Справа № 160/7957/21
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

15 червня 2021 року Справа № 160/7957/21

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Дніпровської міської ради, в якій позивачі просять:

- визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - Дніпровської міської ради, що полягає у не розгляді клопотання (вх. № 36/2903 від 08.06.2017 року) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути клопотання (вх. № 36/2903 від 08.06.2017 року) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

10.06.2021 року представник позивачів надав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви та заяву про поновлення строку звернення до суду. В обгрунтування заяв зазначено, що станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач не розглянув клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . В заяві представник позивачів посилається на триваюче правопорушення, яке характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону. Відсутність рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу в межах встановленого законам місячного строку свідчить про протиправну бездіяльність відповідного органу. Отже, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися 08.06.2017 року з письмовим клопотанням до Дніпровського міського голови ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 і на час звернення позивачів до суду обов`язок прийняти рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу не виконано, має місце триваюче порушення прав позивачів, у зв`язку з чим, представник позивачів вважає, що строк звернення до суду не порушено. Також, представник позивачів звернув увагу суду, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувають дві справи №160/7958/21, №932/1069/21, в рамках яких учасники справи та підстави позову є ідентичними.

Розглянувши заяви представника позивача про усунення недоліків позовної заяви та поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за приписами частин першої, другої якої позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Так, представник позивачів у заяві про поновлення строку звернення до суду, посилається на триваюче правопорушення прав позивачів внаслідок нерозгляду їх заяви, у зв`язку з чим, представник позивачів вважає, що строк звернення до суду не порушено.

З наданої до суду позовної заяви вбачається, що згідно договору купівлі-продажу торгівельного павільйону від 21.03.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Придбавши нерухоме майно, позивачі 07.06.2017 року звернулися з письмовим клопотанням до Дніпровського міського голови ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, враховуючи те, що Земельним кодексом встановлено місячний строк розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в липні 2017 року клопотання мало бути розглянуто.

Отже, про порушення права позивачам було відомо з липня 2017 року.

До суду позивачі звернулись 19.05.2021 року, тобто майже через 4 роки.

Оцінюючи вказані позивачем у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду аргументи, суд зазначає, що позивачі були обізнані про бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень, яка виразилась у нерозгляді клопотання позивачів від 07.06.2017 року, ще у липні 2017 року, зважаючи на встановлений законом місячний термін розгляду клопотання, однак не зазначили поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з указаним позовом.

Наведені представником позивачів доводи щодо триваючого правопорушення є помилковими та не є підставою для поновлення строку на звернення до суду.

Позивачами не надано доказів того, що за наявності наміру поновити порушені права, позивачі були об`єктивно позбавлені можливості вчасно звернутися до суду з адміністративним позовом.

Така правова позиція щодо застосування строків звернення до суду та кваліфікації правопорушення як триваючого викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.03.2021 року у справі №199/3323/19.

Враховуючи наявність неоднакового підходу до визначення процесуальних строків звернення до суду у публічно-правових відносинах, Верховним Судом у 2020-2021 роках сформовано правові позиції про необхідності дотримання встановлених КАС України строків звернення до суду та поновлення порушеного строку виключно за наявності поважних причин підтверджених належними доказами:

- у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 11.02.2021 року у справі №240/532/20;

- у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року по справі №240/12017/19;

- у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.11.2020 року по справі №500/2486/19.

Суд критично оцінює посилання представника позивачів на ту обставину, що в провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебувають дві аналогічні справи (№160/7958/21; №932/1069/21), оскільки це не є підставою для поновлення пропущеного в цій справі строку звернення до суду. Крім того, суд у справах №160/7958/21, №932/1069/21 не позбавлений права в порядку частини 3 статті 123 КАС України після відкриття провадження у справі залишити позовну заяву без розгляду внаслідок пропуску позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Таким чином, позивачами пропущено строк звернення до суду більше ніж на 3 роки, не надано доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та задоволення заяви представника позивачів про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до частини 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з пунктом 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Враховуючи зазначене, заяви представника позивачів про усунення недоліків позовної заяви та поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягають, а позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії має бути повернута позивачам.

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв представника позивачів про усунення недоліків позовної заяви та поновлення строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачам.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачам разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачам, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар