Справа № 380/1357/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1357/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 11297,72 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 (Позивачка) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (Відповідач), в якому просить:

- стягнути з Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; місцезнаходження АДРЕСА_1 ) середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата грошової компенсації за неотримане речове майно) у розмірі 11297,72 грн. (одинадцять тисяч двісті дев`яносто сім гривень, 72 коп.) за період з 01 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року;

- у разі необхідності вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина;

- судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що по 30 листопада 2020 року проходила військову службу у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (надалі також Національна академія). Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 11 листопада 2020 року № 414 її звільнено з військової служби у запас відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом Начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 30 листопада 2020 року № 291 виключено зі списків Національної академії та усіх видів забезпечення. Відповідно до вимог вказаного вище наказу позивачці належала до виплати грошова компенсація вартості за неотримане речове майно у розмірі 25017,17 грн. Проте виплату цієї компенсації відповідач здійснив лише 24 грудня 2020 року.

На думку позивачки, оскільки грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно їй виплачено не у день виключення зі списків особового складу Національної академії та усіх видів забезпечення, то вона на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України, набула право на стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року в сумі 11297,72 грн. При цьому позивачка зауважує, що оскільки спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату усіх належних їм при звільненні сум, то у такому випадку належить застосовувати норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України, які є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що у період з 26 листопада 2020 року по 27 листопада 2020 року позивачка здавала справи та посаду заступника начальника курсу з морально-психологічного забезпечення навчального курсу відділення підготовки Військового коледжу сержантського складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, в тому числі й 26 листопада 2020 року в речовій службі тилу Національної академії. В той же день, у речовій службі тилу Національної академії позивачка отримала довідку-розрахунок та звернулася з рапортом на ім`я начальника Національної академії щодо виплати їй грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. У цьому ж рапорті позивачка зазначила, що не заперечує стосовно виплати їй грошової компенсації вартості за неотримане речове майно після виключення її зі списків особового складу Національної академії. Таким чином, відповідач зауважує, що про належну їй до виплати грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та порядок її виплати позивачка знала 26 листопада 2020 року та не заперечувала щодо виплати такої компенсації після звільнення її з військової служби.

Відповідач зазначає, що військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. Оскільки виплату позивачці зазначеної компенсації проведено після її звільнення з військової служби відповідно до поданого нею рапорту згідно з вимогами Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 (далі Порядок № 178), то заявлений позов є безпідставним, та таким, що задоволенню не підлягає.

Також відповідач зауважує, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно не є складовою заробітної плати (грошового забезпечення), а тому на суму належної компенсації не розповсюджуються вимоги статей 116, 117 Кодексу законів про працю України щодо виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

У зв`язку з вищенаведеним, у задоволенні адміністративного позову просить відмовити в повному обсязі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 05 лютого 2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 22 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Ухвалою суду від 27 травня 2021 року в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін відмовлено.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року витребувано у Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного відомості (довідку) про грошове забезпечення ОСОБА_1 за останніх шість місяців перед її виключенням із списків особового складу Національної академії та усіх видів забезпечення з розшифруванням відповідних виплат та відрахувань.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

До закінчення проходження військової служби у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного позивачка звернулася до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного із рапортом, в якому просила виплатити належну їй грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 25017,71 грн. У цьому ж рапорті позивачка зазначила, що не заперечує щодо виплати їй грошової компенсації вартості за неотримане речове майно після виключення її зі списків військової частини.

30 листопада 2020 року позивачка звернулася до начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного із рапортом, в якому просила у зв`язку із звільненням у запас через сімейні обставини виключити її із списків особового складу та усіх видів забезпечення з 30 листопада 2020 року.

Згідно Витягом із наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (по стройовій частині) від 30 листопада 2020 року № 291 позивачку, звільнену наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 11 листопада 2020 року № 414 з військової служби у запас за підпунктом «ґ» (через сімейні обставини військовослужбовець жінка, яка має дитину віком до 18 років) з 30 листопада 2020 року виключено із списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення.

24 грудня 2020 року Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного виплатила позивачці грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у розмірі 24642,44 грн., що підтверджується випискою з її карткового рахунку за 24 грудня 2020 року. Указана обставина відповідачем не заперечується.

Позивачка уважає, що оскільки виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно відповідач у день її виключення зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення не провів, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, вона має право на виплату середнього грошового забезпечення за весь період затримки розрахунку при звільненні за період з 01 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року у розмірі 11297,72 грн., у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка: наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати у день її виключення зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, за період затримки такого розрахунку з 01 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року у розмірі 11297,72 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті першої Закону № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною другою статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до абзацу першого пункту першого статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина друга цієї ж статті передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 статті 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок № 178).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 178 цей Порядок визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця (пункт 3 Порядку № 178).

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку № 178).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (пункт 5 Порядку № 178).

Згідно з частиною другою статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та врегулювання питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі визначає Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі Положення № 1153/2008).

За змістом пункту 242 Положення № 1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Так, частиною першою зазначеної статті визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оцінюючи встановлені фактичні обставини справи, з урахуванням наведених вище норм права, суд відзначає таке.

Предметом розгляду у цій справі є позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, а саме невиплати у день її виключення зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, за період затримки такого розрахунку з 01 грудня 2020 року по 24 грудня 2020 року у розмірі 11297,72 грн.

Щодо правової природи грошової компенсації вартості за неотримане речове майно суд уважає, що таку належить розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.

При цьому стаття 116 Кодексу законів про працю України оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Умовою для виникнення такого обов`язку є подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно, у разі подання військовослужбовцем відповідного рапорту під час проходження служби, належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, застосування передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальності здійснюється у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини.

Виключенням із цього правила є надання військовослужбовцем на те відповідної згоди, передбаченої пунктом 242 Положення № 1153/2008.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 340/680/20, яку суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.

Суд встановив, що до закінчення проходження військової служби у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного позивачка звернулася до начальника цієї академії із рапортом, у якому просила виплатити належну їй грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 25017,71 грн.

У цьому ж рапорті позивачка зазначила, що не заперечує щодо виплати їй грошової компенсації вартості за неотримане речове майно після виключення її зі списків військової частини.

Як уже було зазначено вище, відповідно до пункту 242 Положення № 1153/2008 військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином, не заперечуючи у поданому рапорті проти виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно після виключення зі списків військової частини, позивачка фактично надала передбачену пунктом 242 Положення № 1153/2008 згоду на виключення її зі списків особового складу Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до проведення з нею усіх необхідних розрахунків в частині виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відтак, з урахуванням наведеної вище правової позиції Верховного Суду, суд доходить висновку про те, що така згода позивачки виключає правові підстави, для застосування до її роботодавця Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальності за несвоєчасний розрахунок при звільненні в частині виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Крім того, суд зауважує, що передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність настає у разі невиплати належних працівникові сум при звільненні саме з вини власника або уповноваженого органу.

Проте, надана позивачкою у спірному випадку згода, яка передбачена пунктом 242 Положення № 1153/2008, на виключення її зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до проведення з нею усіх необхідних розрахунків у частині виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, виключає вину відповідача, як роботодавця позивачки щодо невиплати згаданої вище компенсації саме на день звільнення позивачки з військової служби.

Тому й підстави для покладення на відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, за несвоєчасний розрахунок при звільненні у суду відсутні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п.3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (вул. Героїв Майдану, 32, м. Львів, 79026) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 11297,72 грн. відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 15 червня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.