Справа № 420/6792/21
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6792/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., за участю секретаря Сініцина А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КОМПАНІ» (66733, Одеська область, Захарівський район, с. Павлівка, вул. Радянська, 25) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення №8317/15-32-07-18 від 08.04.2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КОМПАНІ» до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому позивач, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 8317/15-32-07-18 від 08.04.2021 року.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням ДПС в Одеській області у відповідності до наказу ГУ ДПС в Одеській області на підставі п.п. 75.1.2. п. 75.1. ст. 77 Податкового кодексу України проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійснені фінансово-господарських операцій з контрагентами-постачальниками ТОВ «ОДЕСА АНГАРБУД» та ПП «УКРХІМПРОМ-2005». За результатами перевірки складено Акт від 11.03.2021 року в якому встановлені порушення п.п. «а» п. 198.1 ст. 198, абзаців першого та другого п. 198.2, абзаців першого п. 198.3 і п. 198.6 ст. 198, та п. 210.10 ст. 210 Податкового кодексу України, а саме встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду. Позивач надав до Відповідача заперечення на Акт перевірки та надав копії первинних документів по взаємовідносини з ТОВ «ОДЕСА АНГАРБУД», а також копії первинних документів щодо подальшого використання отриманих послуг від ТОВ «ОДЕСА АНГАРБУД», які спростовують висновки викладенні в Акті перевірки. За результатами розгляду заперечень Відповідач надав Позивачу відповідь, якою висновки акту перевірки залишив без змін, та в подальшому направив на адресу Позивача податкове повідомлення-рішення № 8317/15-32-07-18 від 08.04.2021 року.

Позивач не погоджується з висновками ГУ ДПС в Одеській області та вважає податкове-повідомлення рішення № 8317/15-32-07-18 від 08.04.2021 року противоправним та таким що підлягає скасуванню.

26.05.2021 року за вх. № 26795/21 від ГУ ДПС в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки оформленої актом «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ», з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентами-постачальниками ТОВ «Одеса Ангарбуд», за період з 01.05.2019 по 31.05.2019 та ПП «Укрхімпром-2005» за період з 01.07.2019 по 31.07.2019 та з 01.09.2019 по 30.09.2019. В ході перевірки встановлено, що між ГОВ «ЛЮКС КОМПАНІй та ТОВ «Одеса Ангарбуд» укладено договір відповідно до якого ГОВ «Одеса Ангарбуд» повинен виконати для ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІй комплекс робіт з виготовлення та монтажу безкаркасного аркового ангару. Загальна сума податку на додану вартість по взаємовідносинах ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» з ТОВ «Одеса Ангарбуд» складає 160333,34 грн. Відповідно листа ОУ ГУ ДФС в Одеській області від 11.08.2020 № 3444/9/15-97-04-06-12 ТОВ «Одеса Ангарбуд» не знаходиться за податковою адресою підприємства. В ході кримінального провадження № 0000031 від 13.03.2018 року, порушеного П`ятим слідчим відділом розслідування кримінальних проваджень СУ ФР ТУ ДФС у м. Києві, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205-1, ч.3 ст.212 КК України встановлено, що група осіб, незаконно використовуючи реквізити підприємств з ознаками фіктивності та транзитності, в т. ч. ТОВ «Одеса Ангарбуд», здійснюють діяльність, направлену на безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ та завищення витрат реально діючим СГ реального сектору економіки з метою ухилення від сплати податків. Також в ході аналізу ITC «Податковий блок» за 2018 рік встановлено, що згідно поданої до податкових органів податкової звітності з податку на прибуток, балансу підприємства, фінансової звітності, на балансі ТОВ «Одеса Ангарбуд» відсутні основні засоби. Враховуючи вищенаведене ТОВ «Одеса Ангарбуд» не могло виконати комплекс робіт з виготовлення та монтажу безкаркасного аркового ангару в задекларованих обсягах ні власними, ні силами вищезазначених контрагентів. Встановлені дані і факти, а саме: сукупність очевидних даних щодо не провадження реальної економічної діяльності ТОВ «Одеса Ангарбуд» - відсутність за місцезнаходженням, відсутність матеріально-технічної можливості здійснення господарських операцій, незначна кількість працівників, доводять нереальність господарських операцій між ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» та ТОВ «Одеса Ангарбуд».

Заяви чи клопотання від сторін до суду не надходили.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою суду від 27.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та призначено підготовче засідання на 24.05.2021 року об 11.30 год.

24.05.2021 року, протокольною ухвалою суду відкладено судове засідання до 10.06.2021 року до 10.30 год.

10.06.2021 року в судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень та просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням уточнень.

Представник відповідачів проти задоволення адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

В судовому засіданні 10.06.2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду про задоволення адміністративного позову.

Обставини справи.

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КОМПАНІ» (далі ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ»), ідентифікаційний код юридичної особи 40236633, зареєстроване за адресою: 66733, Одеська обл., Захарівський р-н, село Павлівка(пн), вул. Свято-Михайлівська, будинок 25, дата запису: 27.01.2016, номер запису: 0000368, основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11).

У період з 25.02.2021 по 03.03.2021 року посадовими особами ГУ ДПС в Одеській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з контрагентом - постачальником ТОВ «Одеса Ангарбуд», код за , за період з 01.02.2019 по 31.05.2019 року та ПП «Укрхімпром-2005» за період з 01.07.2019 по 31.07.2019 року та з 01.09.2019 по 30.09.2019 року.

За результатами документальної позапланової виїзної перевірки складено Акт від 11.03.2021 року № 3746/15-32-07-17/40236633.

В ході перевірки встановлені порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, ст.1, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за № 168/704, із змінами та доповненнями. Порядком заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.01.16 №21, із змінами і доповненнями, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» безпідставно включило до податкового кредиту (рядку 17) Декларації з податку на додану вартість за травень 2019 року, податок на додану вартість з вартості робіт, оформлених ТОВ «Одеса Ангарбуд», у сумі 160 333,34 грн, що призвело до завищення податкового кредиту всього на загальну суму 160 333,34 грн.

22.03.2021 року ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» подало заперечення на акт про результати документальної позапланової виїзної перевірки від 11.03.2021 року № 3746/15-32-07-17/40236633 та копії первинних документів щодо здійснення реальних господарських операцій з ТОВ «Одеса Ангарбуд».

08.04.2021 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» від 08.04.2021 року № 8317/15-32-07-18 про порушення пп.14.1.36 п.14.1 ст.14. п.44.1. ст. 44. її.198.3, статті 198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу країни від 2 грудня 2010 року № 2755-V1, із змінами і доповненнями, ст.1, ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 № 996-XIV, із змінами і Доповненнями, та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. № 88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за № 168/704, із змінами та доповненнями, Порядком заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість, у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28.01.16 №21, із змінами і доповненнями, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 у результаті чого завищено від`ємного значення з ПДВ за вересень 2019, що зараховується до складу наступного звітного періоду на суму 160333,34 грн.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1.ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно підпункту 134.1.1. ст.134.1 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу. (п.135.1. ст.135 ПК України).

Згідно з пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.14.1.156. ст.14 ПК України)

Відповідно до п.198.1-198.3 ст.198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Стаття 201 ПКУ регламентує питання порядку визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків

Пунктом 200.1 ст.200 ПКУ встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з абз. б) та в) п. 200.4 ст.200 ПКУ при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п.200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового періоду).

Згідно з ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Крім того, п.14.1.27 ст.14 ПК України передбачено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК України встановлено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надано визначення наступних понять: господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Виходячи з вимог п.2 ст.3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також п.1.2 ст.1, п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого первинні документи це письмові свідоцтва, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Висновки суду.

З аналізу положень податкового законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в акті перевірки зазначено, що господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Одеса Ангарбуд» мали нереальний характер. При цьому згідно з матеріалами перевірки досліджені всі первинні документи саме щодо здійснення операцій з ТОВ «Одеса Ангарбуд», проте стверджується, що документи мають силу первинних документів лише у разі здійснення господарських операцій. Підставою для твердження нереальності господарських операцій є наявність податкової інформації, отриманої від ОУ ГУ ДФС в Одеській області та відкрите кримінального провадження № 0000031 від 13.03.2018 року.

Так, відповідач ставить під сумнів господарські взаємовідносини позивача з ТОВ «Одеса Ангарбуд» зокрема щодо виконання комплексу робіт з виготовлення та монтажу безкаркасного аркового ангару розміром 15/50/7 м з холодного гнутого листового профілю товщиною - 1,0 мм. (виробництво Маріуполь), за допомогою машини з виготовлення профілю, модель ВН 1000-700 (в одношаровому виконанні, холодного типу) загальною площею 900 м2, з встановленням двох торцевих воріт розміром 4,5 м на 4,5 м на фундамент Замовника за адресою: 67733, Одеська область, Захарівський р-н, с. Павлівка.

Відповідач зазначає, що ТОВ «Одеса Ангарбуд» здійснюють діяльність, направлену на безпідставне формування податкового кредиту з ПДВ та завищення витрат реально діючим СГ реального сектору економіки з метою ухилення від сплати податків, на балансі ТОВ «Одеса Ангарбуд» відсутні основні засоби та виробничі потужності для виконання комплексу робіт з виготовлення та монтажу безкаркасного аркового ангару, ТОВ «Одеса Ангарбуд» не декларувало придбання послуг на оренду приміщення, опалення, водо-теплопостачання, зв`язок, ТОВ «Одеса Ангарбуд» не знаходиться за податковою адресою підприємства: м.Одеса, вул. Асташкіна, буд. 24/1, що свідчить про те, що фактично, має місце документальне оформлення господарських операцій з надання послуг без їх фактичного здійснення власним/орендованим матеріальним та трудовим ресурсом; створення (придбання) суб`єктів підприємницької діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності; легалізації коштів отриманих злочинним шляхом, минаючи при цьому систему оподаткування, шляхом документального оформлення, безтоварних операцій з купівлі-продажу товарів, робіт, послуг.

Відповідно до ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальних характер, тому позивач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб, оскільки вони перебувають поза межами його впливу.

З огляду на викладене, поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням контрагентами контрагента правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами його контрагента податкових зобов`язань.

Під час дослідження обсягу податкових прав і обов`язків платника за господарською операцією суд не обмежується перевіркою формальної відповідності поданих платником податків документів вимогам податкового законодавства, а оцінює всі докази в сукупності та взаємозв`язку для встановлення дійсного економічного змісту господарської операції.

Водночас, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні ст.124 Конституції України, доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених ст.191 КК України та ст.212 КК України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (бо наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином), або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави та суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Проте, відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо наявності обвинувального вироку суду, рішень суду про стягнення одержаного за нікчемними правочинами, наявності рішень суду про визнання недійсними правочинів позивача з контрагентами.

Судом досліджено надані позивачем докази та первинні документи, а саме:

- договір № 1004-19 від 10.04.2019 року між ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» (Замовник) та ТОВ «Одеса Ангарбуд» (Підрядник) щодо виготовлення та монтажу безкаркасного аркового ангару. В п.1.2 Договору зазначено, що проведення робіт здійснюється з матеріалів Підрядника. Загальна сума Договору складає 962 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 160 333,33 грн.

- акт виконаних робіт № 06/2 від 24.05.2019 року;

- платіжні доручення № 253 від 03.05.2019 року на суму 577 200,00 грн., № 263 від 17.05.2019 року на суму 192 400,00 грн., № 270 від 24.05.2019 року на суму 192 400,00 грн. за виконані роботи згідно Договору №1004-19 від 10.04.2019 року;

- наказ № 0210 від 30.05.2019 року про введення в експлуатацію безкаркасного аркового ангару;

- Акт приймання-передачі безкаркасного аркового ангару загальною площею 900 м2 від 30.05.2019 року;

- технічний паспорт виробу «безкаркасний арковий ангар» (18м х 50м х 7м), затверджений директором ТОВ «Одеса Ангарбуд» та інші первинні документи.

Суд зазначає, що у податкового органу відсутні зауваження щодо складання та оформлення первинних документів ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ».

Податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування ПДВ має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Судом, під час встановлення обставин досліджено перелік документів, які цілком підтверджують реальність господарських операцій позивача з його контрагентами та засвідчують мету та факт подальшого використання придбаних ним товарів. В матеріалах справи наявні первинні документи (належним чином засвідчені їх копії), які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом, а саме: договори, платіжні доручення, акти виконаних робіт, накази про введення в експлуатацію, технічний паспорт виробу, видаткові накладні, накладні, акти надання послуг, наряди-допуску, та інші документи, які підтверджують реальність господарських операцій.

Реальність здійснення господарської операції повинна досліджуватися на підставі первинних документів, складених за результатами таких операцій та не може ґрунтуватися виключно на отриманій податковій інформації з баз даних податкового органу.

Суд зазначає, що непідтвердження операцій за ланцюгом постачання, відсутність основних засобів у контрагента, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

До того ж, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами.

Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 12.07.2019 року у справі №808/109/18.

Споруда дійсно змонтована та функціонує, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, в матеріалах справи наявні первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та вказаним контрагентом. Зазначені документи складені за результатами проведених операцій та з дотриманням вимог діючого на момент виникнення правовідносин законодавства і містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій, які узгоджуються між собою.

Разом з тим, суд вважає необґрунтованими висновки відповідача щодо неможливості перевірки інформації про співробітництво (партнерство) в ході проведення перевірки ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ», оскільки не зважаючи на надані для перевірки документи щодо предмету перевірки, відповідач не скористався своїм правом здійснити зустрічні звірки, направити запити для отримання необхідної інформації.

Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що податкова інформація носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається відповідач.

Враховуючи встановлені обставини в їх сукупності, виходячи з системного аналізу норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що висновки контролюючого органу щодо нереальності господарських операцій, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, базуються на припущеннях та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

З огляду на вищевказане, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

Судом встановлено, що 09.03.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КОМПАНІ» в особі директора Чабан Ірини Олександрівни та адвокатом Григор`євим Віктором Вікторовичем укладено договір про надання правової допомоги № 09/03-2021.

Відповідно до Акту виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №09/03-21 від 09.03.2021 року, сторони погодили розмір гонорару Адвоката, який складається з:

- зустріч, попередня консультація клієнта, підготовка заперечень на акт перевірки, участь у запереченнях 5000 грн.;

- вивчення матеріалів справи, правовий аналіз первинних документів, узгодження правової позиції, обрання належного способу захисту прав 3000 грн.;

- підготовка позовної заяви 7000 грн.;

- представництво інтересів в суді першої інстанції з врахуванням часу на прибуття (клопотань, заяв, відзивів, заперечень) 15000 грн.

Отже, загальна вартість наданих послуг з правової допомоги за Договором №09/03-21 від 09.03.2021 року становить 30 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору про надання правової допомоги №09/03-21 від 09.03.2021 року та Акту виконаних робіт від 19.04.2021 року, ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» за надання правової допомоги сплачено грошові кошти в сумі 30 000 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 534 від 20.04.2021 року.

Оскільки, вартість виконаних послуг за відповідним Договором підтверджена, суд доходить висновку щодо наявності законодавчо передбачених підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КОМПАНІ» витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 30 000 грн.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судовий збір ТОВ «ЛЮКС КОМПАНІ» в загальній сумі 2 404,99 грн., сплачений згідно платіжного доручення № 533 від 20.04.2021 року підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області.

Керуючись ст.ст. 6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КОМПАНІ» (66733, Одеська область, Захарівський район, с. Павлівка, вул. Радянська, 25) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №8317/15-32-07-18 від 08.04.2021 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЮКС КОМПАНІ» (66733, Одеська область, Захарівський район, с. Павлівка, вул. Радянська, 25, ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), сплачений судовий збір у розмірі 2404 (дві тисчі чотириста чотири) гривні 99 копійок та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано суддею 18.06.2021 року.

Суддя А.В. Бутенко