Справа № 160/2825/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2021 року Справа № 160/2825/21

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Південно-Східне міжрегіональне управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Південно-Східне міжрегіональне управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
26.03.2021 року до суду надано письмовий відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 та вважає їх необґрунтованими, з огляду на те, що положеннями п. «а» , п. «б» ст. 12 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що пенсія призначається особам відповідно до вказаного закону за наявності вислуги років (при звільненні у період з 01.10.2016 по 19.04.2017 року) в розмірі 23 календарні роки і більше та у разі, якщо на день звільнення зі служби особі виповнилось 45 років. Проте, відповідач посилається на те, що позивач вимагає призначити пенсію на підставі вислуги років у пільговому обчисленні, що не передбачено чинним законодавством. За позицією відповідача, вислуга років на день звільнення ОСОБА_1 складає 17 років 10 місяців та 27 днів, чого не достатньо для призначення пенсії за вислугою років. На підставі наведеного у відзиві, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області просило відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.07.1997 року, починаючи з 14.08.1998 року був прийнятий на службу в органи внутрішніх справ ГУ МВС України в Дніпропетровській області згідно Наказу УВС №186 о/с від 10.08.1998 року. Наказом ГУМВС №91 від 21.06.2011 року позивач був звільнений з органів внутрішніх справ з 21.06.2011 року.
З 29.03.2012 року по 19.04.2017 року позивач проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України безперервно 05 (п`ять) років 00 (нуль) місяців 20 (двадцять) днів (накази №38 о/с від 02.04.2012 року, №103/ОС-17 від 18.04.2017 року).
Так, згідно витягу з Наказу Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» від 18.04.2017 року №103/ОС-17, ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням 19 квітня 2017 року. Згідно вказаного наказу, вислуга років на 19.04.2017 року в календарному обчисленні становить 17 років 10 місяців 27 днів, у пільговому обчисленні - 23 роки 10 місяці 08 днів.
Пільгова вислуга років підтверджується розрахунком, складеним старшим інспектором відділу по роботі з персоналом державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», капітаном внутрішньої служби Іваном Жидковим.
З 06.06.2017 року згідно наказу №216 о/с від 02.06.2017 року, ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого слідчого слідчого відділу управління Державної кримінально-виконавчої служби України за результатами конкурсу (Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції).
11.07.2018 року позивач на підставі п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» був звільнений у зв`язку із скороченням штату.
22.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції, шляхом направлення заяви поштою, щодо підготовки та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області матеріалів для призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Супровідним листом від 04.01.2021 року за вих..№42-24/Кр-21 Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції заяву ОСОБА_1 було направлено за належністю для розгляду до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».
Супровідним листом від 22.01.2021 року за вих.№4.2-461/Кт-21 на адресу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області було направлено матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 з поданням про призначення пенсії за вислугу років №9573 від 20.01.2021 року.
Листом від 15.02.2021 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області (управління пенсійного забезпечення) повернуло без виконання в адресу Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань подання про призначення пенсії за вислугу років №9573 від 20.01.2021 року ОСОБА_1 .
Не погодившись з такими діями (бездіяльністю) відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в кримінально-виконавчої служби, визначені Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-XII від 01.01.1992 року (надалі - Закон №2262-XII ).
Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.
Згідно зі статтею 17-1 Закону № 2262-XII, порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Як встановлено судом у даній справі, ОСОБА_1 не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте в нього наявний відповідний пільговий стаж відповідно до п.п. «в» та «г» п. 3 Постанови КМУ «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 року №393 (надалі - Постанова №393), до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
- один місяць служби за півтора місяця у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств;
- один місяць служби за сорок днів час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.
Так, статтею 17 Закону № 2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, та, як вже зазначалось, статтею 17-1 Закону № 2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Отже, Законом № 2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.
Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.
Таким чином, основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, в даному разі - Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Під час судового розгляду справи встановлено, що вислуга років позивача, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 23 календарних років, відтак, суд вважає, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ.
У зв`язку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо визнання протиправними дій пенсійного органу в частині відмови ОСОБА_1 та у зобов`язанні призначити пенсію підлягає задоволенню, однак, не з тієї дати, яка заявлена у позовній заяві (з урахуванням уточнень), а з 20.01.2021 року, оскільки подання №9573 про призначення пенсії Південно-Східним міжрегіональним управлінням з питань виконання покарань Міністерства юстиції складено саме 20.01.2021 року.
Висновки суду у даній справі узгоджуються з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 03.03.2021 року у справі 805/3923/18-а, в якій суд погодився з висновком, викладеним у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а. Водночас, з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону № 2262-XII у частині призначення пенсії за вислугу років, враховуючи пільгове нарахування стажу, колегія суддів Верховного Суду у справі 805/3923/18-а відступила від правових висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17.
Щодо повернення відповідачем документів відносно ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань Міністерства юстиції, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (надалі - Порядок), заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з вказаним Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі міністерства та інші органи).
Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Пунктом 12 Порядку визначено, що Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи.
Пунктом 13 Порядку визначено, що копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженими структурними підрозділами до органів, що призначають пенсії, мають бути завірені цими уповноваженими структурними підрозділами в установленому порядку.
Поряд з цим, вказаним Порядком не передбачено повернення копій матеріалів пенсійної справи до уповноваженого структурного підрозділу після прийняття відповідно рішення пенсійним органом (про призначення пенсії, або ж про відмову у її призначенні).
Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача щодо повернення документів про призначення пенсії без виконання до Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України також підлягають задоволенню.
Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.
При цьому, суд виходить з положень, закріплених в п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, де вказано, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 ст.72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, на підставі наданих доказів в їх сукупності, положень законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої та третьої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, третя особа: Південно-Східне міжрегіональне управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання дій (бездіяльності) протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років на підставі п. «а» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 20.01.2021 року, виходячи з вислуги років - 23 роки 6 місяців 8 днів.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

12.05.2021

Рішення не набрало законної сили 12 травня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник