : CN, Виробник : Bazhou Xinda Teaching Equipment Co., Ltd.

Товар №2. Код ТН ЗЕД - 9401 79 00 00 Меблі для сидіння з металевим каркасом, не оббиті для навчальних закладів, поставляються в розібраному стані (для зручності транспортування): Учнівські стільці -1100шт. Торговельна марка : Bazhou Xinda Teaching Equipment, Країна виробництва: CN, Виробник : Bazhou Xinda Teaching Equipment Co., Ltd.

Заявлена позивачем ціна товару складає 17380,00 USD.

Митна вартість товару відповідно до ВМД визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

На підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем митному органу подані:

- контракт № Р0190619B-PRO від 19.06.2019;

- інвойс від 23.08.2019 №BZXD1908A;

- коносамент BILL OF LADING від 22.07.2019 № SHWS219070876;

- міжнародну автотранспортна накладна CMR № 0230 від 19.10.2019;

- сертифікат про походження №19C4304B0072/00007R від 27.08.2019р.;

- PROFORMA INVOICE № XD-B-RO190801 від 01.08.2019 р.;

- інвойс про вартість перевезення від 02.09.2019р. №11.

21.10.2019 декларантом позивача отримано електронне повідомлення митного органу про необхідність надання наступних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості:

1) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

3) транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, передбачені положеннями наказу №599; договори транспортного експедирування, заявки на перевезення, зокрема документи (рахунки, накладні тощо), видані суб`єктами господарювання, що залучалися до виконання договору транспортного експедирування;

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) митну декларацію країни відправлення;

6) прайс-листи виробника товару;

7) експертний висновок про вартісні характеристики товару.

З огляду на вказане, позивачем додатково надано такі документи:

- платіжне доручення №4603JBKLJ0 від 02.09.2019;

- платіжне доручення №4690JBKLJ0 від 16.09.2019р.;

- платіжне доручення №4604JBKLJ0 від 02.09.2019р.;

- експертний висновок Ц-846 від 18.09.2019р.;

- експортну декларацію країни відправлення № 91430482MA4PDRL487 від 23.08.19р.;

- транспортний договір від 16.07.2019р. б/н між ТОВ «Бі-Про» та «В&Н LOGISTICS СО»;

- банківську виписку за 02.09.2019 р.

Водночас, 24.10.2019 Київською міською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів UA№100000/2019/000401/2 в якому зазначено, що митна вартість імпортованих товарів, заявлених до митного контролю та митного оформлення за митною декларацією від 21.10.2019 №UA100010/2019/357015 не може бути визначена за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до ч. 6 ст. 54 та ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України з наступних підстав.

Під час здійснення контролю митної вартості за митною декларацією від 21.10.2019 №UA100010/2019/357015 встановлено, що документи надані декларантом не містять всіх відомостей щодо складових митної вартості, а саме:

- відсутня документально підтверджена інформація щодо витрат на страхування;

- для підтвердження витрат на транспортування не надано жодних документів, передбачених наказом №599 та Законом України від 01.07.2004 №1955-IV «Про транспортно-експедиторську діяльність», зокрема не наданий і рахунок експедитора від 02.09.2019 №11, реквізити якого наведено у графі 44 митної декларації, договори транспортного експедування, документи від осіб, які залучались до виконання договору транспортного експедування та інши документи;

- банківських платіжних документів до митного оформлення не надано з урахуванням того, що у контракті передбачено здійснення передплати за товар двома платіжами у розмірі 30% та 70%.

За результатами опрацювання всіх наданих декларантом документів встановлено наступне:

- у Контракті передбачено здійснення 30% передплати за товар, та 70% перед відвантаженням. Надане платіжне доручення від 16.09.2019р. №4690JBKLJ0 стосовно оплати 70% вартості містить реквізити банку отримувача, враховуючи і найменування самого банку, які не відповідають реквізитам, наведеним у проформі - інвойс від 01.08.2019 р. №XD-B-R0190801 та контракті від 19.06.2019 р. №PO190619B-PRO. Згідно умов зазначеного контракту, оплата повинна здійснюватись за реквізитами, наведеними у контракті. Також, надана виписка з Приватбанку за 02.09.2019 р. містить інформацію лише про купівлю валюти, що не є підтвердженням факту оплати товару, також у виписці відсутні реквізити за якими здійснюється оплата та призначення платежу. Платіжне доручення стосовно передплати 30% вартості не надано. Відповідно до частини 4 статті 58 Кодексу, митною вартості за ціною договору є ціна, яка сплачена, або яка підлягає сплаті. Таким чином, відомості стосовно ціни, яка сплачена не підтверджені документально.

Таким чином, контролюючим органом зазначено, що відомості стосовно ціни, яка сплачена не підтверджені документально.

- надані документи, які відповідно до частини 2 статті 53 Кодексу підтверджують вартість транспортування, а саме інвойс від 02.09.2019 р. №11 на транспортні витрати та міжнародний транспортний договір від 16.07.2019 р. б/н наданий від компанії «В&Н LOGISTICS СО». Разом із тим, у наданому коносаменті від 29.08.2019 р. №MAEU589339410, який згідно Конвенції про уніфікацію деяких правил о коносаментах 1924 року. Конвенції ООН щодо морських перевезень вантажів 1978 року прирівнюється до договору морського перевезення вантажів, перевізниками, які мають відношення до морського перевезення вантажу у контейнері HASU4570230, є MAERSK CHINA SHIPING (морська лінія) та TIANJIN ZHENHUA GROP (агент з доставки), який здійснює платежі на користь морської лінії. Таким чином не відомо, яке відношення компанія «В&Н LOGISTICS СО», від якої надано документи про вартість транспортування, має до морського перевезення оцінюваного товару;

- умовами п.1.1.2 міжнародного транспортного договору від 16.07.2019 б/н передбачено Замовлення на кожну окрему поставку, яке надано до митного оформлення. Також, відповідно до положень п.2.2 зазначеного транспортного договору передбачена попередня оплата за надані транспортні послуги. Разом із тим, банківські платіжні документи також не надано.

Таким чином, контролюючий орган дійшов висновку, що надані відомості щодо витрат на транспортування не підтверджені належним чином та не піддаються обчисленню та перевірці, що суперечить положенням частини 2, 21 статті 58 Кодексу.

- наданий інвойс не містить посилань ні на Контракт, ні на умови поставки, наданий рахунок на транспортні витрати не містить посилань на назву та номеру транспортного засобу, та контейнер, також впливає на перевірку складових митної вартості в межах перевірки маршруту транспортування;

- надана для підтвердження митної вартості митна декларація країни відправлення складена не офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, що суперечить статті 254 МК України;

- декларантом не надано запитуваних митницею документів у повному обсязі.

При здійсненні порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, з`ясовано, що ідентичні товари оформлено імпортером за митною декларацією від 01.10.2019 №UA100010/2018/353851 за значно вищими рівнями митної вартості із самостійним коригуванням митної вартості на рівні товар 1 - 4,01 дол. США за кг (заявлений декларантом рівень - 1,38 дол. США за кг), товар 2 - 4,51 дол. США за кг (заявлений декларантом рівень - 1,27 дол. США за кг). Також, рівень митної вартості товарів з подібними характеристиками згідно з ціновою базою даних ЄАІС ДФС України становить товар 1 - від 4,01 дол. США за кг., товар - 2 від 4,51 дол. США за кг. Таким чином, заявлені рівні митної вартості 1,38 та 1,27 дол. США за кг суперечать поняттю «дійсної вартості» у розумінні статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994.

З огляду на вказане, митний орган дійшов висновку про те, що використання заявленого декларантом методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) відповідно до статті 58 Кодексу не можливо.

З огляду на винесення зазначеного рішення відповідачем прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 24.10.2019р. № UA100010/2019/01108.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся за захистом порушених прав та інтересів до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для митного оформлення товару позивач надав відповідачу належні та допустимі докази на підтвердження митної вартості; документи не містять розбіжностей. За встановлених у ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач прийняв рішення та оформив картку відмови за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару. Відтак, відповідач під час здійснення контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів і митного оформлення діяв у спосіб, який не відповідає вимогам Митного кодексу України.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України в органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Згідно ч. 1 статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч.ч. 1-2 статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

За правилами ч.2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до ч.1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно ч. 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч.ч. 5-6 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17, від 23 січня 2020 року у справі № 804/4365/16, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації».

В силу приписів ч.ч. 1-3 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч.6 стаття 54 МК).

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Колегія суддів, дослідивши документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з первинною митною декларацією документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених Законом обмежень для застосування першого методу та обставин достатніх для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже, і підстав для використання резервного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку інформацію про товар, його ціну та не містять розбіжностей, а отже, підтверджують числові значення митної вартості (її складових) та не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Доводи апелянта про відсутність документального підтвердження транспортних витрат, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, на підтвердження розміру витрат на перевезення вантажу, декларантом було надано митному органу: коносамент BILL OF LADING від 22.07.2019 p. № SHWS219070876 та інвойс про вартість перевезення від 02.09.2019р. №11, що є достатнім для підтвердження транспортних витрат.

Положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.

Щодо доводів апелянта про те, що позивачем не надано банківських платіжних документів до митного оформлення, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що декларантом, на вимогу митниці, було подано: платіжне доручення №4603JBKLJ0 від 02.09.2019 р.; платіжне доручення №4690JBKLJ0 від 16.09.2019 р.; банківську виписку за 02.09.2019 р. У платіжних дорученнях №4603JBKLJ0 від 02.09.2019 р. та №4690JBKLJ0 від 16.09.2019 р. у графах «код банку» отримувача вказаний МФО 305299 та номер транзитного рахунку ПРИВАТБАНКУ на який зараховується придбана позивачем валюта та у подальшому перерахована на рахунок постачальника товару. Як вбачається з вищезазначених платіжних доручень, перерахунок валюти здійснено з Печерської філії АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», отже у цих платіжних дорученнях не може бути зазначено реквізити отримувача коштів, оскільки ці перекази є транзитними та підтверджують списання валюти з рахунку позивача. Так і у банківській виписці за 02.09.2019р. відображена купівля валюти 02.09.2019 об 11:56 та списання її 02.09.2019 об 13:58 з валютного рахунку позивача. В той же час, у SWIFT від 03.09.2019р., відображена транзакція на суму 5214,00 дол.США, та SWIFT від 16.09.2019р., відображена транзакція на суму 12166,00 дол.США, що здійснені на користь продавця товару та відповідає вартості оцінюваного товару за інвойсом.

Отже, доводи відповідача про те, що виписка з Приватбанку за 02.09.2019 містить інформацію лише про купівлю валюти спростовується зазначеними в ній фактичними даними, як купівлі валюти для оплати товару за Контрактом від 19.06.2019р. №PO190619B-PRO так і списання цієї валюти з рахунку позивача о 13:58.

Щодо доводів апелянта про те, що наданий інвойс не містить посилань ні на Контракт, ні на умови поставки, наданий рахунок на транспортні витрати не містить посилань на назву та номеру транспортного засобу, та контейнер, що також впливає на перевірку складових митної вартості в межах перевірки маршруту транспортування, колегія суддів зазначає, що окрім інвойсу, до митного оформлення була надана PROFORMA INVOICE № XD-B-R0190801 від 01.08.2019. Як вбачається зі змісту цього документу, вартісні та кількісні показники тотожні інвойсу який був виписаний після виготовлення замовленого товару, та який було направлено разом з товаросупровідними документами позивачеві.

Що стосується відсутності посилання, у рахунку на транспортні витрати, на назву та номеру транспортного засобу, та контейнер, то слід звернути увагу на той факт, що у інвойсі №11 зазначено номер коносамента (№589339410). Тобто, номер контейнеру та транспортний засіб відповідач мав можливість встановити зі змісту іншого документу який зазначений у інвойсі №11 від 02.09.2019 р, а саме з коносаменту № 589339410, що також був поданий разом з ВМД.

Інші доводи контролюючого органу не спростовують правомірність визначення декларантом митної вартості товарів.

Також, посилання апелянта на наявну інформацію в базах митного органу щодо вартості аналогічних товарів є необґрунтованим, оскільки митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару.

Також, Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 по справі №815/228/17 дійшов висновку, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Вказане узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.

Згідно ч. 7 статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З урахуванням зазначеного колегія суддів дійшла висновку про те, що митний орган не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару. В поданих при митному оформленні товару документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та ціни, що підлягає сплаті за цей товар.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи контролюючого органу не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 311, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Київської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан