Справа № 826/9954/18
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9954/18 Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язати вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 лютого 2018 року ініціативна група, до складу якої входять позивачі, звернулася до відповідача із вимогою вчинити в межах наданих йому повноважень дії, що забезпечать лікування в Україні пацієнтам, хворим на СМА (спінальна м`язова атрофія - далі СМА).

Як зазначено позивачами, бездіяльність відповідача щодо викладеного у зверненні, порушує права громадян України, хворих на СМА.

Відповідач у свою чергу зауважив, що питання забезпечення кваліфікованою медичною допомогою хворих на орфанні захворювання є одним з пріоритетних у роботі МОЗ України.

Листом від 04 квітня 2017 року №04.01.14/9513 відповідач звернуся до обласних та Київської міської державних адміністрацій з проханням вжити заходів щодо можливості забезпечення дітей, хворих на СМА, необхідною медичною допомогою за кошти місцевого бюджету.

Як зазначалось представником відповідача, МОЗ України робить усе можливе заради поліпшення забезпеченості ліками пацієнтів з орфанними захворюваннями.

Позивач, вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно пункту 1 Положення про МОЗ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №267, МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань, забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах: забезпечення населення якісними, ефективними та безпечними лікарськими засобами, створення, виробництва, контролю якості та реалізації лікарських засобів, медичних імунобіологічних препаратів, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, а також безпечних медичних виробів та косметичної продукції.

Правові, організаційні, економічні та соціальні засади охорони здоров`я в Україні, визначені Основами законодавства України про охорону здоров`я від 19 листопада 1992 року №2801-XII.

Як визначено статтею 53-1 Основ законодавства України про охорону здоров`я, Держава забезпечує заходи з профілактики рідкісних (орфанних) захворювань та організацію надання громадянам, які страждають на такі захворювання, відповідної медичної допомоги. З цією метою центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я: визначає та затверджує перелік рідкісних (орфанних) захворювань та забезпечує офіційну публікацію цього переліку; в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, забезпечує створення та ведення державного реєстру громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання; визначає заходи, необхідні для забезпечення профілактики рідкісних (орфанних) захворювань, та встановлює порядок надання медичної допомоги громадянам, які страждають на ці захворювання.

Громадяни, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, безперебійно та безоплатно забезпечуються необхідними для лікування цих захворювань лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання відповідно до їх переліку та обсягів, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наказом МОЗ України від 27 жовтня 2014 року №778 затверджено перелік рідкісних (орфанних) захворювань, що призводять до скорочення тривалості життя хворих або їх інвалідизації та для яких існують визнані методи лікування.

Порядок забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №160 (надалі по тексту - Порядок №160), відповідно пункту 2 якої постановлено МОЗ України разом з Міністерством фінансів України під час підготовки проекту Закону про Державний бюджет України на відповідний рік передбачати видатки на здійснення заходів щодо безперебійного і безоплатного забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання з урахуванням фінансових можливостей державного бюджету.

Так, щороку у Державному бюджеті України МОЗ України у рамках реалізації державних цільових програм та заходів програмного характеру за бюджетною програмою за КПКВК 2301400 «Забезпечення медичних заходів окремих державних програм та комплексних заходів програмного характеру» передбачаються видатки на закупівлю лікарських засобів та медичних виробів для забезпечення хворих на тяжкі захворювання.

Як було зазначено відповідачем, у 2018 році на зазначену програму було передбачено кошти у розмірі 29,7% від обрахованої при складанні бюджетного запиту на 2018 рік загальної потреби (у тому числі на лікування орфанних захворювань). З метою задоволення потреби у лікарських засобах та медичних виробах хворих на тяжкі захворювання, зважаючи на обмеженість граничних видатків, які доведені Міністерством фінансів України МОЗ України, при складанні бюджетного запиту до проекту Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» у додатковому бюджетному запиті на 2018 рік МОЗ України було враховано видатки, не забезпечені граничним обсягом видатків, у тому числі видатки на забезпечення хворих на СМА системами вентиляції легень (тобто медичного обладнання) на суму 25,6 млн грн. Однак, додаткові видатки виділені не були.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» за бюджетною програмою за КПКВК 2301400 затверджено лише видатки споживання, тобто видатки на закупівлю лікарських засобів та медичних виробів, а видатки розвитку по зазначеній бюджетній програмі (придбання медичного обладнання, у тому числі респіраторного обладнання) взагалі не передбачені. Так, за програмою за КПКВК 2301400 було передбачено видатки споживання у сумі 5949019,00 тис. грн.

Водночас, згідно пункту 1 Порядку №160, Порядок визначає механізм безперебійного і безоплатного забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, що закуповуються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі гуманітарної допомоги.

Пунктом 6 Порядку №160 визначено, що безперебійне і безоплатне забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та харчовими продуктами, закупленими за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, здійснюється в межах бюджетних призначень.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року №160 обласним та Київській міській державним адміністраціям: у шестимісячний строк розробити та затвердити заходи щодо забезпечення громадян, які страждають на рідкісні (орфанні) захворювання, лікарськими засобами та відповідними харчовими продуктами для спеціального дієтичного споживання, що закуповуються за рахунок коштів місцевого бюджету; під час підготовки проектів місцевих бюджетів передбачати видатки на фінансування зазначених заходів з урахуванням фінансових можливостей бюджетів.

З аналізу викладених положень вбачається, що питання закупівлі медичних виробів для громадян, хворих на СМА, може та має вирішуватися як за рахунок коштів державного, так і місцевих бюджетів у лікувальних закладах за місцем реєстрації пацієнтів або за рахунок інших джерел, не заборонених законодавством.

Крім того, відповідач листом від 04 квітня 2017 року №04.01.14/9513 звертався до обласних та Київської міської державних адміністрацій з проханням вжити заходів щодо можливості забезпечення дітей, хворих на СМА, необхідною медичною допомогою за кошти місцевого бюджету.

Так, бездіяльністю є певна форма поведінки, яка полягає у невиконанні дій, які повинні були і могли бути вчинені відповідно до покладених обов`язків/повноважень і згідно з законодавством України.

Водночас, наведені вище обставини виключають протиправну бездіяльність відповідача у межах спірних правовідносин. До того ж позивачами не наведено суду жодної обставини, яка б свідчила саме про протиправну бездіяльність відповідача, як і не надано доказів, які б могли підтвердити факт такої бездіяльності.

Стосовно вимоги позивачів про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, колегія суддів зазначає наступне.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження).

За змістом Рекомендацій №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

З наведеного слідує, що суди не вправі зобов`язувати суб`єктів владних повноважень чи їх посадових осіб приймати (видавати, створювати) певні нормативно-правові чи інші офіційні документи.

Відповідно, не може визнаватись протиправною бездіяльність цих органів у неприйнятті певного нормативного документу, якщо обов`язковість прийняття документа не встановлювалась компетентним органом або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності факту протиправної бездіяльності відповідача, а отже позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.