Справа № 540/1636/21
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1636/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за 2012, 2013 роки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпусти за 2012, 2013 роки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2020 по день фактичного розрахунку.

Ухвалою від 19.04.2020 відкрите спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою від 11.05.2021 відмовлено Херсонському прикордонному загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України в задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою від 28.05.2021 заява Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25.05.2021 про залишення позовної заяви без розгляду повернута заявника.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07.12.1994 до 09.06.2020 ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України. Під час проходження військової служби, зокрема, в період з 05.05.2008 до 06.11.2013, позивач проходив військову службу на посаді начальника радіотехнічного посту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби «Ялта» II категорії (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). Відповідно до п. 49 Переліку військових посад Держприкордонслужби затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012 «Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах», обіймання посади начальника радіотехнічного поста, яку займав позивач, дає право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів. Наказом начальника 79 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України № 212- ОС від 27.04.2020 контракт з позивачем припинено та звільнено останнього з військової служби (у зв`язку із закінченням строку контракту). 28.04.2020 позивач звернувся з рапортом до командування ІНФОРМАЦІЯ_3 про виплату, серед іншого, компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки. Натомість, Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № 275-ОС від 06.06.2020, з 09.06.2020 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів матеріального забезпечення. У той же час, на день виключення позивача зі списків особового складу, позивачеві не виплачена грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки, право на яку у позивача виникло у зв`язку з обійманням посади начальника радіотехнічного посту «Алупка». 11.01.2021 позивач звернувся до Херсонського прикордонного загону з заявою про виплату йому грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки. Однак, відповідач листом № 11/ч-11 ВІД 12.02.2021 повідомив позивачу, що у разі надання підтверджуючих документів про не нарахування або не надання вказаної додаткової відпустки, ОСОБА_1 буде нарахована та виплачена належна сума грошової компенсації. Отже, позивач вважає, що Херсонським прикордонним загоном не виконано обов`язку щодо нарахування та виплати йому у день виключення із списків особового складу грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної додаткової відпустки. У зв`язку із чим, на думку позивача, наведене свідчить про порушення прав позивача з боку відповідача. Тому, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

29.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого прикордонний загін заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на таке. З 05.05.2008 по 06.11.2013 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посаді начальника радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» 11 категорії 79 (Сімферопольского) прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України. 27.04.2020 наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України №212-ОС, з ОСОБА_1 розірваний контракт на проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, у зв`язку із закінченням строку дії. Наказом начальника 79 (Херсонського) прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 09.06.2020 № 275-ОС, позивач виключений зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та знятий зі всіх видів забезпечення. Відповідно до пункту 293 Положення про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України, з ОСОБА_1 проведений остаточний розрахунок та виплачено останньому всі належні кошти, окрім належної, на його суб`єктивне переконання, грошової компенсації додаткової відпустки за 2012 та 2013 роки. Разом із тим, відповідач зазначає, що станом на день виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а саме 09.06.2020 в ІНФОРМАЦІЯ_4 були відсутні відомості про несення ОСОБА_1 бойових чергувань на посаді начальника радіотехнічного поста «Алупка» у необхідній кількості для отримання права на щорічну додаткову відпустку, а тому у відповідача відсутні правові підстави для компенсації невикористаних днів даної додаткової відпустки. Тому, Херсонський прикордонний загін відповівши на заяву ОСОБА_1 від 11.01.2012, повідомив позивачу про те, що для отримання грошової компенсації за дні невикористаної додаткової відпустки, останньому необхідно надати, документи які підтверджують його право на отримання даної додаткової відпустки, докази не використання даної відпустку або не отримання її грошову компенсації за 2012-2013, на що ОСОБА_1 жодним чином не відреагував та необхідні підтверджуючі документи не надав. У зв`язку із чим, відповідач просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

12.05.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій заперечував проти доводів, викладених у відзиві відповідача, підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

01.06.2021 від Херсонського прикордонного загону надійшли заперечення на відповідь на відзив позивача, в яких відповідач заперечує проти викладеного у відповіді з підстав необгрунтованості. Підтримує свою позицію наведену у відзиві та просить відмовити в задоволенні позових вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Таким чином, суд розглядає дану справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.12.1994 по 09.06.2020 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України.

Згідно із наявною в матеріалах справи біографічною довідкою від 09.02.2021 (а.с. 6) старший лейтенант ОСОБА_1 з 05.05.2008 по 06.11.2013 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посаді начальника радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» ІІ (тип Б) категорії 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Відповідно до витягу з наказу Південного регіонального управління 79 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 27.04.2020 №212-ОС, з ОСОБА_1 припинений (розірвано) контракт та звільнений з військової служби, згідно з підпунктом «а» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

09.06.2020 старший лейтенант ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджується витягом з наказу Південного регіонального управління 79 прикордонного загону Державної прикордонної служби України № 275-ОС від 06.06.2020.

11.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вирішити питання про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за особливі умови проходження військової служби відповідно п.4 ст.10 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», пунктів 207, 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України та постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.

У відповідь на звернення позивача, відповідач листом від 12.02.2021 №11/Ч-11 повідомив про таке.

«...Ви проходили військову службу на посаді начальника радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» II категорії (тип Б) військової частини НОМЕР_1 в період з 01.01.2012 по 06.11.2013, що надає Вам право на вищезазначену додаткову відпустку у відповідності до порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах, з розрахунку 7 діб за повний календарний рік. За 2012 рік 7 діб (начальник радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» II категорії (тип Б) військової частини НОМЕР_1 , з 01.01.2012 по 01.01.2013 - повних 12 календарних місяців); За 2013 рік 6 діб (начальник радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» II категорії (тип Б) військової частини НОМЕР_1 , з 01.01.2013 по 06.11.2013 - повних 10 календарних місяців)…

У разі надання Вами підтверджуючих документів про не нарахування або ненадання вказаної у зверненні додаткової відпустки, належна сума буде нарахована та виплачена встановленим порядком».

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (далі по тексту - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року (далі по тексту - Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з абз. 1-2 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 "Про затвердження переліку місцевостей з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та переліків військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах" затверджено, зокрема "Перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку".

Тобто право на щорічну додаткову відпустку у військовослужбовців, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, виникло з 2012 року, з моменту прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 01.08.2012 № 702.

З матеріалів справи суд слідує, що позивач у період з 05.05.2008 по 06.11.2013 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України на посаді начальника радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» ІІ (тип Б) категорії 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, що підтверджується наявною в матеріалах справи біографічною довідкою від 09.02.2021 (а.с. 6). Даний факт не заперечувався відповідачем у відзиві на позовну заяву та у листі-відповіді від 12.02.2021 №11-Ч-11.

Відповідно до п. 4 додатку 4 Переліку військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, посада інспектора прикордонної служби 1 категорії відноситься до посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням.

При цьому відповідно до матеріалів справи та відзиву на позовну заяву, додаткова відпустка, пов`язана з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012 та 2013 роки позивачу не надавалась, відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та при звільненні не виплачувалась компенсація за невикористані календарні дні зазначеної додаткової відпустки.

Тобто позивач має право на щорічну додаткову відпустку, пов`язану з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

У матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012 та 2013 роки.

Таким чином позивач має право на виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, оскільки в 2012 та 2013 роки така відпустка йому не надавалась та при звільненні компенсація не виплачувалася.

Відповідач у відзиві зазначив, що на день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), а саме станом на 09.06.2020, в ІНФОРМАЦІЯ_4 були відсутні відомості про несення позивачем бойових чергувань на посаді начальника радіотехнічного поста «Алупка» у необхідній для отримання права на щорічну додаткову відпустку кількості.

Разом із тим, суд вважає необґрунтованим наведене відповідачем у відзиві, оскільки наявні в матеріалах справи документи підтверджують факт проходження позивачем військової служби в період з 05.05.2012 2008 по 06.11.2013 в Державній прикордонній службі України на посаді начальника радіотехнічного посту «Алупка» відділу прикордонної служби «Ялта» ІІ (тип Б) категорії 79 прикордонного загону Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України. При цьому, документи, які підтверджують вказаний факт, видані саме відповідачем по справі.

Так, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби.

Тобто на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не був проведений з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2012 та 2013 роки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем допущена саме протиправна бездіяльність щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку 2012 та 2013 роки.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітоку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 06.05.2019 по день подання даного позову, тобто по 25.03.2021 в розмірі 246159,03 грн., суд зазначає наступне.

В силу вимог статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Невиплата звільненому працівникові-позивачу всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Отже, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що з позивачем не проведений остаточний розрахунок.

Тобто, відсутня одна з обов`язкових підстав для звернення позивача до суду з вимогами дро стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

З огляду на вищевикладене та у зв`язку з тим, що фактичного розрахунку по виплаті компенсації за невикористану додаткову відпустку за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012, 2013 роки, відповідач з позивачем не провів, суд дійшов висновку про передчасність вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своєї бездіяльності щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я 2012,02013 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012 та 2013 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" - учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ.

Позивач є учасником бойових дій, а тому звільнений від сплати судового збору.

Таким чином,суд не здійснює розподіл судового збору.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат понесених позивачем на правничу допомогу, суд зазначає, що у відповідності до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, суд зазначає, що 17.05.2021 представником позивача до суду подане клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Разом із тим, ні позовна заява, ні клопотання представника позивача від 17.05.2021 (вх.9472/21) не містять чіткої суми понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, яку останній просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як наслідок, суд не має можливості встановити розмір витрат, які позивач має намір стягнути з відповідача.

Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Херсонського прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012, 2013 роки.

Зобов`язати Херсонський прикордонний загін Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2012, 2013 роки.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.Й. Кисильова

кат. 106030000