Справа № 380/1926/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року справа №380/1926/21

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Кузана Р.І., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксани Анатоліївни про визнання протиправною та скасування постанов, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксани Анатоліївни (місцезнаходження: 02002, м.Київ, вул.Окіпної Раїси, буд.4-А, офіс 35-А) (далі - відповідач) в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження №59781480 від 12.08.2019.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксаною Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59781480 від 12.08.2019 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни №16807 від 25.07.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості в розмірі 34099,57 грн. Позивач вважає, що зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження винесена відповідачем з порушенням приписів статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження ВП 597814800 відкрито не за місцем проживання, перебування чи знаходженням майна боржника, тобто з порушенням правил територіальності. Позивач вказує, що ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Зазначає про те, що на даний час він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 . На момент винесення спірної постанови у відповідача не було доказів того, що адреса реєстрації чи місця проживання боржника здійснена у виконавчому окрузі міста Києва, а відтак правових підстав для винесення спірної постанови відповідач не мав. З огляду на наведене позивач вважає, що оскаржувана постанова є протиправна, а відтак підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити.

Ухвалою від 16.01.2021 суддя залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 01.03.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, зобов`язав відповідача надіслати на адресу суду копію матеріалів виконавчого провадження ВП №597814800.

Відповідач 11.03.2021 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, у тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах. Таким чином, оскільки до відповідача надійшов виконавчий документ у якому зазначено, що місцезнаходження майна боржника (грошових коштів) карткового рахунку № НОМЕР_3 відкритого в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», у межах виконавчого округу м. Києва, приватний виконавець правомірно відкрив виконавче провадження. Просила в задоволені позову відмовити повністю.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника у порядку письмового провадження. Позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового засідання. Клопотань про розгляд справи без участі його представника до суду не надходило.

Ухвалою від 07.06.2021 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною вчинено виконавчий напис №16807 про звернення стягнення за кредитним договором №0721 від 09.09.2011 в сумі 33599,57 грн.

12.08.2019 представником АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подано приватному виконавцю Клітченко Оксані Анатоліївні заяву про примусове виконання виконавчого напису №16807 від 25.07.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про стягнення із боржника з ОСОБА_1 коштів у розмірі 33599,57 грн. До заяви додано платіжне доручення про сплату авансового внеску №52 від 08.08.2019, оригінал виконавчого напису №16807 від 25.07.2019 та завірену копію довіреності представника стягувача.

12.08.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною на підставі виконавчого напису №16807 від 25.07.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59781480.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що, на думку позивача, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №59781480 від 12.08.2019 прийнята відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», оскільки при відкритті виконавчого провадження відповідач не пересвідчився у достовірності поданих стягувачем відомостях та відкрив виконавче провадження за відсутності передбачених законом підстав, передбачених ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо місця виконання рішення виконавчого напису нотаріуса.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З огляду на п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 статті 24 Закону №1404 установлено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч.3 ст.26 Закону №1404 у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Суд враховує, що виконавчі округи і територіальні межі діяльності приватного виконавця встановлені ст.25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 р. №1403-VIII (далі за текстом - Закон №1403).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.25 Закону №1403 виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

З аналізу зазначених норм судом встановлено, що приватний виконавець наділений правом приймати до виконання виконавчі документи, якщо місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи або місцезнаходженням майна боржника є виконавчий округ у якому здійснює діяльність такий приватний виконавець.

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру приватних виконавців України встановлено, що ОСОБА_2 з 08.04.2019 надано право на здійснення діяльності у виконавчому окрузі міста Києва.

Таким чином, відповідач мала право прийняти до виконання виконавчий напис №16807 виданий 25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. за умови проживання боржника ОСОБА_1 у м. Києві чи у разі знаходження його майна у м. Києві.

Згідно із ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до абз.5 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Абзацом дев`ятим статті 3 цього ж Закону визначено, що документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Суд встановив, що місцем проживання боржника ОСОБА_1 з 22.07.2014 є АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою про реєстрацію місця проживання у паспорті.

В той же час у виконавчому написі №16807 виданому 25.07.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. та у заяві про примусове виконання рішення вих.№106417(вх.№1563 від 12.08.2019) вказано адресу боржника АДРЕСА_2 (позивач з 25.06.2010 по 25.12.2012 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ).

Таким чином місце проживання позивача (боржник у виконавчому провадженні №59781480) не відноситься до виконавчого округу, на території якого відповідач здійснює діяльність.

З наведеного видно, що виконавчий документ у виконавчому провадженні №59781480 прийнято до виконання приватним виконавцем не за місцем проживання, перебування боржника позивача.

Надаючи оцінку аргументам відповідача, як на підставу правомірності оскарженої постанови, про те, що місцезнаходження коштів позивача (майна) є м. Київ, вул.Андріївська, 4, оскільки у нього відкритий рахунок в АТ «ПУМБ», який знаходиться за вказаною адресою, суд зазначає таке.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, стягувач АТ «ПУМБ» надав відповідачу лист від 08.08.2019 за вих. №1_01, в якому повідомив, що у позивача є рахунок НОМЕР_4 від 09.09.20211 у валюті гривня, відкритий в АТ «ПУМБ».

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що стягувачем при поданні заяви про примусове виконання рішення від 25.07.2019 №16807, зазначено або надано докази, які б підтверджували, що позивач дійсно має власні грошові кошти (майно) на вказаному вище картковому рахунку.

З цього приводу необхідно зазначити, що наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок, без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки призначений для зберігання грошових коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів. Тільки матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунки у банку. Таким чином, суд дійшов висновку, що наявність у боржника банківських рахунків не є тотожнім наявному у боржника майна у такому банку.

Більше того, зі звіту по транзакціях з використанням/без використання БПК, що були випущені до рахунку НОМЕР_4 в валюті UAH від 05.05.2021 слідує, що на вказаному рахунку, що належить позивачу кошти відсутні (баланс складає 0,00 грн).

За наведених мотивів суд вважає, що твердження відповідача про те, що виконавчий документ прийнято ним до виконання за місцезнаходженням майна боржника є безпідставними та необґрунтованими.

Отже оскаржена постанова прийнята відповідачем з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватний виконавець прийняв виконавчий документ до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи (позивача).

При винесенні рішення суд враховує практику Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 31.03.2021 у справі № 380/7750/20.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не обґрунтовано правомірності прийняття оскаржуваної постанови, в той час як позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене суд вважає, що прийнята відповідачем постанова про відкриття виконавчого провадження №59781480 від 12.08.2019 не відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій ст.2 КАС України, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений згідно з квитанцією №0.0..1 від 04.02.2021.

Щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь позивача понесені ним судові витрати, суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.ч.1, 4, 7 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ч.ч.2, 3 ст.30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд встановив, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Максимум» укладено договір про надання правової допомоги №27/01/21 від 27.01.2021. Зі змісту п.п.4.1, 4.2 вказаного договору слідує, що за послуги, що надаються Адвокатським об`єднанням у відповідності із умовами цього договору, Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню гонорар. За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі Сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням послуг і їх вартість.

На виконання цього договору сторони склали акт виконання робіт від 04.02.2021 №04/02/21 та акт виконання робіт від 01.06.2021 №01/06/21, згідно з якими загальна вартість наданих послуг складає 2100,00 грн.

Окрім того, долученими до справи копіями квитанцій №0.0. від 04.02.2021 та №26 від 03.06.2021 про оплату за надання правничої допомоги, підтверджуються витрати в сумі 2100,00 грн.

Суд з аналізу матеріалів справи вважає, що суть справи, обсяг робіт та час, витрачений адвокатом на виконання робіт, вказаних в актах виконаних робіт є співмірними з розміром понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч.5 ст.134 КАС України.

Відповідно до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксани Анатоліївни на користь позивача необхідно стягнути 2100,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 73-76, 242, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити повістю.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксани Анатоліївни про відкриття виконавчого провадження №59781480 від 12.08.2019.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксани Анатоліївни (місцезнаходження: 02002, м.Київ, вул.Окіпної Раїси, буд.4-А, офіс 35-А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з Приватного виконавця виконавчого округу м.Київ Клітченко Оксани Анатоліївни (місцезнаходження: 02002, м.Київ, вул.Окіпної Раїси, буд.4-А, офіс 35-А) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2100 (дві тисячі сто) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Р.І. Кузан