Справа № 640/10046/21
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року м. Київ № 640/10046/21
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Вовк П.В. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (далі також відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (далі також відповідач-2), Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі також Друга кадрова комісія, відповідач-3), в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року № 22 про неуспішне проходження заступником військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

визнати протиправним та скасувати наказ керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 11 березня 2021 року № 26 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади заступника військового прокурора Дарницького гарнізону та виключення його із списків особового складу військової прокуратури Центрального регіону України;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника військового прокурора Дарницького гарнізону або на посаді, що є рівнозначною посаді заступника керівника окружної прокуратури з 24 березня 2021 року;

стягнути із Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24 березня 2021 року до дати фактичного поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 квітня 2021 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та встановлено, що справа буде розглядатись одноособово суддею Вовком П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він займав посаду заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України.

На виконання Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо позачергових заходів із реформи органів прокуратури» позивачем було подано заяву на проходження атестації.

За наслідками атестації, наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 11 березня 2021 року № 26 о/с позивача було звільнено з займаної посади на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу стало рішення Другої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року № 22 про неуспішне проходження заступником військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, з огляду на мотиви, наведені у такому рішенні, які не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідачами 1 та 2 надано відзиви на позовну заяву, в яких вони просять суд відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки оскаржувані рішення прийняті ними на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством.

Зокрема зазначають, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» запроваджено реформування системи органів прокуратури. На виконання Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» цього Закону, з метою переведення позивача на посаду у новосформованих органах прокуратури за його заявою, за наслідком атестації, яка здійснювалася відповідною кадровою комісією, прийнято рішення про неуспішне її проходження, що стало законною підставою для видання наказу про звільнення позивача з посади та органів прокуратури у відповідності до пп. 2 п. 19 Розділу ІІ Закону. При цьому, відповідачі посилаються на дискреційні повноваження комісії при ухваленні рішень про успішне чи неуспішне проходження атестації.

Також відповідачі наголошують, що норми Закону України «Про прокуратуру» в даному випадку є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами.

Відповідачем-3 не надано відзив на позовну заяву чи інших заяв по суті справи, з яких можливо встановити його відношення до заявлених позовних вимог.

Суд звертає увагу, що дана справа не належить до переліку, визначеного ч. 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому її розгляд не має обов`язково відбуватись в порядку загального позовного провадження. Так само, враховуючи предмет і підстави позову, вона не належить до справ незначної складності.

При цьому, необхідно враховувати, що відсутність категорії справ, до якої належить дана справа, у переліку справ незначної складності, що визначений ч. 6 статті 12 КАС України, не свідчить про неможливість розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, а лише вказує, в контексті вирішення питання про порядок розгляду справи, на неможливість застосування при її розгляді вимог статті 263 КАС України, яка визначає особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності.

Частиною 2 статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Враховуючи викладене, оскільки, як вже зазначалось, дана справа не належить до переліку, визначеного ч. 4 статті 257 КАС України, суд, керуючись вимогами ч. 2 статті 257 КАС України, дійшов висновку про доцільність розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. При цьому, судом додатково враховано вимоги Постанови Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з липня 2015 року проходив службу на прокурорських посадах в органах військової прокуратури Центрального регіону України.

26 грудня 2019 року наказом військового прокурора Центрального регіону України № 142 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України.

19 вересня 2019 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» (далі також - Закон № 113-IX), яким передбачено створення у системі органів прокуратури Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур.

03 жовтня 2019 року наказом Генерального прокурора № 221, на виконання вимог Закону № 113-ІХ, затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі також - Порядок).

04 жовтня 2019 року на виконання п. 10 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 113-IX, позивачем подано заяву Генеральному прокурору про переведення на посаду прокурора в окружну прокуратуру та про намір пройти атестацію.

Наказом Генерального прокурора № 423 від 10 вересня 2020 року створено Другу кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - кадрова комісія) у складі: голова комісії ОСОБА_2 , секретар комісії: ОСОБА_3 , члени комісії: О. Ноздрін, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , С. Гришин.

29 жовтня 2020 року позивачем, відповідно до затвердженого графіку, прийнято участь у першому етапі атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих).

За результатами першого етапу атестації Другою кадровою комісією прийнято рішення від 23 листопада 2020 року № 22 про неуспішне проходження заступником військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_1 атестації за результатом складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Зокрема, у вказаному рішенні вказано наступне: «Керуючись пунктами 13, 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» та пунктом 6, 8 розділу І, пунктами 4,5 розділу II Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 3 жовтня 2020 року № 221 (далі Порядок № 221) враховуючи, що заступник військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_1 за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрав 66 балів, що є менше встановленого пунктом 4 розділу II Порядку прохідного балу (70) для успішного складання іспиту, він не допускається до проходження іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички та припиняє участь в атестації.

У зв`язку з цим заступник військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України ОСОБА_1 неуспішно пройшов атестацію».

Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону від 11 березня 2021 року № 26 о/с на підставі рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23 листопада 2020 року № 22 про неуспішне проходження прокурором атестації (п. 19 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 113-ІХ) позивача з 23 березня 2021 року звільнено з посади заступника військового прокурора Дарницького гарнізону Центрального регіону України (п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»), виключено із списків особового складу військової прокуратури Центрального регіону України, всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Печерського районного у місті Києві територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно правові акти наведені в редакції, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, якщо не зазначено іншого) передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статей 38, 43 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення також закріплені статтями 2, 5-1 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України).

Відповідно до статті 222 КЗпП України, особливості розгляду трудових спорів суддів, прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини, встановлюється законодавством.

Однією з гарантій незалежності прокурора, що передбачена статтею 16 Закону України «Про прокуратуру», є особливий порядок призначення прокурора на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 цієї статті Закону, прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від 08 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.

Отже, положення КЗпП України не підлягають застосуванню до правовідносин щодо звільнення прокурора з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, оскільки такі правовідносини врегульовані спеціальним законодавством. Саме таку позицію висловлено Верховним Судом у постанові у справі № 804/211/16 від 08 жовтня 2019 року.

Так, суд звертає увагу на п.п. 6, 19 Розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, якими передбачено, що з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Позовні вимоги мотивовані, зокрема, відсутністю правових підстав формування кадрових комісій і, відповідно, відсутністю в останніх повноважень щодо прийняття будь-яких рішень.

До вказаних тверджень позивача суд відноситься критично, оскільки відповідно до п. п. 9, 11 розділу II Закону № 113-ІХ, атестація здійснюється кадровими комісіями згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п. 4 розділу І Порядку № 221, порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

На виконання викладених положень Закону № 113-ІХ та Порядку № 221, наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року № 233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій (далі Порядок № 233).

Відповідно до п. п. 4, 19 Порядку № 233, перелік і склад комісій затверджується наказами Генерального прокурора. У разі необхідності, перелік і склад комісій може бути змінений Генеральним прокурором, у тому числі на підставі заяви члена комісії про вихід з її складу.

На виконання вказаних вимог нормативних актів Генеральним прокурором видано наказ від 10 вересня 2020 року № 423, яким утворено Другу кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) та визначено її персональний склад.

Отже визначення складу комісій, вимог до осіб, що можуть бути її членами, а також порядку роботи комісії є дискреційними повноваженнями Генерального прокурора.

Разом з цим, за приписами п. 9 Порядку № 233, прокурор у разі наявності конфлікту інтересів, або обставин, що можуть викликати сумнів у безсторонності члена кадрової комісії може заявити відвід такому члену комісії.

Необхідно зауважити, що позивач, у разі наявності підстав, визначених у п. 9 Порядку № 233, мав право заявити відвід будь-кому з членів кадрової комісії.

Враховуючи факт відсутності таких заяв з боку ОСОБА_1 під час проходження першого етапу атестації, вбачається, що претензії щодо осіб членів кадрової комісії виникли у нього лише після прийняття рішення про неуспішне проходження атестації.

Тому доводи позивача про те, що призначення членів кадрової комісії не є легітимним, визнаються судом безпідставними.

Відповідно до п. п. 7, 9 Розділу II Закону № 113-IX, прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Відповідно до п. 13 розділу II Закону № 113-ІХ атестація прокурорів включає такі етапи:

1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному вебсайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;

2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Атестація може включати інші етапи, непроходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.

Пунктом 6 розділу І Порядку № 221 визначено, що атестація включає такі етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що атестація є спеціальною процедурою, що має на меті визначення здатності прокурора здійснювати повноваження в органах прокуратури України за визначеними законом критеріями.

За приписами п. 13 розділу II Закону № 113-ІХ, непроходження відповідного етапу атестації є підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про її неуспішне проходження прокурором.

Пунктами 3, 4 розділу II Порядку № 221 визначено, що тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії і триває 100 хвилин. Прокурор може завершити тестування достроково. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань. Кожне питання має передбачати варіанти відповіді, один з яких є правильним. Після закінчення часу, відведеного на проходження тестування, тестування припиняється автоматично, а на екран виводиться результат складання іспиту відповідного прокурора. Кожна правильна відповідь оцінюється в один бал. Максимальна кількість можливих балів за іспит становить 100 балів.

Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту становить 70 балів.

Судом встановлено, що позивач на виконання вимог Закону № 113-IX та Порядку № 221 подавав заяву на проходження атестації та проходив іспит з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.

Отже, ОСОБА_1 був обізнаний щодо умов та процедур проведення атестації, визначеними у Порядку № 221, у тому числі з можливими наслідками набрання меншої кількості балів, ніж прохідний бал на відповідному її етапі, а також добровільно надав персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Така згода є усвідомленням, що у разі якщо за результатами складення іспитів він набере меншу кількість балів, ніж прохідний бал, то припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації, наслідком чого буде подальше звільнення позивача.

Більше того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач, як учасник атестації, оскаржував у встановленому законом порядку, або іншим чином висловлював свою незгоду з нормативно визначеним порядком її проведення, порядком і ходом формування Другої кадрової комісії тощо.

Наведене вище у сукупності, крім іншого, свідчить про безпідставність доводів позивача щодо невідповідності порядку проведення атестації вимогам закону, у тому числі, позиції позивача щодо відсутності обставин реорганізації органу прокуратури, в якому він обіймав посаду.

З матеріалів справи вбачається, що за результатом проведеного тестування позивач отримав 66 балів, що є меншим прохідного балу для успішного складання іспиту, у зв`язку з чим не був допущений до наступного етапу атестації та за рішенням Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 22 вважається таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Ці результати відображені у відповідній відомості, у якій позивач поставив власний підпис, чим підтвердив їх достовірність.

Відповідно до п. 2 розділу V Порядку № 221, у разі виникнення у прокурора зауважень чи скарг на процедуру проведення атестації він може звернутися до голови або секретаря комісії.

Згідно з п. 7 розділу І Порядку № 221, якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Поряд із тим, судом встановлено, що позивач завершив тестування.

Так, Офісом Генерального прокурора надано суду, зокрема, наступні документи: роздруківка деталей іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, копії відомостей про результати вказаного етапу атестації, протоколів засідання Другої кадрової комісії № 6 від 29 жовтня 2020 року та №15 від 23 листопада 2020 року, рішення Другої кадрової комісії від 23 листопада 2020 року № 22.

Зокрема, з відомостей про результати тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, вбачається, що під номером 15 наявні відомості щодо ОСОБА_1 : номер посвідчення - НОМЕР_1 , логін - НОМЕР_2 , власноруч поставлений підпис ОСОБА_1 , результат тестування - 66 балів, підпис позивача та підпис особи, що фіксувала результати тестування, у графі «примітки» будь-які зауваження з боку позивача щодо процедури та порядку складання іспиту не зазначені. Відомості підписані головою та секретарем Другої кадрової комісії.

Отже, наведене свідчить про те, що позивач самостійно закінчив тестування, був обізнаний про факт неуспішного походження цього етапу атестації, про що свідчить його підпис, поставлений власноруч. Відсутність у примітках до цієї відомості зауваження з боку позивача є свідченням того, що відразу після закінчення тестування ОСОБА_1 їх не мав, про факти некоректних відповідей у тестових питаннях та технічних збоїв у роботи комп`ютерної техніки тощо він також не зазначив, маючи таку можливість.

З роздруківки деталей іспиту вбачається, що користувач з логіном U92 почав тестування о 08 годині 52 хвилині 12 секунді 29 жовтня 2020 року, завершив тестування о 10 годині 18 хвилині 21 секунді 29 жовтня 2020 року. На тестування витрачено 1 годину 26 хвилин 09 секунд. Результат тестування - тест не складено. Набраний бал - 66.

Необхідно зауважити, що приписами п. 3 розділу II Порядку № 221 визначено, що тестування триває 100 хвилин, тобто 1 годину 40 хвилин. Тестові питання обираються для кожного прокурора автоматично із загального переліку питань у кількості 100 питань.

Отже, проаналізувавши викладене, вбачається, що позивач самостійно закінчив тестування, надавши відповіді на 100 запитань за трохи більше ніж 1 годину 26 хвилин, тобто достроково. Він мав змогу скористуватись усім відведеним на тестування часом, не використаними у нього залишилися трохи менше ніж 14 хвилин.

Далі у деталях тестування вказані назви блоків за напрямами законодавства, кількість запитань у цих блоках, кількість коректних відповідей позивача.

У розділі налаштування іспиту наведені загальні відомості щодо налаштування іспиту.

Розділ «зміст» містить: назву блоку; питання із зазначенням його порядкового номеру у відповідному блоці; відповіді (правильна відповідь виділена жирним шрифтом); відповідь користувача; дата та час відповіді.

З інформації, що містяться у цьому розділі, вбачається час, який затрачений позивачем на відповіді на кожне зі 100 питань.

Таким чином, вказаний документ свідчить про факт проходження цього етапу атестації, час витрачений ОСОБА_1 на проходження повністю як усього іспиту, так і на надання відповідей на окремі питання, а також відповіді, що надані позивачем, з позначенням правильних відповідей.

Наведене у своїй сукупності вказує на те, що позивач закінчив тестування з використання комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, надавши відповіді на 100 питань, набравши 66 бали. Наявними у матеріалах справи доказами засвідчено перебіг тестування позивача, коректність питань, а також неправильність відповідей наданих позивачем на них. Також доказами підтверджено факт безперервності тестування, а отже і відсутності технічного збою під час його проходження позивачем.

З протоколу засідання Другої кадрової комісії № 6 від 29 жовтня 2020 року вбачається, що комісією сформовано список осіб, які не пройшли іспит у формі анонімного тестування з використання комп`ютерної техніки з метою виявлення знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора 29 жовтня 2020 року, набравши менше 70 балів (додаток 2 до цього протоколу).

У протоколі засідання Другої кадрової комісії № 15 від 23 листопада 2020 року зафіксовано, що комісією одноголосно ухвалено рішення про те, що ОСОБА_1 (п. 22 у додатку 1 до протоколу), який за результатами складання іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, неуспішно пройшов атестацію.

Зазначені протоколи доводять, що усі рішення кадрової комісії стосовно позивача ухвалені у порядку передбаченому п.п. 8, 10, 12, 13 Порядку № 233, тобто шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії.

Пунктом 17 розділу II Закону № 113-ІХ, пп. 7, 8 розділу І Порядку № 221 визначено, що кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Відповідно до п. 5 розділу II Порядку № 221, прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

У зв`язку з цим, Другою кадровою комісією, на підставі п. п. 13, 16, 17 розділу II Закону № 113-ІХ, п. 6 розділу І, п. 5 розділу II Порядку № 221, прийнято законне і мотивоване рішення від 23 листопада 2020 року № 22 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Водночас слід зазначити, що зі змісту п. 3 ч. 2 статті 2 КАС України вбачається, що під обґрунтованістю розуміється врахування суб`єктом владних повноважень усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Жодних інших загальних вимог, критеріїв чи умов для визнання рішення суб`єкта владних повноважень обґрунтованим ні в КАС України, ні в інших законодавчих актах, немає.

Саме по собі поняття «обґрунтованості» не має єдиного, чітко визначеного та універсального переліку характеристик, яким мають відповідати абсолютно всі рішення суб`єктів владних повноважень або інших суб`єктів прийняття рішень. Обґрунтованість окремого рішення має встановлюватися в кожному конкретному випадку з урахуванням відповідного законодавства, характеру рішень, мети їх ухвалення та обставин, за яких вони приймалися.

При визначенні рівня обґрунтованості, який має бути забезпечений у рішеннях кадрових комісій про неуспішне проходження прокурором будь-якої стадії атестації, необхідно виходити зі спеціального законодавства, що регулює їхню діяльність, зокрема, Закону № 113-ІХ, Порядку № 221, Порядку № 233. Саме це законодавство є обов`язковим для дотримання кадровими комісіями.

Так, відповідно до п. 8 розділу І Порядку № 221, форми типових рішень визначені у додатку 1 до нього.

Оскаржуване рішення кадрової комісії прийнято уповноваженим органом, на підставі та у спосіб, визначених вказаними нормами Закону № 113-ІХ та Порядку № 221, зокрема містить посилання на нормативно-правові акти, що підтверджують повноваження комісії та підстави його прийняття. Також в рішенні наявне його обґрунтування - набрання позивачем за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, 66 балів, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту.

Отже, рішення комісії відповідає вимогам наведених вище нормативно-правових актів, а тому суд не вбачає підстав для його скасування.

Як вже зазначалось, пп. 2 п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ визначено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури.

На виконання зазначеного положення Закону № 113-ІХ керівником Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону прийнято наказ від 11 березня 2021 року № 26 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника військового прокурора Дарницького гарнізону та виключення його із списків особового складу військової прокуратури Центрального регіону України на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Враховуючи встановлену в ході розгляду справи правомірність прийняття відповідачем-3 рішення від 23 листопада 2020 року № 22 про неуспішне проходження заступником військового прокурора Дарницького гарнізону ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, яке стало підставою для звільнення позивача, оскаржуваний наказ також не підлягає скасуванню.

Відповідно, не підлягають задоволенню і решта похідних позовних вимог ОСОБА_1 .

При вирішенні даної справи суд враховує, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (01014, місто Київ, вулиця Петра Болбочана, будинок 8; ), Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15; ), Другої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15) про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк