Справа № 200/9089/20-а
Суддя: Грищенко Є.І.
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2021 р. Справа№200/9089/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грищенка Є.І., при секретарі судового засідання Воліковій О.О.,

за участю:

представника позивача Бичкова О.Є.,

представника відповідача Ярової С.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «ІНКОР і КО» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форма В1) № від 24 грудня 2019 року та визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форма В4) № від 24 грудня 2019 року.

В обґрунтування позову зазначено, що контролюючим органом було проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Науково-виробниче об`єднання «ІНКОР і КО» з питання достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за серпень 2019 року за результатами якої складено акт. На підставі висновків акту перевірки податковим органом сформовано податкове повідомлення-рішення № від 24 грудня 2019 року яким встановлено завищення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 113 769 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 56 884,50 грн. та податкове повідомлення-рішення № від 24 грудня 2019 року яким зменшено розмір від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на суму 256 855 грн.

Позивач вважає податкове повідомлення-рішення № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки операція з уцінки товарів, яка була проведена підприємством, не є об`єктом оподаткування ПДВ, так як при її здійсненні не відбувається постачання товарів. У разі здійснення операції з постачання уцінених товарів, якщо такі товари є самостійно виготовленими, податкові зобов`язання з ПДВ нараховуються виходячи із бази оподаткування ПДВ, встановленої п. 188.1 ст. 188 розділу V ПК України. Позивач зауважує, що відсутність у контролюючого органу доказів щодо уцінення товару з метою не використання у господарській діяльності свідчить про безпідставність висновків, які викладені у акті перевірки та, як наслідок, про безпідставність податкового повідомлення-рішення.

Позивач також вважає податкове повідомлення-рішення № протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки господарські операції між позивачем та його контрагентами, зокрема, ТОВ «Метінвест Діджитал» та ПрАТ «АКХЗ» підтверджені належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій та спрямовані на реальні зміни майнового стану платника. Зауважує, що наведені податкові повідомлення-рішення були оскаржені в порядку адміністративного оскарження, однак рішення за результатом розгляду скарги не було направлено, а тому відповідно до положень ПК України скарга є задоволеною, а податкові повідомлення-рішення скасовані.

Ухвалою суду від 17 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) учасників справи.

07 грудня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що ТОВ НВО «ІНКОР і КО» сформовано податковий кредит з придбання сировини, послуг, робіт, які використано для виробництва нафтохімічної продукції. В подальшому, за даними бухгалтерського обліку ТОВ НВО «ІНКОР і КО» у серпні 2019 року проведено уцінку вартості готової продукції, однак відповідного коригування у податковому обліку платника податків проведено не було. Таким чином ТОВ НВО «ІНКОР і КО» в порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України не було нараховано податкові зобов`язання у зв`язку з використанням робіт/послуг в неоподаткованих операціях, що призвело до заниження податкових зобов`язань, які підлягають відображенню в рядку 4.1 колонка «Б» декларації «Нараховано податкових зобов`язань за основною ставкою» на 113 768, 38 грн. Зазначене призвело до завищення суми бюджетного відшкодування на 113 768,38 грн.

Перевіркою також встановлено, що ТОВ НВО «ІНКОР і КО» проведено документальне оформлення господарських операції за взаємовідносинами з контрагентом-постачальником ТОВ «Метінвест Діджитал», які фактично не здійснювались у межах господарської діяльності підприємства та не мали реального характеру, у зв`язку з цим, наявність у суб`єкта господарювання документів, а також відображення господарських операцій в регістрах бухгалтерського обліку не є безумовним підтвердженням реальності надання послуг.

По взаємовідносинам позивача з ПРАТ «Авдіївський коксохімічний завод» представник відповідача зазначив, що перевіркою встановлено віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ у розмірі 193 488, 58 грн. Разом з тим, дослідивши надані підприємством документи щодо фактичного виконання договору сервісного обслуговування, встановлено штучне формування витрат, які не мають розумної, економічної обґрунтованості та необхідної ділової мети. За відсутності факту придбання товарів відповідні суми не можуть включатись до складу податкового кредиту для цілей оподаткування ПДВ.

Щодо тверджень позивача про порушення ДПС України присів ст. 56 ПК України представник відповідача зазначив, що рішення за результатом розгляду скарги позивача на спірні податкові повідомлення-рішення було направлено на адресу позивача засобами поштового зв`язку, що підтверджується копією конверту та поштового повідомлення.

Ухвалою суду від 22 грудня 2020 року замінено первісного позивача на його правонаступника Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (далі позивач).

Ухвалою суду від 15 січня 2021 року відкладено підготовче засідання, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, позовну заяву залишено без руху, встановлено п`ятиденний строк з дня отримання копії ухвали шляхом надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 05 березня 2021 року задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, визнано поважними причини пропуску строку звернення та поновлено позивачу строк звернення до суду, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 24 березня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

12 травня 2021 року у судовому засіданні оголошено перерву до 13 травня 2021 року.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод», , місцезнаходження: Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1. Основний вид діяльності - виробництво коксу та коксопродуктів.

Позивач є правонаступником товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «ІНКОР і КО», , діяльність якого згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинена у зв`язку з прийняттям рішення про реорганізацію.

Судом встановлено, що ТОВ «Науково-виробичного об`єднання «ІНКОР і КО» 19 вересня 2019 року було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за серпень 2019 року № .

У період з 28 жовтня 2019 року по 08 листопада 2019 року контролюючим органом було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Науково-виробичного об`єднання «ІНКОР і КО» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за серпень 2019 року за результатом якої складено акт від 15 листопада 2019 року № 240/055-99-04-02/31297266.

Відповідно до висновків зазначеного акту документальною позаплановою невиїзною перевіркою встановлені порушення п. 44.1, 44.2 ст. 44, п. 48.1 ст. 48, п. 50.1 ст. 50, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, п. 201.10 ст. 201 ПК України, п. 5, п. 12 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 30 січня 2000 року № 20 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-ХІV, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Мінфіну України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995, п. 4 розділу 5 Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 № 21 у редакції наказу Міністерства фінансів України 23 лютого 2017 року № 276, що призвело до:

- ведення податкового обліку з порушенням встановленого порядку;

- завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2019 року на суму 122 702 грн., у тому числі 113 769 грн. по заниженню податкових зобов`язань, 8933 грн. по віднесенню до бюджетного відшкодування суми без наявності від`ємного значення;

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за серпень 2019 року (рядок 21) у розмірі 1 285 183 грн.

ТОВ НВО «ІНКОР і КО» були надані заперечення на вищевказаний акт перевірки, за результатом розгляду яких Головним управлінням ДПС у Донецькій області було надано відповідь листом від 20 грудня 2019 року № 36010/10/05-99-04-02.

На підставі висновків акту перевірки від 15 листопада 2019 року № 240/055-99-04-02/31297266 податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення (форми В1) від 24 грудня 2019 року № яким визначено суму завищення бюджетного відшкодування у розмірі 113 769 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 56 884,50 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 15 листопада 2019 року № 240/055-99-04-02/31297266 податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення (форми В4) від 24 грудня 2019 року № яким визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду у розмірі 256 855 грн.

Вказані рішення були оскаржені до Державної податкової служби України. Рішенням Державної податкової служби України від 18 березня 2020 року скарга залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення № та № без змін.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 24 грудня 2019 року № .

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає , п. вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин).

Як вбачається з акту перевірки, згідно картки рахунку 946/00 «Втрати від знецінення запасів» у серпні 2019 року підприємством проведено уцінку вартості готової продукції. Однак, в порушення п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України не нараховано податкові зобов`язання, не складено податкові накладні і не зареєстровано в ЄРПН у встановлений ПК України термін у зв`язку з використанням зазначених робіт/послуг у неоподаткованих операціях, що призвело до заниження податкових зобов`язань в загальній сумі ПДВ 113 768,3 грн.

Суд вважає такі висновки податкового органу помилковими з наступних підстав.

Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку та реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та підакцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

За приписами п. 189.1 ст. 189 ПК України, у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

Згідно з п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (часткової) інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таким платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборної сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Виходячи із наведених положень п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання за товарами, придбаними з податком на додану вартість, у тому разі, якщо вони починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Водночас, зазначені норми п. 198.5 ст. 198 ПК України не стосуються операцій із проведення уцінки запасів готової продукції, оскільки така готова продукція у подальшому була/буде реалізована контрагентам згідно укладених підприємством контрактів за договірним цінами, з продажу якої підприємство отримало/отримає доходів.

Донарахування податкових зобов`язань з ПДВ за правилами, визначеними пунктом 198.5 статті 198 ПК України, повинно здійснюватись лише у разі, якщо вартість запасів, на яку вони були уцінені, не включається до складу вартості оподатковуваних операцій з постачання (реалізації) самостійно виготовлених товарів/послуг.

Суд зазначає, що встановлені обставини, а також докази, що містяться в матеріалах справи, спростовують твердження відповідача про те, що уцінені запаси позивача починають використовуватись ним в операціях, що не є господарською діяльністю позивача. Відповідачем також не наведено будь-яких доказів на підтвердження того, що ТОВ НВО «Інкор і Ко» здійснювало реалізацію уціненої продукції. Зазначене свідчить про помилковість висновків податкового органу, викладених в акті перевірки про заниження податкових зобов`язань в загальній сумі ПДВ 113 768,3 грн., а тому податкове повідомлення-рішення від 24 грудня 2019 року № прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення від 24 грудня 2019 року № .

Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність - господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено що, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до 200.4 ст. 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Отже, операції з придбання товарів (послуг) повинні бути підтверджені відповідними первинними документами (розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення). Податковий кредит має бути обов`язково підтверджений податковою накладною. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та/або його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Вимоги до первинних документів викладені у частині другій статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Обґрунтовуючи правомірність податкового повідомлення-рішення № в частині зменшення від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 63 366,20 грн. відповідач посилається на те, що ТОВ НВО «ІНКОР і КО» проведено документальне оформлення господарських операцій за взаємовідносинами з ТОВ «Метінвест Діджитал», які фактично не здійснювались у межах господарської діяльності підприємства та не мали реального характеру, у зв`язку з чим первинні документи не можуть вважатись документами для підтвердження даних податкового обліку та звітності. Зазначає, що наданий акт виконаних робіт не містить інформації, яка дає змогу ідентифікувати які саме інформаційно-технічні послуги надавались та їх ціну. Крім того, згідно з договором одиниця виміру послуг це найменування послуг, а у акті виконаних робіт зазначено «одиниця виміру послуг послуга у кількості 1 шт».

Досліджуючи факт здійснення господарської операції, суд зазначає наступне.

07 грудня 2018 року між ТОВ «Метінвест Діджитал» (виконавець) та ТОВ НПО «ІНКОР і КО» укладено договір № 4872 про надання інформаційно-технологічних (ІТ) послуг. Відповідно до умов договору виконавець приймає на себе зобов`язання надавати наступні види інформаційно-технологічних послуг: послуги підтримки користувачів, документальне супроводження наданих послуг за Договором, підтримка мережевої інфраструктури, серверної інфраструктури і ЦОД, підтримка програмного забезпечення та баз даних (БД), а змовник зобов`язується прийняти та оплатити послугу у відповідності до Договору. Перелік послуг, які надаються за цим Договором, визначається в Каталозі ІТ послуг у відповідності з Додатком №1 до даного Договору, який є його невід`ємною частиною.

На підтвердження виконання умов договору до суду надано: акт виконаних робіт (надання послуг) № 277 від 31 серпня 2019 року, податкову накладну № 20 від 31 серпня 2019 року, платіжне доручення № 199429 від 24 жовтня 2019 року, платіжне доручення №203585 від 31 жовтня 2019 року, платіжне доручення № 199244 від 23 жовтня 2019 року.

Суд критично ставиться на посилання відповідача щодо відсутності у акті виконаних робіт інформації, яка дає змогу ідентифікувати надані послуги та їх ціни та звертає увагу, що за своїм економіко-юридичним змістом послуга являє собою діяльність, результати якої не мають матеріального виразу, а реалізуються та споживаються у процесі її здійснення. Виходячи зі специфіки послуги як предмета господарської операції, акт наданих послуг з переліком фактично поставлених послуг за напрямами, вказаними в договорі, є достатнім доказом, що підтверджує факт виконання такої господарської операції.

У постановах від 19 квітня 2019 року (справа №826/1392/17), від 12 лютого 2020 року (справа №813/3577/13-а), від 20 березня 2020 року (справа №560/3956/18), від 2 липня 2020 року (справа №560/711/19), від 2 квітня 2020 року (справа №160/93/19) Верховний Суд вказав, що ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлена. Не заповнення у первинних облікових документах окремих позицій, які не впливають на зміст господарської операції, відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг, а так само відтворення в актах виконаних робіт (наданих послуг) такого ж самого переліку послуг, що й зазначені в специфікаціях, не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Умовою документального підтвердження операції є можливість на підставі наявних документів зробити висновок про те, що витрати фактично понесені.

Крім того, матеріали справи містять звіт про результати наданих інформаційно-технологічних послуг за період з 01 серпня 2019 року по 31 серпня 2019 року, який є додатком до акту виконаних робіт № 277 від 31 серпня 2019 року та який дає змогу ідентифікувати надані виконавцем послуги.

Отже, дослідивши зазначенні докази, суд приходить до висновку, що взаємовідносини ТОВ НПО «ІНКОР і КО» та ТОВ «Метінвест Діджитал» мали на меті настання реальних правових наслідків, підтверджені первинними документами, які оформлені відповідно до умов чинного законодавства.

Обґрунтовуючи правомірність податкового повідомлення-рішення № в частині зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 193 488, 58 грн. відповідач посилається на нереальність господарської операції проведеної між ТОВ НПО «ІНКОР і КО» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод». Зазначає, що ТОВ НПО «ІНКОР і КО» не проведено розрахунки з ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», кредиторська заборгованість по рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками» станом на 30 серпня 2019 року складала 192592217,06 грн. ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» є пов`язаною особою з ТОВ НПО «ІНКОР і КО» (директором вказаних підприємств є ОСОБА_1 ), виписує на адресу підприємства щомісячно податкові накладні з послугами «послуги інформаційно-консультаційні та послуги управління бізнес-процесами (ІТ)», які не передбачені видами діяльності підприємства, без зазначення ціни та обсягів на послуги. Наданий акт приймання-передачі послуг містить лише узагальнену назву робіт та загальну вартість.

Досліджуючи факт здійснення господарської операції, суд зазначає наступне.

09 листопада 2018 року між ТОВ НПО «ІНКОР і КО» (замовник) та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (виконавець) укладено договір сервісного обслуговування №881/183 відповідно до умов якого виконавець приймає зобов`язання за дорученням замовника на строк дії Договору надавати послуги, зазначені в Додатках 1-6 до даного Договору у розмірі та на умовах, визначених Договором, в тому числі від імені замовника здійснювати юридичні дії, які спрямовані на надання послуг до Договору, а замовник зобов`язується прийняти послуги та оплатити в установленому Договором порядку.

На підтвердження виконання умов договору до суду надано: специфікацію № 11 до договору № 881/183 від 09.11.2018 р., акт прийму-передачі наданих ТМЦ, послуг (виконаних робіт) № 92771028 від 31 серпня 2019 року, звіт про надання послуг відповідно до Договору сервісного обслуговування № 883/18 3 від 09.11.2018 р. за серпень 2019 року, податкову накладну від 31 серпня 2019 року.

Посилання податкового органу на невідповідність акту виконаних робіт вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» з підстав відсутності деталізованої інформації щодо виконаних робіт, судом не приймається, оскільки, як вже зазначалось раніше, чинним законодавством не встановлено ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі.

Щодо висновків контролюючого органу про здійснення штучного формувань витрат, з підстав формування податкових накладних з номенклатурою «послуги інформаційно-консультаційні та послуги управління бізнес процесами (ІТ)», які не передбачені видами діяльності підприємства, без зазначення цін та обсягів послуг суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 19, ст. 43 і 44 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання може здійснювати будь-які види підприємницької діяльності, окрім заборонених законом.

При цьому, види господарської діяльності, при здійсненні яких обов`язково слід мати ліцензію, наведені у Законі України «Про ліцензування видів господарської діяльності», і щоб здійснювати такі види діяльності, суб`єкт господарювання має зазначити їх в ЄДР.

З наведеного можна дійти висновку, що суб`єкт господарювання має змогу здійснювати будь-який вид діяльності, що не заборонений законом і на здійснення якого не слід отримувати ліцензії, незалежно від того, чи внесено інформацію про нього (код такої діяльності за КВЕД) до ЄДР. Цей висновок підтверджує і сама суть кодів КВЕД, які містяться у ЄДР (головне призначення кодів КВЕД - визначення і кодування основних і другорядних видів економічної діяльності юросіб, відокремлених підрозділів юросіб, фізосіб-підприємців (розд. І КВЕД-2010**), а сам код КВЕД - це статистичний інструмент для впорядкування економічної інформації.) Код КВЕД не створює прав чи обов`язків для підприємств і організацій і не спричинює жодних правових наслідків.

Отже, наявність кодів КВЕД певного виду діяльності у ЄДР не змушує суб`єкта господарювання займатися саме цим видом діяльності. А його відсутність не забороняє займатися певним видом діяльності (якщо він не заборонений чи не потребує отримання відповідного дозволу).

Таким чином, помилковими є висновки податкового органу щодо здійснення підприємством штучного формування витрат з підстав того, що його контрагент надавав послуги, які не передбачені видами його діяльності.

Крім того, суд зауважує, що податкова накладна, складена за результатом проведення господарської діяльності між ТОВ НПО «ІНКОР і КО» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 31 серпня 2019 року містить інформацію про ціну та обсяг наданих послуг та зареєстрована а ЄРПН, що є достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що первинні документи надані позивачем для визначення суми податкового кредиту звітного (податкового) періоду, відповідають вимогам Закону № 996-ХІV та Податкового кодексу України, а від так, є належними та допустимими доказами.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що господарські операції між ТОВ НВО «Інкор і Ко» та його контрагентами мали реальний характер, що вказує на помилковість висновків податкового органу про вчинення порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість за результатами взаємовідносин ТОВ «Метінвест Діджитал» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» за період, що перевірявся, а тому податкове повідомлення-рішення № не можна вважати законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим воно підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до уваги всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що податковим органом не доведено правомірність податкових повідомлень-рішень, суд доходить висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до платіжного доручення №357180 від 23 жовтня 2020 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 6412,63 грн., а тому судові витрати у розмірі 6412,63 грн. підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «В1» від 24 грудня 2019 року № яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 113 769 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 56 884,50 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форми «В4» від 24 грудня 2019 року № яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 256 855 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (місцезнаходження: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (місцезнаходження: Донецька обл., м. Авдіївка, проїзд Індустріальний, 1, ) судовий збір у розмірі 6412,63 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті 13 травня 2021 року.

Повний текст рішення складено 21 травня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Є.І. Грищенко