Справа № 140/3887/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3887/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Державної фіскальної служби України (далі ДФС України, відповідач) про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16 про поновлення на роботі за період з 08.04.2020 по дату винесення рішення по справі в сумі 580,49 грн. з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу 1,093.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16, зокрема, поновлено позивача на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 21.01.2016, стягнуто з Міністерства доходів і зборів України на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 611836,46 грн., рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. При цьому, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 у даній справі замінено сторін виконавчого провадження, а саме боржників: Міністерство доходів і зборів України на правонаступника ДФС України; Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Міністерства доходів і зборів України на правонаступника Департамент податкових та митних експертиз ДФС.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до ДФС України із заявами про добровільне виконання рішення суду від 07.04.2020. Листом від 03.02.2021 року відповідач повідомив, що на виконання вказаного вище рішення суду наказом ДФС України від 01.02.2021 №60-о його поновлено на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 21.01.2016.

Разом з тим, позивач вважає, що такі дії ДФС України не можуть вважатись такими, що свідчать про належне виконанням рішення суду про поновлення його на посаді, оскільки: з 20.10.2020 у справі №803/173/16 його не можливо поновити в Спеціалізованій лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів, так як даний боржник замінений ухвалою суду на правонаступника Департамент податкових та митних експертиз ДФС, крім того, з 22.10.2015 Спеціалізована лабораторія з питань експертизи та досліджень Міндоходів припинена і поновлення позивача в даній установі протиправне, так як до нього ДФС України хоче застосувати норму ст. 240-1 КЗпП України і фактично не допустити до виконання своїх обов`язків, які він здійснював до звільнення, а просто внести запис про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином, на думку позивача, ДФС України не виконала рішення суду про поновлення його на роботі та не бажає таке належним чином виконувати.

ОСОБА_1 вказує, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Зауважує, що обставини щодо розміру його середньоденної заробітної плати встановлені рішенням суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16, а тому відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України не потребують доказування. Враховуючи, що рішення суду від 07.04.2020 року у справі №803/173/16 з урахуванням ухвали суду від 20.10.2020 про поновлення позивача в на роботі в Департаменті податкових та митних експертиз ДФС залишається невиконаним, а тому наявні правові підстави для застосування статті 236 КЗпП України, а саме оплата вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника в розмірі 580,49 грн. за кожен робочий день, починаючи з 08.04.2020 по дату винесення судом рішення по суті справи.

Крім того, посилаючись на пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, вказує, що обчислення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення повинно проводитись із застосуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу заступника директора Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби, який становить 1,093. Відтак розмір заробітної плати за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді має обраховуватись в сумі 580,49 грн. х 1,093 = 634,47 грн. за кожен робочий день, починаючи з 08.04.2020.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Вказує, що ДФС як правонаступник Міндоходу виконало рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі № 803/173/16, відповідно до якого було зобов`язано ДФС поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міністерства доходів і зборів України. При цьому, наголошує, що ухвала Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 про заміну сторони виконавчого провадження не змінює резолютивної частини та не змінює порядок виконання рішення, відтак доводи позивача про необхідність його поновлення на роботі в Департаменті податкових та митних експертиз ДФС є безпідставними. Крім того, вважає, що стягувати середній заробіток на користь ОСОБА_1 належить з Державної митної служби України, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» є правонаступником майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд даної справи за участі представника ДФС України відмовлено.

У відповіді на відзив позивач з доводами відповідача, викладеними у відзиві, не погодився та зазначив, що з 20.10.2020 ухвалою про заміну сторони виконавчого провадження у справі №803/173/16 на ДФС України та Департамент податкових та митних експертиз ДФС були покладені обов`язки щодо виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16. Тобто, зобов`язано ДФС України виплатити позивачу середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 611 836,46 грн, яку відповідач на даний час так і не виплатив та зобов`язано поновити його на роботі в правонаступнику Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міністерства доходів і зборів України Департаменті податкових та митних експертиз ДФС, що на даний час також не виконане. Вважає, що на даний час продовжується затримка у виконанні рішення суду про поновлення його на роботі, яке було предметом розгляду справи №803/173/16, відтак просить позов задовольнити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16 за позовом ОСОБА_1 до ДФС України, Департаменту податкових та митних експертиз ДФС, Державної митної служби України, Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби про скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії (із урахуванням ухвали з питань внесення виправлень у судове рішення від 13.04.2020) позов задоволено частково; визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 20.01.2016 № 4-о «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 21.01.2016; стягнуто з Міністерства доходів і зборів України на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 611836,46 грн.; рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме в розмірі 12190,29 грн. допущено до негайного виконання; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16 залишено без змін.

В подальшому, ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 20.10.2020 замінено сторін виконавчого провадження з примусового виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 в справі № 803/173/16, а саме боржників: Міністерство доходів і зборів України на правонаступника ДФС України; Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Міністерства доходів і зборів України на правонаступника Департамент податкових та митних експертиз ДФС.

Позивач неодноразово (08.12.2020 та 11.01.2021) звертався до ДФС України із заявами, в яких просив добровільно виконати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі № 803/173/16.

Листом від 03.02.2021 №/Д/99-99-08-01-14 відповідач повідомив позивача про те, що на виконання рішення суду від 07.04.2020 у справі № 803/173/16 наказом ДФС України від 01.02.2021 №60-о його поновлено на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 21.01.2016.

Так, наказом ДФС України від 01.02.2021 №60-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 » скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України від 20.01.2016 № 4-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено позивача на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 21.01.2016.

Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що, на думку позивача, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 з урахуванням ухвали суду від 20.10.2020 у справі №803/173/16 про поновлення його на роботі в Департаменті податкових та митних експертиз ДФС є невиконаним, відтак наявні правові підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у частині поновлення на посаді, починаючи з 08.04.2020 по дату винесення судом рішення по суті справи.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною другою статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 року звернув увагу, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Частинами першою, другою та сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини першої статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, норма статті 236 КЗпП України передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Тобто, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17, від 05.09.2019 у справі № 816/943/17, від 10.01.2020 у справі №340/1218/19.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суд встановлював: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020, позивача поновлено на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів.

Відповідно до пункту 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15, «...законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення».

Суд звертає увагу на те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16 в частині поновлення позивача на посаді допущено до негайного виконання, однак фактичне його виконання відбулось лише 01.02.2021 із виданням наказу №60-о «Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким позивача поновлено на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів. Отже, у даному випадку мала місце затримка суб`єктом владних повноважень виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, що зумовлює наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час затримки в силу приписів статті 236 КЗпП України.

При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача на те, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 з урахуванням ухвали суду від 20.10.2020 у справі №803/173/16 про поновлення його на роботі є невиконаним з огляду на таке.

Як зазначалось вище, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16 позивача поновлено на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів, а ухвалою суду від 20.10.2020 замінено сторін виконавчого провадження, а саме боржників: Міністерство доходів і зборів України на правонаступника ДФС України; Спеціалізовану лабораторію з питань експертизи та досліджень Міністерства доходів і зборів України на правонаступника Департамент податкових та митних експертиз ДФС.

Суд наголошує на тому, що ухвала суду від 20.10.2020 не змінює резолютивної частини рішення суду від 07.04.2020 та не змінює порядок та спосіб виконання судового рішення.

У свою чергу, наказом ДФС України від 01.02.2021 №60-о поновлено позивача на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів з 21.01.2016.

При цьому, позивачем не надано суду доказів звернення до суду у справі №803/173/16 із заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення та, відповідно, прийняття судом судового рішення за результатами розгляду такої заяви, доказів оскарження наказу ДФС України від 01.02.2021 №60-о, яким позивача поновлено на відповідній посаді, також матеріали справи не містять.

Щодо обрахунку періоду затримки виконання рішення суду, то його слід рахувати від наступного дня після постановлення рішення суду про поновлення на роботі до дати видання наказу про поновлення на роботі.

Враховуючи те, що рішення суду від 07.04.2020 про поновлення позивача на посаді виконане ДФС України шляхом прийняття наказу лише 01.02.2021, тому суд вважає, що період з 08.04.2020 по 31.01.2021 є часом затримки в поновленні ОСОБА_1 на посаді згідно з рішенням суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16.

Отже, позивач має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення, а саме за період з 08.04.2020 по 31.01.2021.

Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Обставини щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача встановлені у рішенні Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16 та відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України не потребують доказування у даній справі.

Вказаним судовим рішенням встановлено розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за два попередні місяці роботи перед звільненням - 580,49 грн.

Суд встановив, що час затримки у поновленні на роботі позивача становить 203 робочих днів з 08.04.2020 по 31.01.2021. При цьому, при обрахунку періоду затримки виконання рішення суду судом враховано листи Мінсоцполітики від 29.07.2019 № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» та від 12.08.2020 № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік».

Таким чином, середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду складає 117839,47 грн. (580,49 х 203), який підлягає стягненню з ДФС України.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду повинно здійснюватися саме з Державної митної служби України, яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» є правонаступником майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС України, зважаючи на таке.

Відповідно до статті 236 КЗпП України фінансову відповідальність за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі покладено на власника або уповноваженого ним органу, які допустили затримку виконання судового рішення.

Оскільки на ДФС України, як правонаступника Міністерства доходів і зборів України, покладено обов`язок поновити позивача на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів відповідно до ухвали суду від 20.10.2020 у справі № 803/173/16, у свою чергу, відповідач допустив затримку виконання рішення суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16, тому витрати по виплаті середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у частині поновлення на посаді повинна нести саме ДФС України.

Враховуючи наведені положення законодавства та встановлені обставини справи, суд прийшов до переконання, що у даному випадку ДФС України було допущено протиправну бездіяльність щодо затримки виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 у справі №803/173/16 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі у період з 08.04.2020 по 31.01.2021, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час такої затримки у розмірі 117839,47 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 08.04.2020 по дату винесення рішення у справі в сумі 580,49 грн. з урахуванням коефіцієнту підвищення посадового окладу 1,093, суд враховує таке.

До 12.12.2020 пункт 10 Порядку №100 визначав, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу ІV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Водночас постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100» (набрала чинності 12.12.2020) виключено пункт 10 Порядку №100.

Таким чином, суд приходить до висновку, що починаючи з 12.12.2020 наведені положення пункту 10 Порядку №100 не можуть застосовуватись, оскільки втратили чинність.

Стосовно періоду, за який підлягає стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду (позивач просить за період з 08.04.2020 по дату винесення рішення у справі), то суд повторно наголошує, що доводи позивача про невиконання ДФС України рішення суду від 07.04.2020 з урахуванням ухвали суду від 20.10.2020 у справі №803/173/16 про поновлення його на роботі спростовані в ході розгляду даної справи. Наказом ДФС України від 01.02.2021 №60-о позивача поновлено на посаді заступника начальника Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Міндоходів, доказів оскарження вказаного наказу суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у частині поновлення на посаді за період з 08.04.2020 по 31.01.2021 у розмірі 117839,47 грн. та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної фіскальної служби України (04053, місто Київ, Львівська площа, будинок 8, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення суду від 07 квітня 2020 року у справі №803/173/16 у частині поновлення на посаді за період з 08 квітня 2020 року по 31 січня 2021 року у розмірі 117839,47 грн. (сто сімнадцять тисяч вісімсот тридцять дев`ять грн. 47коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко