Справа № 200/7620/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення заяви про забезпечення позову без розгляду

18 червня 2021 р. Справа №200/7620/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

суддя Донецького окружного адміністративного суду Голубова Л.Б., розглянувши заяву про забезпечення позову подану ОСОБА_1 до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

18 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 13 травня 2021 року провадження № 44 про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 ;

- заборони розглядати дисциплінарну справу відносно адвоката Молчанова Р.Е. до вирішення судом позову ОСОБА_1 про скасування рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області від 13 травня 2021 року провадження № 44 про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви вказав, що невжиття такого заходу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду.

Суд зазначає, що застосування такого інституту як забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

У відповідності до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Наведений перелік підстав забезпечення позову є вичерпним. Отже, суд вживає певні заходи щодо охорони прав та свобод позивача. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 КАС України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 4 ст. 152 КАС України, до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Згідно з п.п. 6 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову становить 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX визначено, що прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270 гривень.

Таким чином, позивачу необхідно було сплатити судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 681,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про забезпечення позову не додано квитанцію про сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову, проте позивач просить звільнити від сплати судового збору за звернення до суду із цією заявою про забезпечення позову як батька та законного представника дитини з інвалідністю з дитинства.

Однак суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо наявності підстав для звільнення від сплати судового збору як батька та законного представника дитини з інвалідністю з дитинства, оскільки позовна заява подане не на захист, не в інтересах дитини з інвалідністю, а взагалі за захист прав та інтересів іншої особи ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Зі змісту наведеної статті 3 вищевказаного закону вбачається, що законодавець розрізняє позовні заяви та інші заяви, які можуть бути об`єктом сплати судового збору.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Однак вказана норма не передбачає звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, більш того, яка подана в інтересах та на захист взагалі іншої адміністративно процесуальної правоздатної особи.

Також вказана норма передбачає звільнення від сплати судового збору за заяву про захист прав дітей, а не звільнення від сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову, яка подана в інтересах інших осіб.

Таким чином, ОСОБА_1 не вважається особою, яка звільняється від сплати судового збору за подачу заяви про забезпечення позову відповідно до положень Закону України «Про судовий збір».

Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Донецької області прийнято рішення від 13 травня 2021 року про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 та призначено розгляд дисциплінарної справи на 28 травня 2021 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з заявою про забезпечення позову в якому просить вжити заходи забезпечення позову, які будуть направлені на захист прав та інтересів іншої особи а саме ОСОБА_2 .

Тобто, ОСОБА_1 оскаржує діяльність щодо постановлення рішення кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Донецької області від 13 травня 2021 року провадження № 44 про порушення дисциплінарної справи відносно адвоката ОСОБА_2 .

Згідно з частиною другою статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення №6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже, системне тлумачення статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина друга цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Адже саме в такому контексті сформульовано частини третю, п`яту та шосту статті 55 Конституції України.

Згідно із частиною третьою статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи.

За змістом частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». У цьому ж Рішенні зазначено, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування в межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; е) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача стосовно оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності було обґрунтованим, і таке порушення прав має бути реальним, стосуватися особистих прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Підсумовуючи наведене необхідно вказати, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи у публічно-правових правовідносинах з відповідачем і саме при здійсненні ним чітко визначених чинним законодавством владних управлінських функцій. Право на оскарження рішення, дій чи бездіяльності кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Донецької області, мають лише суб`єкти цього провадження в порядку, передбаченому законом. Особи, які не є суб`єктами дисциплінарного провадження щодо адвокатів, не мають права оскаржувати дії та рішення визначених законом органів за результатами такого провадження, оскільки не є безпосередніми учасниками зазначених правовідносин.

Водночас ОСОБА_1 не є суб`єктом дисциплінарного провадження в розумінні зазначених норм законодавства, тобто між ним та кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Донецької області, як органом, який розглядає скарги в установленому законодавством порядку, відсутній будь-який спір, що підлягає розгляду в судах.

З матеріалів заяви про забезпечення позову убачається, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури Донецької області не вчиняла будь-яких дій або бездіяльності, які б створювали для ОСОБА_1 права та обов`язки і породжували для нього право на захист, і, відповідно, право на звернення до суду з заявою про забезпечення позову.

Згідно ч. 7 ст. 154 КАС України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

З огляду на викладене, заяву про забезпечення позову слід повернути заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 5, 6, 12, 150-154, 248, 256 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову подану до подання позовної заяви - повернути заявнику без розгляду.

Повний текст ухвали складено та підписано 18 червня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтями 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова