Справа № 320/4699/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року м.Київ №320/4699/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), в якому просить суд: визнати неправомірними дії головного державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Олени Юріївни в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 №65067751 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 159 753,45 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, що винесені державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 №65067751 суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки, на думку позивача, виконавчий збір підлягає стягненню лише від суми, яка фактично стягнута за виконавчим документом. Крім цього, зазначив, що при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 08.04.2021 № 52520303 відповідач не зазначив результати виконання. Відтак вважає, що оскаржувана постанова порушує його права, тому він звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2021відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався, надав до суду копію матеріалів виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа, що видав Буський районний суд Львівської області № 440/1227/13-ц від 24.02.2014, №АСВП 52520303 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія "Іпотека Кредит" , вул. Симона Петлюри, 13/135, м. Київ, 01032 (далі Стягувач) боргу у розмірі 1 597 534,53 гривні головним державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Оленою Юріївною винесено постанову по відкриття виконавчого провадження від 10.10.2016 ВП №52520303.

26.02.2021 стягувач надіслав до відповідача заяву про повернення виконавчого документа стягувачу у якій, зокрема просив:

1. Залишити без виконання та повернути Стягувачу виконавчий лист №440/1227 від

24.02.2014, що виданий Буським районним судом Львівської області.

2. Зняти арешт з коштів та майна боржника, та/або скасувати інші вжиті виконавцем

заходи примусового виконання рішення (на підставі ч.З. ст. 37 Закону)

3. Повідомити про фактично стягнуті грошові кошти.

4. Завершити дане виконавче провадження, про шо винести відповідну постанову.

5. Копію постанови про повернення виконавчого документа та іншу інформацію направити на адресу стягувача - ТОВ «ФК «Іпотека кредит».

07.04.2021 головним державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Оленою Юріївною винесено постанову від 07.04.2021 ВП №52520303 про стягнення виконавчого збору у розмірі 159753,45 грн.

08.04.2021 головним державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Оленою Юріївною винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 08.04.2021 ВП №52520303.

На виконання постанови про стягнення виконавчого збору, 08.04.2021 головним державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Оленою Юріївною відкрито виконавче провадження №65067751 з одночасним внесенням заявника до Єдиного реєстру боржників.

Не погоджуючись із діями головного державного виконавця Васильківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Назаренко Олени Юріївни в частині винесення постанови про стягнення виконавчого збору, позивач звернувся до суд з позовом про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 №65067751 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 159 753,45 грн.. Надаючи оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд керується таким.

Відповідно до положень частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Відповідно до норм п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, примусовому виконанню відповідно до цього Закону підлягають постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). (ч. ч. 1-4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання на підставі виконавчого документа, з огляду на що, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, державний виконавець повинен вирішити питання про його стягнення. При цьому, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом № 1404-VІІІ не передбачено. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Нормами п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, державним виконавцем прийнята постанова про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

В свою чергу, оскаржуваною постановою від 08.04.2021 №65067751 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 159 753,45 грн., відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 07.04.2021 ВП №52520303.

Необхідно наголосити, що постанова про стягнення виконавчого збору від 07.04.2021 ВП №52520303, є чинною, доказів її скасування рішенням суду матеріали справи не містять, в даній справі позивач також не оскаржує вказану постанову, а оскаржує виключно постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.04.2021 №65067751 з примусового виконання постанови від 07.04.2021 ВП №52520303.

Зазначене свідчить про те, що при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач діяв відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що позовні вимоги фактично обґрунтовані протиправністю постанови про стягнення виконавчого збору, з огляду повернення виконавчого документа за заявою стягувача.

Отже, фактичними мотивами, які спонукали позивача звернутись з цим позовом до суду, є незгода зі стягненням з нього виконавчого збору, проте, слід врахувати, що за змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII, постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. Відтак, постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню, а постанова про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, має наслідком стягнення з боржника вже визначеної суми.

Оскільки предметом позову є постанова про відкриття виконавчого провадження, доводи позивача про неправомірність постанови про стягнення виконавчого збору, яка не оскаржена у цій справі та відсутні докази оскарження останньої в судовому порядку, є помилковими.

З наведеного вбачається, що дії та постанова відповідача в даних правовідносинах відповідає вимогам чинного законодавства, а тому, є правомірними.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ШААС від 03.08.2020 у справі № 640/8748/20, від 09.07.2020 у справі №640/8786/20.

Як встановлено частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У заловоленні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.