Справа № 420/9329/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/9329/20
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Скрипченка В.О. , Осіпова Ю.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі № 420/9329/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо виплати ОСОБА_1 щорічної одноразової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 недоплачену одноразову грошову допомогу до 05 травня, як учаснику бойових дій, у відповідності до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеного у рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 у справі №1-247/2018 (3393/18) у розмірі 6800,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач як учасник бойових дій відповідно до положень частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Проте, в порушення вимог цього Закону у 2020 році відповідач виплатив вказану допомогу у розмірі, встановленому постановами Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року № 112, на підставі пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України. Вказує, що в супереч вимог чинного законодавства під час нарахування грошової допомоги відповідач застосовував положення акту Кабінету Міністрів України, яке призвело до виплати гарантованої суми у меншому розмірі.

Водночас у 2020 році після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 позивач набув право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі, передбаченому статтею 12 Закону № 3551-XII. При цьому Управлінням соціального захисту населення в Малиновському районі на звернення ОСОБА_1 протиправно відмовлено в нарахуванні та виплаті недоплаченої суми допомоги.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 15 лютого 2021 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Присуджено до стягнення з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради подано апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що за змістом розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року №367-ХІV порядок виплати разової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України, у тому числі стосовно щорічного забезпечення у проекті Державного бюджету України цільових коштів, необхідних для виплати разової грошової допомоги. Забезпечення виплати разової грошової допомоги особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», реалізовано у постанові Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112, вимоги якої відповідачем дотримано у повному обсязі. З огляду на те, що Департамент під час проведення виплати одноразової грошової допомоги діяв виключно в межах своїх повноважень та на виконання поставлених завдань, не вчиняло дій на порушення прав та інтересів позивача, правових обставин для задоволення адміністративного позову у суду першої інстанції не виникло.

Також скаржник акцентував увагу суду на тому, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 за № 423, якою затверджено Положення про Міністерство соціальної політики України, виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня здійснює Міністерство соціальної політики, тобто Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради розміри разової грошової допомоги не визначаються.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої і апеляційної інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.12.2019 року і перебуває на обліку в Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради. (а.с.19)

При виплаті Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради разової грошової допомоги у 2020 році, був обчислений розмір щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 5 травня з обмеженням фіксованою сумою.

15.09.2020 року з метою усунення зазначених порушень, які пов`язані з не донарахуванням та невиплатою в повному розмірі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2020 рік та здійснення нарахування, позивач через представника звернувся до Управління соціального захисту населення в Малиновському районі.(а.с.7-8)

Листом від 17 вересня 2020 року Управління соціального захисту населення в Малиновському районі повідомило позивача, що у 2020 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року № 112 позивачу нарахована щорічна разова грошова допомога до 5 травня у 2020 році у розмірі 1390,00 грн. (а.с.9-10)

Вважаючи протиправною відмову відповідача щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 05 травня, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році підлягає нарахуванню та виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату такої допомоги у розмірі, визначеному частиною п`ятою статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV.

Застосовуючи положення ст. 139 КАС України та здійснюючи розподіл судових витрат, з огляду на досліджені докази, що надані на підтвердження витрат на оплату правової допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги та визначив, що співмірним розміром судових витрат на правову допомогу є 1 000 грн., які необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, встановлені статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року.

Так, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року № 367-XIV статтю 12 доповнено частиною четвертою такого змісту:

«Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.».

Пунктом 20 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI від 28.12.2007 року згадану вище норму права викладено в такій редакції:

«Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 зміни, внесені пунктом 20 розділу ІІ Закону № 107-VI, визнані неконституційними.

Протягом 2012-2014 років на підставі законів України про Державний бюджет України на відповідні роки норми і положення статті 12 Закону № 3551-XII застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Приписами частини першої статті 17 Закону № 3551-XII передбачено, що фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства визначаються Бюджетним кодексом України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19.02.2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», де передбачено, що районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах:

учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень.

Разом з цим, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У вказаному рішенні Конституційним Судом України зазначено, що «встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту» (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2020 року № 3-р/2020 звернув увагу, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що «законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони» (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України у рішенні від 27.02.2020 року № 3-р/2020 дійшов висновку, що БК не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

У рішенні від 27.02.2020 року № 3-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

При цьому, згідно до рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року № 3-р/2020 окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію положень статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року у редакції Закону № 367-ХІV, згідно із якими щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Як встановлено апеляційний судом вище, відповідачем виплачено позивачу у 2020 році разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1390,00 грн., тобто у розмірі меншому, ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». При цьому, судова колегія зауважує, що на час здійснення відповідачем такої виплати рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18) вже набрало законної сили.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач здійснюючи нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі меншому, ніж визначено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», діяв протиправно та порушив право позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що норми підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, на які посилається відповідач, не можуть змінювати приписів Закону № 3551-ХІІ. При цьому, вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України. У випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з 27.02.2020 року позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 року у редакції Закону № 367-ХІV, яка передбачає розмір щорічної разової допомоги до 5 травня учасникам бойових - п`ять мінімальних пенсій за віком.

Окрім цього, відповідно до частини першої статті 17-1 Закону № 3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно із пунктом 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону № 3551-XII.

Положеннями підпунктів 1.1 та 1.3 пункту 1 Положення про Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради № 4876-VII від 31.07.2019 р., Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради і підпорядковується виконавчому комітету Одеської міської ради та міському голові, підзвітний та підконтрольний міській раді, а з питань здійснення делегованих повноважень органів виконавчої влади також підконтрольний відповідним органам виконавчої влади..

До основних завдань Департаменту належать, зокрема, забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, дітей, підтримки сімей, у тому числі сімей з дітьми; соціальної підтримки та надання послуг вразливим верствам населення, зокрема особам похилого віку, з інвалідністю, ветеранам війни, учасникам антитерористичної операції та постраждалим учасникам Революції Гідності, громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, сім`ям та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах, малозабезпеченим, внутрішньо переміщеним особам, іншим категоріям осіб, які згідно із законодавством України мають право на пільги та отримання житлових субсидій; запобігання домашньому насильству, протидії торгівлі людьми; забезпечення рівних прав і можливостей жінок і чоловіків; виконання програм у цих сферах.

Згідно із підпунктом 2.2.2 пункту 2.2 вказаного Положення Департамент виконує такі функції, зокрема, здійснює виплату одноразової грошової допомоги ветеранам війни та державних стипендій.

Ураховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни, а тому Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги.

Суд апеляційної інстанції враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20.

З огляду на викладене вище, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, а доводи викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Щодо доводів апеляційної скарги Департаменту про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1 000 грн, колегія суддів зазначає таке.

За змістом ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, в межах Договору про надання правової допомоги, укладеного 15.09.2020 року між позивачем та адвокатом Лазуткіним Олександром Володимировичем, а також згідно до розрахунку наданих послуг, послуги у зв`язку із правничою допомогою включили: зустріч та усна консультація, складання запиту до відповідача; оформлення позову до Одеського окружного адміністративного суду. Вартість наданих послуг склала на суму 3 900 грн.

Виконання та надання цих послуг підтверджується Актом приймання-передачі наданих послуг від 15.09.2020 року; Довідкою про отримання грошових коштів від 15.09.2020 року.

Вирішуючи питання стосовно розподілу зазначених витрат, судом першої інстанції зазначено, що спір у даній справі не є складним, вирішення справи не потребувало вчинення додаткових дій як зі сторони позивача так і відповідачем, а тому, виходячи із суті спору, співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 1000 грн.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи предмет позову та зміст і характер наданих послуг, оскільки справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження без участі сторін) з огляду на незначну складність спору та невеликий обсяг доказів, судова колегія погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що співмірними витратами на послуги адвоката під час розгляду даної справи в суді першої інстанції є 1000 грн.

В свою чергу, будь-яких обґрунтованих зауважень щодо вказаного розміру витрат на правничу допомогу апеляційна скарга не містить. Скаржник не зазначає, до якого розміру, на його думку, суд першої інстанції мав зменшити заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення,тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2021 року по справі № 420/9329/20 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправними дій та стягнення грошових коштів - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Скрипченко В.О. Осіпов Ю.В.