Справа № 640/16942/21
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

18 червня 2021 року м. Київ № 640/16942/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін, заяву про вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі за позовом Прем`єр-міністр України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Національного агентства з питань запобігання корупції (01103, місто Київ, бульвар Дружби народів, 28, ), треті особи Кабінет Міністрів України (01008, місто Київ, вулиця Грушевського, 12/2), Голова правління АТ «НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, 6) про визнання протиправним та скасування припису Національного агентства з питань запобігання корупції від 14.06.2021 року №31-02/58/21,

встановив:

Прем`єр-міністр України ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (надалі також -відповідач, НАЗК), треті особи - Кабінет Міністрів України (надалі також - третя особа-1, КМУ), Голова правління АТ «НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_2 (надалі також - третя особа - 2, ОСОБА_2 ) про визнання протиправним та скасування припису Національного агентства з питань запобігання корупції від 14.06.2021 року №31-02/58/21.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та проведенням судового засідання.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва 17.06.2021 року, позивачем (надалі також - заявник) подано заяву про забезпечення адміністративного позову, яку отримано 18.06.2021 року об 11:00год., шляхом зупинення дії припису від 14.06.2021 року № 31-02/58/21, який винесено НАЗК на ім`я Прем`єр-міністра України ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення у справі за позовом Прем`єр-міністра України ОСОБА_1 до НАЗК про визнання протиправним та скасування припису від 14.06.2021 року №31-02/58/21.

В обґрунтування поданої заяви заявником зазначено, що припис винесений Національним агентством з питань запобігання корупції є таким, що порушує права та законні інтереси осіб, у правовідносинах які ним створено, а тому зупинення дії очевидно протиправного акта є необхідним для уникнення настання невідворотних наслідків, як для заявника, так і для інших учасників таких правовідносин.

Згідно з частин 1, 2, 4 статті 150, частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглядаючи та вирішуючи по суті подану заяву, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Позивачем також зазначено, що прийнятий НАЗК припис містить очевидні ознаки його протиправності, що в подальшому може суттєво ускладнити виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог у даному позові.

Статтею 55 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положень статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» Національне агентство з питань запобігання корупції має право вносити приписи про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших вимог та обмежень, передбачених цим Законом, захисту викривачів.

У випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб, захисту викривачів або іншого порушення цього Закону Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності. Припис Національного агентства є обов`язковим для виконання. Про результати виконання припису Національного агентства посадова особа, якій його адресовано, інформує Національне агентство упродовж десяти робочих днів з дня одержання припису.

НАЗК винесено Прем`єр-міністру України ОСОБА_1 припис від 14.06.2021 року №31-02/58/21, згідно з яким вимагається: скасувати як незаконні пункти 8 та 9 розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 №370-р «Питання річних загальних зборів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»; вирішити питання щодо припинення строку дії контракту №1 з головою правління НАК «Нафтогаз України» від 29.04.2021 як незаконного.

За змістом вказаного припису, про його виконання НАЗК має бути повідомлено упродовж десяти робочих днів з дня його одержання.

Інформацію та текст оскаржуваного припису розміщено, зокрема, на сайті НАЗК за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2

Як зазначено заявником, оскільки зазначений припис винесено Прем`єр-міністру України на підставі частини 6 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції», як керівнику відповідного органу, наявні підстави вважати, що права ОСОБА_1 порушуються зазначеним актом НАЗК.

Зазначене стало підставою для звернення Прем`єр-міністра України до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовного заявою про визнання протиправним та скасування припису НАЗК від 14.06.2021 № 31-02/58/21.

При цьому, з огляду на очевидну протиправність оскаржуваного акта НАЗК, вірогідність настання негативних наслідків, за яких неможливо буде відновити права Прем`єр-міністра України, наявні підстави вважати, що для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи необхідним є вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Виходячи з аналізу вказаної норми, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

При цьому, позов, згідно з частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Пунктом 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Оскаржуваний припис є актом індивідуальної дії, оскільки виданий НАЗК як суб`єктом владних повноважень; стосується прав та інтересів визначених у ньому осіб - Прем`єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, ОСОБА_2 ; акт спрямований на вчинення певних дій, які не передбачають багаторазового повторення.

Позивач вважає, що оскаржуваний припис є таким, що порушує права та законні інтереси осіб, у правовідносинах які ним створено, а тому зупинення дії очевидно протиправного акта є необхідним для уникнення настання невідворотних наслідків, як для заявника, так і для інших учасників таких правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підставою для винесення припису Прем`єр-міністру України, НАЗК вказано: укладення між ОСОБА_2 та загальними зборами НАК «Нафтогаз України» контракту та дії ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків Міністра енергетики України протягом 21.12.2020-28.04.2021, зокрема щодо погодження проектів актів Уряду з питань визначення основаних напрямків діяльності НАК «Нафтогаз України», щодо оцінки роботи наглядової ради та правління НАК «Нафтогаз України», передачі до сфери управління акцій НАК «Нафтогаз України» та інших.

Зі змісту оскаржуваного припису слідує, що НАЗК вбачає в діях ОСОБА_2 недотримання вимог пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції», особам, уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, забороняється Протягом року з дня припинення відповідної діяльності укладати трудові договори (контракти) або вчиняти правочини у сфері підприємницької діяльності з юридичними особами приватного права або фізичними особами - підприємцями, якщо особи, зазначені в абзаці першому цієї частини, протягом року до дня припинення виконанні функцій держави або місцевого самоврядування здійснювали повноваження з контролю, нагляду або підготовки чи прийняття відповідних рішень щодо діяльності цих юридичних осіб або фізичних осіб - підприємців.

При цьому, посилаючись на наявність у ОСОБА_2 конфлікту інтересів, у контексті зазначеної вище статті, НАЗК також зазначає у приписі, що «у період з 21.12.2020 по 28.04.2021 ОСОБА_3 виконуючи обов`язки Міністра енергетики України відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.12.2020 № 1603-р брав участь у підготовці рішень щодо діяльності НАК «Нафтогаз України».

Положення пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про запобігання корупції» встановлюють заборону на представництво інтересів органу, в якій особа працювала протягом року. Проте, НАЗК вказано на перебування ОСОБА_2 на посаді лише протягом 4 місяців, що очевидно не є належним підтвердження наявності конфлікту інтересів, у розумінні вказаної вище статті.

Тобто, підставами, на яких ґрунтується припис є обставини, які об`єктивно не підпадають під дію чинного законодавства.

Відтак, оскаржуваний припис містить ознаки очевидної протиправності, що не потребує окремого дослідження додаткових документів, фактів та обставин, оскільки з самого тексту акта вбачається невідповідність підстав та заходів, які вимагає вжити голова НАЗК.

При цьому, правовими підставами винесення припису вказано статті 26 та 67 Закону України «Про запобігання корупції», проте, положення зазначених норм визначають можливість звернення НАЗК до суду із позовом про визнання недійсним правочину або нормативно-правового акта. Тобто, очевидна протиправність припису, серед іншого, полягає у тому, що такого способу реагування НАЗК на порушення як припис, не передбачено у разі застосування статей 26 та 67 Закону України «Про запобігання корупції».

Верховним Судом у постанові від 24.09.2019 року під час касаційного перегляду рішення у справі № 640/6311/19 акцентовано увагу на тому, що в силу вимог пункту 2 частини другої статті 150 та частини п`ятої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен встановити саме очевидні ознаки протиправності нормативно-правового акту. Тобто, як випливає з Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, такі ознаки мають на перший погляд свідчити про наявність достатньо вагомих підстав для сумнівів у правомірності такого акту.

З`ясування обставин очевидної протиправності є суттєвим з огляду на завдання адміністративного судочинства, положення статей 150-157 Кодексу адміністративного судочинства України, позицію Конституційного Суду України (рішення від 14.12.2011 № 19-рп/2011, від 01.12.2004 № 18-рп/2004) та Великої палати Верховного Суду (постанова від 18.12.2018 у справі №9901/657/18).

Суд зазначає, що існує факт впливу на права та інтереси ОСОБА_1 положень припису від 14.06.2021 року № 31-02/58/21, оскільки зазначений припис винесено саме на ім`я заявника як Прем`єр-міністра України.

Вимога припису НАЗК полягає у тому, що Прем`єр-міністр України повинен упродовж 10 днів з дня його отримання скасувати пункти 8, 9 розпорядження Уряду Кабінету Міністрів України від 28.04.2021 року №370-р Питання річних загальних зборів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та вирішити питання про припинення контракту.

Прем`єр-міністр України ОСОБА_1 не є тим суб`єктом, який наділений повноваженнями ані щодо самостійного скасування розпорядження Уряду як колегіального органу, ані на самостійне вирішення питання про припинення строку дії контракту, укладеного з головою правління НАК «Нафтогаз України».

Відсутність повноважень Прем`єр-міністра України на вчинення вказаних дій підтверджено положеннями статей 19, 113, 114 Конституції України, нормами Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Уряду від 18.07.2007 року № 950, Закону України «Про акціонерні товариства», Статуту акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженим постановою Уряду від 14.12.2016 року № 1044.

Тобто, фактично вимоги припису НАЗК спрямовані на зобов`язання Прем`єр-міністра України вчинити дії, які прямо суперечать положення чинного законодавства.

У той же час, норми статті 19 Конституції України чітко врегульовують, що посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, зобов`язання Прем`єр-міністра України ОСОБА_1 одноособово вчинити дії, здійснення яких прямо суперечить вимогам закону свідчить про очевидну протиправність припису HAЗK, а також про те, що у разі виконання вимог голови НАЗК дії Прем`єр-міністра України не відповідатимуть положенням статті 19 Конституції України.

Отже, фактичне виконання вимог припису призведе до неможливості відновити права Прем`єр-міністра України, а також інших осіб, чиї права порушуються оскаржуваним приписом.

Окремо варто зазначити, що зупинення дії припису НАЗК не відноситься до випадків, визначених частиною третьою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, у яких забезпечення позову не допускається.

При цьому, саме інститут забезпечення позову і є тим елементом права на судовий захист, який спрямовано на недопущення негативних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних Вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до абзацу другого пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача у справі, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, в постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року № 14 «Про узагальнення практики застосування адміністративними судами першої інстанції глав 1-4 розділу III Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду та вирішення адміністративних справ» підкреслено, що забезпеченню адміністративний позов підлягає лише за умови, якщо захист прав та інтересів осіб буде ускладнено або унеможливлено до прийняття рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до абзаців 3-5 пункту 17 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», забезпеченням адміністративного позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, що є неприпустимим.

Крім того, частиною другою статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

У постанові Верховного Суду від 24.09.2019 року у справі № 640/6311/19 вказано, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, важливим є також дотримання поняття адекватності заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві впиняти певні дії.

Тобто, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити (оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявник^ щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також! інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 826/8556/17 та від 25.04.2019 року № 826/10936/18.

Предметом спору, ініційованим Прем`єр-міністром України є визнання протиправним та скасування припису Національного агентства з питань запобігання корупції від 14.06.2021 року № 31-02/58/21.

У свою чергу заходом забезпечення позову, співмірним із заявленими позовними вимогами, є саме зупинення дії вказаного припису до вирішенні судом адміністративної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили.

Відтак, застосування відповідного заходу, стосовно вжиття якого Прем`єр-міністр України звертається до суду, не виходить за межі позовних вимог, не підміняє собою судове рішення по суті, не потребує оцінки доказів у справі, що у повній мірі відповідає вимогам правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/521/17 викладеної в постанові від 28.03.2018.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість тверджень заявника відносно того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити реалізацію виконання рішення суду, ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи від 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" (Заява №11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи заявника на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, суд прийшов до висновку про обґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про наявність підстав та необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, за переконанням суду, дійсно невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому, суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду поданої заяви не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, суд вважає вимушеним заходом, оскільки, як уже зазначено у даному судовому рішенні, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 72, 77, 150, 151, 154, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Заяву про забезпечення адміністративного позову - задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії припису від 14.06.2021 року № 31-02/58/21, який було винесено Національним агентством з питань запобігання корупції на ім`я Прем`єр-міністра України ОСОБА_1 до набрання законної сили рішення у справі за позовом Прем`єр-міністра України ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування припису від 14.06.2021 року №31-02/58/21.

3. Дана ухвала підлягає негайному виконанню згідно з частини 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

4. Дана ухвала може бути пред`явлена до виконання у порядку та спосіб, встановлені Законом України "Про виконавче провадження".

Стягувач: Прем`єр-міністр України ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ).

Боржник: Національне агентство з питань запобігання корупції (01103, місто Київ, бульвар Дружби народів, 28, ).

Роз`яснити, що дана ухвала діє до вирішення адміністративної справи по суті та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили.

Дана ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Смолій