Справа № 520/19110/2020
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 р.Справа № 520/19110/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Севастьянової А.Ю.,

представника позивача - Луценка К.В.,

представника відповідача - Борового Д.В.,

представника відповідача - Назарової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 (головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., повний текст складено 26.02.21 року) по справі № 520/19110/2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоконсалт"

до Головного управління Держпраці у Харківській області

про визнання протиправними та скасування постанови,припису,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОКОНСАЛТ" (далі позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати:

- припис Головного управління Держпраці у Харківській області про усунення виявлених порушень №ХК26486/2755/НД/АВ/П від 28 жовтня 2020 року;

- постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК26486/2755/НД/АВ/П/ТД-ФС від 17 листопада 2020 року у сумі 250 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог, зазначив, що відповідач безпідставно дійшов до висновків, що позивачем приховано трудові відносини із 5 особами, оскільки із вказаними особами укладені цивільно-правові договори, які не мають ознак трудового договору. Відповідач при прийнятті оскаржуваної постанови та припису не врахував, що зазначені особи не мали наміру вступати з позивачем у трудові відносини, укладати з ним трудові договори, виконувати визначену трудову функцію в його господарській діяльності та підпорядковуватися його правилам внутрішнього трудового розпорядку. Відповідачем незаконно стверджується, що так як об`єкт відвідування здійснює діяльність пов`язану з підвищеною небезпекою, то відповідно усі особи, які залучені до виконання робіт чи послуг із реконструкції тепломереж як замовником, не можуть залучатись як виконавці за цивільно-правовими договорами, а мають залучатись виключно як працівники. Відсутність порушень трудового законодавства обумовлювало відсутність підстав для видання припису про усунення виявлених порушень та постанови про накладання штрафу.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 року позов задоволено.

Скасовано припис Головного управління Держпраці у Харківській області про усунення виявлених порушень №ХК26486/2755/НД/АВ/П від 28 жовтня 2020 року.

Скасовано постанову Головного управління Держпраці у Харківській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК26486/2755/НД/АВ/П/ТД-ФС від 17 листопада 2020 року у сумі 250 000, 00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОКОНСАЛТ" сплачений судовий збір у сумі 5 852,00 грн.

Головне управління Держпраці у Харківській області (далі - відповідач), не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що , судом першої інстанції не надано належної правової оцінки факту, що надані 5 особами послуги з реконструкції мереж теплопостачання, відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, отже ці особи не мали права виконувати роботи, які відносяться до робіт підвищеної небезпеки. Отже, залучення суб`єктами господарювання для виконання робіт підвищеної небезпеки на підставі цивільно - правових договорів фізичних осіб, у яких відсутній дозвіл, є порушенням вимог законодавства про охорону праці та промислову безпеку.

Судом не враховано, що не вірно надано оцінку цивільно-правовим договорам, не враховано, що останні містять фіксований розмір вартості послуг без застереження щодо їх обсягу та змісту, не визначають порядок надання таких послуг, їх якость, кількість і кінцевий результат. Отже предметом договору є постійна праця осіб, а не результат за наслідками діяльності, а тому характер відносин між позивачем та працівниками містять ознаки трудового договору, а не цивільно правового.

Таким чином, у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано ст.24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а отже, спірні постанова про накладення штрафу та припис є законними .

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні представники відповідача підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно наказу № 1631 від 12.10.2020 Головного управлінням Держпраці в Харківській області " Про проведення інспекційного відвідування ТОВ "ЕНЕРГОКОНСАЛТ", прийнятого на підставі рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами інформаційно-роз`яснювальної роботи проведеної на виконання окремого доручення т.в.о. Голови державної служби України з питань праці від 11.08.20 за №Д-302/1/3.3-20 з метою підвищення ефективності роботи щодо забезпечення контролю за оформленням трудових відносин, з урахуванням окремих доручень Голови Держпраці від 09.06.2020 № Д-189/1/4.4.1-20 та від 26.06.2020 №Д-211/1/3.1-20, призначено інспекційне відвідування суб`єкта господарювання ТОВ "ЕНЕРГОКОНСАЛТ" щодо дотримання законодавства про працю, в тому числі фактичного допуску працівників до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ з 15.10.2020 , з дотриманням п.9 Порядку (а.с. 151-153).

28.10.2020 посадовими особами відповідача, за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ «Енергоконсалт», реконструкція мереж теплопостачання - ділянки мережі теплопостачання від МК-5209 до МК-5210СК по АДРЕСА_1 (45000000-7 - будівельні роботи та поточний ремонт) проведено інспекційне відвідування, за результатами якого складено акт № ХК26486/2755/НД/АВ та припис від 28.10.2020. Процес інспекційного відвідування зафіксовано засобами відеотехніки, про що зазначено в акті. (а.с.44-58).

28.10.2020 відповідачем винесено припис про усунення виявлених порушень №ХК26486/2755/НД/АВ/П, яким зобов`язано позивача до 27.11.2020 усунути порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України та надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до ГУ Держпраці у Харківській області (а.с. 44-45).

17.11.2020 року постановою Головного управління Держпраці у Харківській області № ХК26486/2755/НД/АВ/П/ТД-ФС ТОВ «Енергоконсалт» притягнуто до відповідальності за порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України у вигляді штрафу в розмірі 250 000,00 грн.

Постановою встановлено, що 15.10.2020 за місцем здійснення господарської діяльності ТОВ "Енергоконсалт" : реконструкція мереж теплопостачання - ділянки мережі теплопостачання від МК-5209 до МК-5210СК по АДРЕСА_1 (45000000-7 - будівельні роботи та поточний ремонт) в порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, фактично допущено 5 працівників до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме: громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .(а.с. 54-58).

Не погоджуючись із приписом та постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів факту порушення позивачем вимог трудового законодавства, оскільки особи надавали позивачу послуги за цивільно-правовими договорами, які не містили ознак трудових договорів, а тому постанова про накладення штрафу та припис підлягають скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Наведена норма кореспондується із приписом ч. 1 ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Право на працю в Україні реалізується переважно шляхом укладання трудового договору між працівником та роботодавцем, законодавцем також передбачене право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, здійснення індивідуальної професійної діяльності та можливість фізичних осіб заробляти собі на життя через реалізацію цивільних відносин.

Так, ст. 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) унормовано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 ЦК України).

Відповідно до ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон №877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 2 Закону № 877-V, органи Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), забезпечують дотримання принципів державного нагляду (контролю); вимог щодо місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмежень у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактувань норм на користь суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборони на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерій ризику; права суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальності посадових осіб органу державного нагляду (контролю); прав суб`єктів господарювання; права на консультативну підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю) та умов віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі незатвердження відповідних критеріїв розподілу.

Згідно з п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 р. № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до п. 7 цього Положення орган Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 року, № 84 затверджено Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області (далі - Управління Держпраці), згідно з п. 1 якого, Управління Держпраці є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Згідно з п. п. 5 п. 4 цього Положення Управління Держпраці здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Статтею 1 Закону № 877-V визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з ч. 5 ст. 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог ст. ст. 1, 3, ч. ч. 1, 4, 6-8, абз. 2 ч.10, ч. ч. 13, 14 ст. 4, ч. ч. 1 - 4 ст. 5, ч. 3 ст. 6, ч. 1 - 4, 6 ст. ст. 7, 9, 10, 19, 20, 21, ч. 3 ст. 22 цього Закону.

Відповідно до п.п. 2,3 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю № 823, затвердженому постановою Кабінету Міністрів УКраїни від 21.08.2019 (далі Порядок № 823) заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог Закону та з урахуванням пунктів 2-4 цього Порядку. Заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад) у формі, визначеній абзацом першим цього пункту.

Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені п. 5 Порядку № 823, відповідно до підпункту 3 якого інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктами 16, 20 Порядку № 823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.Припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Відповідно до п. 2 Порядку № 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Відповідно до п. 3 Порядку № 509 уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа).

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 4 Порядку № 509).

Відповідно до п. 10 Порядку № 509 постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Судовим розглядом установлено, що інспекційне відвідування позивача проведено на підставі п. п. 3 п. 5 Порядку № 823, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом статті 21 КЗпП трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Згідно п.2 ст.24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (стаття 23 КЗпП).

Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У той же час взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами статті 208 Цивільного кодексу України (далі - ЦК).

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 ЦК, згідно з якою договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу наведених норм, колегія суддів зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду 13 червня 2019 року у справі № 815/954/18, 06.10.2020 року у справі №809/52/18, 14.03.2021 року у справі №0840/3691/18.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Енергоконсалт» (Замовник) укладено цивільно-правові договори з 5 фізичними особами (Виконавцями): а саме 03.08.2020 із ОСОБА_1 ( угода №4) та ОСОБА_2 (угода №7) та 12.10.2020 із ОСОБА_3 (угода №12 ), ОСОБА_4 (угода №13) та ОСОБА_5 (угода №14) .

Відповідно до умов договорів, виконавець бере на себе зобов`язання виконати наступне: "реконструкції мереж теплопостачання (демонтаж та монтаж трубопроводу Ш 800 ділянка мережі теплопостачання від МК-5209 до МК-5210СК по АДРЕСА_1 )" в строк до « 02» листопада 2020 року. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованнями (п. п.1.1, 1.2 Договору).

Додатковими угодами №1 від 02.11.2020 р. до договорів № 4, 7, 12, 12 змінено строк виконання зобов`язань - до 20.11.2020 та пролонговано дію первинного договору від 03.08.2020 року до 20.11.2020 року.

В підтвердження виконання договорів, позивачем надано акти приймання-передачі виконаних робіт, відповідно до яких розмір винагороди за договорами від 03.08.2020 № 4,7 склав 5 000 грн., за договорами від 12.10.2020 №12,13,14 - 3 000 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що зазначені договори є цивільно-правовими, а не трудовими.

Колегія суддів вважає такі висновки необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції не з`ясовано, який саме вид цивільного договору укладено сторонами, які саме роботи /послуги були обумовлені щодо кожного виконавця , який результат роботи має надати виконавець та в який спосіб він має бути встановлений.

Дослідивши зміст цивільно-правових договорів від 03.08.2020 та від 12.10.2020, колегія суддів дійшла висновку, що всі договору за змістом виконуваної роботи є ідентичними один одному, жодним пунктом договору не встановлено обсяг виконуваної роботи у вигляді конкретних фізичних величин для кожного працівника окремо, які підлягають вимірюванню, що повинні відображатися в акті їх приймання. Договори не містять відомостей щодо конкретного результату роботи, який має бути переданий виконавцем замовникові, переліку завдань роботи, її видів, кількісних і якісних характеристик.

Отже, надані "цивільно-правові договори" не містять конкретних фізичних величин або ж об`ємів роботи, а тому не є належними доказами в підтвердження наявності цивільних правовідносин, оскільки за своїм характером такі правовідносини фактично є трудовими.

Зазначене спростовує висновки суду першої інстанції, про визначення відносин між позивачем та вказаними особами як цивільно-правових.

Щодо посилань суду першої інстанції на положення статті 204 ЦК України, якою передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним, колегія суддів зазначає наступне.

Сам по собі факт відсутності судового рішення про визнання вказаних вище цивільно-правових правочинів недійсними не може бути безумовним доказом існування між зазначеними особами саме договірних цивільно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2019 по справі №13.06.2019 року.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, відповідач посилався зокрема на те, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 виконували роботи підвищеної небезпеки, виконання яких за договорами цивільно-правового характеру заборонено.

Так, ТОВ «Енергоконсалт» має дозвіл на виконання, зокрема: 1. монтажу, налагодження, ремонту, технічного обслуговування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки:- парових і водогрійних котлів теплопродуктивністю понад 0,1МВт;- посудин, що працюють під тиском 0,05Мпа;- трубопроводів пари та гарячої води з робочим тиском понад 0,05Мпа і температурою води вище 1100 С, які підлягають реєстрації в територіальних органах Держпраці;

2. зварювальні, газополумяні роботи, що підтверджується Дозволом №53.17.32 (переоформлений № НОМЕР_1 від 12.10.2016р.) від 05.01.2017 Головного управління Держпраці у Київській області (а.с. 38)

Також, ТОВ «Енергоконсалт» має дозвіл на виконання:

1. Монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне, обслуговування машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки:

- устаткування напругою понад 1000В (електричне устаткування електричних станцій та мереж; технологічне електрообладнання);

- трубопроводи пари та гарячої води з робочим тиском понад 0.05 МПа і температурою нагріву вище ніж 1100С, посудин, що працюють під тиском понад 0,05МПа, крім автомобільних газових балонів, що є ємностями для газового моторного палива;

2. Монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт (без застосування зварювання ), технічне обслуговування машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки:

- парові та водогрійні котли теплопродуктивністю 0,1 МВт;

3. Зведення, монтаж і демонтаж будинків, споруд, зміцнення їх аварійних частин, що підтверджується дозволом №872.18.32. від 11.04.2018 Головного управління Держпраці у Київській області (а.с. 39).

Так, пунктами 7,11 Додатку №2 «Перелік видів робіт підвищеної небезпеки» Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі також - Порядок № 1107), передбачено, що роботи в замкнутому просторі ( трубопроводах тощо), монтаж, демонтаж, налагодження, ремонт, технічне обслуговування, реконструкція машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, відносяться до робіт підвищеної небезпеки.

Відповідно до п. 9 Додатку №7 до Порядку №1107 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 березня 2020 р. № 207) «Перелік машин, механізмів, устатковання підвищеної небезпеки, що експлуатуються (застосовуються) на підставі декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці», до таких відносяться трубопроводи пари та гарячої води з робочим тиском понад 0,05 МПа і температурою нагріву вище ніж 110 °С, посудин, що працюють під тиском понад 0,05 МПа, крім автомобільних газових балонів, що є ємностями для газового моторного палива.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про охорону праці» дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки повинен одержати саме роботодавець.

Пунктом 6 Порядку № 1107 визначено, що дозвіл за формою згідно з додатком 1 видається роботодавцеві - на виконання робіт підвищеної небезпеки, що зазначені у додатку 2, або на експлуатацію машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, що зазначені у додатку 3.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що оскільки чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством передбачено, що отримує дозвіл на виконання конкретних видів робіт роботодавець, то роботи підвищеної небезпеки, визначені таким дозволом, можуть виконуватись виключно працівниками такого роботодавця, а не особами, що надають послуги за цивільно-правовими договорами, за умови відсутності у них дозволів на виконання таких робіт

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2019 у справі №480/4515/18, від 02.06.2021 у справі №260/613/19.

Матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 при укладенні цивільно-правових угод по виконанню робіт з реконструкції мереж теплопостачання (демонтаж та монтаж трубопроводу Ш 800 ділянка мережі теплопостачання від МК-5209 до МК-5210СК по АДРЕСА_1 ) мали дозволи на виконання робіт з підвищеною небезпекою.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що до виконання робіт реконструкції мереж теплопостачання (демонтаж та монтаж трубопроводу Ш 800) у даному випадку могли бути допущені виключно наймані працівники позивача, а не особи, з якими останнім укладено цивільно-правові договори щодо надання певних послуг.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки робота, яка зазначена в договорах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а саме реконструкції мереж теплопостачання (демонтаж та монтаж трубопроводу Ш 800), відноситься до робіт підвищеної небезпеки, то саме під час укладання трудового договору роботодавець повинен проінформувати працівника під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров`я та про права працівника на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми права, не з`ясував обставини виконання працівниками роботи підвищеної небезпеки, виконання яких за договорами цивільно-правового характеру заборонено, а обмежився лише доводами позивача викладеними у позовній заяві.

Колегія суддів звертає увагу на позицію Верховного Суду у постановах від 30.03.2021 (справа № 380/1563/20) та від 02.06.2021 (справа №260/613/19), відповідно до якої Суд вказав, що у разі, якщо робота, виконувана особою на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності або є роботою з обслуговування його діяльності, то робота такої особи повинна виконуватись на умовах трудового договору.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань здійснює діяльність згідно КВЕД 42.21 «Будівництво трубопроводів».

При цьому, як убачається з цивільно-правових угод між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , зазначені працівники виконували роботу (надавали послуги) по реконструкції мереж теплопостачання (демонтаж та монтаж трубопроводу Ш 800). Тобто даний вид роботи відноситься до КВЕД 42.21 «Будівництво трубопроводів» та збігається з видом економічної діяльності позивача, що також свідчить про необхідність укладення трудового договору.

Посилання суду, що на підставі договорів складено акти виконаних робіт, проведено оплату та утримано податки, колегія суддів вважає такими, що спростовують факт порушення вимог трудового законодавства, оскільки акти виконаних робіт містять загальне визначення роботи, яке співпадає із предметом договору, не визначають конкретний вид робіт, що виконувався кожним працівником , отже не конкретизують зміст та обсяг операції, одиницю виміру господарської операції та не дають змогу ідентифікувати, які саме роботи були виконані.

Відповідно до ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, надані акти виконаних робіт не є належними доказами в підтвердження існування саме господарських правових відносин позивача із зазначеними в приписі та постанові особами.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем , належними доказами доведено факт вчинення правопорушення.

Таким чином, у межах спірних правовідносин позивачем не дотримано вимоги ст.24 КЗпП України в частині обов`язкового укладання трудових договорів у письмовій формі шляхом укладення договору (контракту), видання наказу, або розпорядження та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а отже, спірні постанова про накладення штрафу та припис про усунення недоліків є правомірними.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, та невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 по справі № 520/19110/2020 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоконсалт" відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій
Повний текст постанови складено 17.06.2021 року