Справа № 520/6230/21
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 червня 2021 року Справа №520/6230/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме -закінчень виконавчих проваджень ВП №55207313 і ВП №60769733 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та вилучення з Єдиного реєстру боржників інформації відносно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях ВП №55207313 та ВП №60769733;

- зобов`язати відповідача невідкладно винести постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП №55207313 та ВП №60769733 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з подальшим вилученням з Єдиного реєстру боржників інформації відносно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях ВП №55207313 і ВП №60769733;

- стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протиправна бездіяльність органу ДВС порушує права позивача, у зв`язку з чим слід у судовому порядку зобов`язати відповідача винести постанови про закінчення виконавчих проваджень ВП № 55207313 та ВП №60769733 та вилучити з Єдиного реєстру боржників інформацію відносно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 13.04.2021 справу передано на розгляд судді Ніколаєвій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі №520/6230/21.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідач, у термін, що встановлений судом, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

У період з 05.04.2021 та з 06.05.2021 по 16.05.2021, 28.05.2021, 10.06.2021 суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справ і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Державним виконавцем, на підставі постанови від 12.05.2017 №000171 Управління Державного агентства Рибного господарства у Харківській області, постановою від 20.11.2017 відкрито виконавче провадження №55207313.

Згідно вказаного виконавчого провадження боржником №55207313 визначено ОСОБА_1 .

Постановою від 26.09.2018 накладено арешт на все майно, що належить боржнику.

Постановою 26.09.2018 виконавчий документ повернуто стягувану.

При цьому, начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) 21.04.2021 здійснено перевірку виконавчого провадження №55207313. Постанову від 26.09.2018 скасовано. Зобов`язано привести виконавче провадження у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 21.04.2021 скасовано документ «Постанова про повернення виконавчого документа стягувану від 26.09.2018».

Крім того, 03.12.2019 державним виконавцем, на підставі постанови №1583440 Управління патрульної поліції у Харківській області, відкрито виконавче провадження №60769733.

Згідно вказаного виконавчого провадження боржником №60769733 визначено ОСОБА_1 .

Постановами від 03.12.2019, від 10.02.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.

Постановою від 12.02.2020 виконавчий документ повернуто стягувану.

Постановою від 18.02.2021 знято арешт з коштів боржника.

При цьому, начальником Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) 21.04.2021 здійснено перевірку виконавчого провадження №60769733. Постанову від 12.02.2020 скасовано. Зобов`язано привести виконавче провадження у відповідність до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постановами від 21.04.2021 скасовано документ «Постанова про повернення виконавчого документа стягувану від 12.02.2020» та «Постанова від 18.02.2021 про зняття арешту з коштів».

Як встановлено судом, позивач 14.01.2021 звернувся до відділу ДВС з заявами про закінчення виконавчих проваджень №55207313, №60769733 у зв`язку з добровільною сплатою штрафів.

Листом від 20.01.2021 позивача повідомлено, що на депозитний рахунок Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) надійшла сума коштів необхідна для задоволення вимог стягувана. Відповідно ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів. Враховуючи викладене, вилучення з Єдиного реєстру боржників не можливе.

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

За приписами статті 1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1404-УІІІ Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з Положенням про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5 (далі - Положення №2432/5), автоматизована система виконавчого провадження (далі - Система) - комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу; Єдиний реєстр боржників - систематизована база даних про боржників, що є складовою Системи та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Частиною п`ятою статті 9 Закону №1404-VIII передбачено, що відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Вичерпний перелік підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників визначено частиною сьомою статті 9 Закону України №1404-УІІІ.

Так, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1, 3, 11 частини 1 статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У свою чергу, відповідно до пункту 6 Розділу X Положення №2432/5 система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про повернення виконавчого документа стягувану на підставі пунктів 1,3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

У день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.

Таким чином, частиною сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження», а також пунктом 6 Розділу X Положення №2432/5 визначено вичерпний перелік підстав вилучення відомостей про боржників з Єдиного реєстру боржників.

Реалізація іншого механізму наповнення Єдиного реєстру боржників та/або вилучення з нього інформації може бути впроваджена лише за умови внесення відповідних змін до вказаних нормативних документів.

Судом встановлено, що постановою від 21.04.2021 виконавче провадження №55207313 з примусового виконання постанови від 12.05.2017 №000171 Управління Державного агентства Рибного господарства у Харківській області закінчено.

Постановою від 21.04.2021 виконавче провадження №60769733 з примусового виконання постанови №1583440 Управління патрульної поліції у Харківській області закінчено.

Таким чином, виконавчі провадження завершені шляхом погашення боржником заборгованості.

Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Виходячи з аналізу вказаних вище норм та зважаючи на те, що до відповідача ОСОБА_1 14.01.2021 подані заяви з доказами сплати сум штрафів, з урахуванням того, що такі виконавчі провадження завершені лише 21.04.2021, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме закінчень виконавчих проваджень №55207313 та №60769733 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є протиправною.

При цьому, оскільки виконавчі провадження вже завершені, про що свідчать постанови від 21.04.2021 та у єдиному реєстрі боржників відсутня інформація відносно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях частина позовних вимог про зобов`язання відповідача невідкладно винести постанови про закінчення виконавчих проваджень № 55207313 та №60769733 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» з подальшим вилученням з Єдиного реєстру боржників інформації відносно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях №55207313 та № 60769733 -задоволенню не підлягає.

З приводу позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 9 Конституції України та статті 17, частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах- учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, відповідно до вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

У пункті 2 вказаної постанови передбачено, що можливість відшкодування моральної шкоди має бути прямо передбачена законом.

У свою чергу, частиною другою статті 23 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини третьої статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частини четвертої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За загальним правилом, особа несе відповідальність за завдання моральної шкоди, згідно статті 1167 Цивільного кодексу України, тільки в разі наявності вини такої особи.

Однак, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які свідчать про спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди, та які підтверджують наявність будь-яких наслідків такої шкоди.

Також позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та із заяви позивача не вбачається, чому ця шкода становить саме 10000,00 грн. та як вона розрахована, а у суду відсутні будь-які докази, які б давали можливість визначити розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу.

Більше того, у суду відсутні будь-які докази щодо існування причинного зв`язку між діями відповідача та моральними стражданнями позивача.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд зазначає, що позивач жодним чином не довів суду спричинення йому моральної шкоди у розумінні чинного законодавства, яку він оцінив у 10000,00 грн.

Відтак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновків про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Станом на дату винесення рішення заяви щодо подання доказів про понесені витрати на професійну правничу допомогу не подано, доказів понесених витрат матеріали справи не містять, отже на момент розгляду справи відсутні підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) (майдан Свободи, будинок 5, Держпром, 6 під`їзд, 10 поверх, місто Харків, 61002, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме закінчень виконавчих проваджень №55207313 та №60769733 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та вилучення з Єдиного реєстру боржників інформацію відносно ОСОБА_1 , як боржника у виконавчих провадженнях №55207313 та №60769733.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 908,0 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (міста Харків) (майдан Свободи, будинок 5, Держпром, 6 під`їзд, 10 поверх, місто Харків, 61002, ).

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 16.06.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва