Справа № 420/5500/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5500/21
У Х В А Л А

18 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку письмового провадження клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:

розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_3 ), в день виключення із списків Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (23.11.2020), компенсації за не отримане речове майно;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_4 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 23.11.2020 по день фактичного розрахунку - 12.02.2021, в розмірі 90702,99 грн.

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з розглядом справи без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 12.11.2020 року № 577 його звільнено з військової служби у запас, та наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 23.11.2020 року №284к, він знятий з усіх видів забезпечення, у тому числі, з грошового забезпечення при військовій частині НОМЕР_1 , де позивачу нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення до дня звільнення з військової служби.

Позивач зазначив, що йому під час звільнення з військової служби не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Як вказує позивач, 26.11.2020 року він звернувся до військової частини НОМЕР_1 з рапортом для отримання виплати грошової компенсації за неотримане речове майно.

Відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 , грошова компенсація за неотримане речове майно, що підлягає видачі при звільненні на день виключення із списків особового складу, належала до виплати в сумі 44313,73 грн.

Позивач зазначає, що згідно платіжного доручення № 85 лише 11 лютого 2021 року йому була перерахована військовою частиною НОМЕР_1 вищевказана грошова компенсація в розмірі 43649,02 грн., яка фактично надійшла на його банківську картку 12 лютого 2021 року.

Позивач посилається на пункт 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, яким визначено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Також позивач вказує, що стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні.

Враховуючи, що військова частина НОМЕР_1 з 23.11.2020 року, тобто на дату звільнення з військової служби, та до 12.02.2021 року не провела виплату компенсації за неотримане речове майно, позивач вважає, що набув право на стягнення в судовому порядку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

07 червня 2021 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується та вважає їх безпідставними.

Також, 07 червня 2021 року відповідачем подано до суду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Клопотання про залишення позовної заяви без розгляду обґрунтоване тим, що середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не входить до структури заробітної плати, а відтак позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку можуть бути заявлені в межах встановленого законом строку звернення до суду.

Відповідач вважає, що у даному випадку, спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають положення ч. 5 ст. 122 КАС України, якими визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Посилаючись на те, що позивача було звільнено зі служби 12.11.2020 року та остаточний розрахунок проведено 11.02.2021 року, а до суду з цим позовом позивач звернувся лише 06.04.2021 року, тобто більш як через місяць після отримання належних останньому коштів в рахунок компенсації вартості за невикористане речове майно, відповідач вважає, що цей позов підлягає залишенню без розгляду, як поданий з пропуском строку звернення до суду.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, з`ясувавши фактичні обставини справи в межах розгляду клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , полковник юстиції, наказом Міністра оборони України №577 від 12 листопада 2020 року (по особовому складу), відповідно до п. 2 ч. 5 ст. ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнений з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я) (а.с. 25).

Згідно наказу керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 23 листопада 2020 року №284к, полковника юстиції ОСОБА_1 (який перебуває у розпорядженні військового прокурора Південного регіону України), якого наказом Міністра оборони України від 12 листопада 2020 року № 577 звільнено з військової служби у запас за п.п. «б» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я), з 23 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Приморського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси.

Відповідно до наказу по стройовій частині від 23 листопада 2020 року №284к, відділу фінансування та бухгалтерського обліку Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону наказано провести з полковником юстиції ОСОБА_1 повний розрахунок (а.с. 26).

Зокрема, виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 08 повних календарних років служби; грошову компенсацію за дні невикористаних щорічних основних та додаткових відпусток відповідно до довідки відділу кадрової роботи та державної служби Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону.

Наказом керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону від 23 листопада 2020 року №287к внесені зміни до наказу від 23 листопада 2020 року №284к, а саме добавлено абзац наступного змісту: «Виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, право на отримання якого наступило, відповідно до довідки командира військової частини НОМЕР_1 , у розмірі 44313 грн. 73 коп.». (а.с. 27-28).

З матеріалів справи судом встановлено, що 11 лютого 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 було складено платіжне доручення № 85 щодо виплати на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 43649, 02 грн. у якості грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (а.с. 15).

Згідно виписки по банківському рахунку, 12 лютого 2021 року сума коштів у розмірі 43649, 02 грн. була зарахована на картковий рахунок ОСОБА_1 (а.с. 16).

Вказані обставини визнаються та не заперечуються учасниками справи.

Посилаючись на те, що відповідно до ч. 2 ст. 117 КЗпП України наявні правові підстави для виплати йому середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку з 23.11.2020 року по 12.02.2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи, що розгляд адміністративної справи №420/5500/21 призначений без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), суд вирішує клопотання про залишення позову без розгляду у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд дійшов наступного.

Частиною другою статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР Про оплату праці передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Частиною другою статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього ж Закону).

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати.

Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

За частиною другою статті 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За правилами частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.Конституційний Суд України виріши/роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався..

Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі 802/28/16-а, від 20 червня 2018 року у справі 823/761/17, від 06 листопада 2019 року у справі №1640/3461/18.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, остаточний розрахунок з позивачем проведено 11 лютого 2021 року, шляхом перерахування на його рахунок грошових коштів у розмірі 43649, 02 грн., а відтак з 12 лютого 2021 року розпочався перебіг тримісячного строку для звернення до суду з позовною заявою про стягнення сум грошових коштів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 06 квітня 2021 року, отже в межах тримісячного строку встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Таким чином, відповідно до вищезазначеного позивач дізнався про порушення своїх прав, свобод чи інтересів в день фактичного розрахунку з ним, а саме 12 лютого 2021 року, а тому день, наступний за ним, є початком перебігу строку звернення до суду.

В статті 123 КАС України визначені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду, зокрема після відкриття провадження у справі.

Відповідно ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123 КАС України).

У відповідності з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Водночас, вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду, судом не виявлено факту пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду цього позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 44, 122, 123, 240, 243, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.В. Глуханчук