Справа № 320/6867/18
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6867/18 Головуючий у 1 інстанції: Панова Г.В.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кобаля М.І.

Коротких А.Ю.

За участю секретаря Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2018 та рішення № від 19.06.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, прийняті ГУ ДФС у Київській області.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2018. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області № від 19.06.2018 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Головне управління Державної податкової служби України у Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

26 квітня 2021 року Шостого апеляційного адміністративного суду від Головного управління Державної податкової служби України у Київській області надійшло клопотання на виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, в якому, Головне управління Державної податкової служби України у Київській області просить замінити відповідача на Головне управління Державної податкової служби України у Київській області ().

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2021 року у задоволенні вищевказаного клопотання відмовлено.

07 червня 2021 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі направлень від 06 березня 2018 року № 606 та № 607, виданих Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області, згідно із підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77, пункту 82.1 статті 82 Податкового кодексу України, службовими особами Головного управління ДФС у Київській області, відповідно до плану-графіка проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання та на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 26.02.2018 року № 424 була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р.

За результатами перевірки складено Акт документальної планової виїзної перевірки позивача № 237/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 30 березня 2018 року, в якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

- пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2, пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження суми чистого доходу за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. на загальну суму 1 047 969,09 грн., в чому числі: за 2016 р. в сумі 546 402,51 грн. та за 2017 р. в сумі 501 566,58 грн., що, на думку податкового органу, призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 188 634,43 грн., в тому числі: за 2016 р. в сумі 98 352,45 грн. та за 2017 р. в сумі 90 281,98 грн.;

- пункту 2 частини 1 статті 7, статті 8, частини 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" в частині заниження чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., що, на думку податкового органу, призвело до заниження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок в сумі 58 460,52 грн.;

- пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України в частині заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності позивачем за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р. на суму 1 047 969,09 грн., що, на думку податкового органу, призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 15 719,54 грн.;

- пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України в частині заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за 2016-2017 р.р., що, на думку податкового органу, призвело до заниження податку на додану вартість в сумі 47 537,00 грн., в тому числі у 2016 р. на суму 21 777,00 грн., у 2017 р. - 25 760,00 грн.;

- підпункту 214.1.4 пункту 214.1 статті 214, підпункту 215.3.10 пункту 215.3.10 пункту 215.3 статті 215, пункту 217.1 статті 217 Податкового кодексу України в частині заниження акцизного податку в сумі 15 851,08 грн., в тому числі: 2016 рік - 7 756,22 грн., 2017 рік - 8 049,86 грн.;

- пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" в частині не оприбуткування товару, а саме: реалізація товару по безготівковій та готівковій формі розрахунків за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 73 575,53 грн.

На підставі Акта перевірки, Головне управління ДФС у Київській області прийнято рішення № від 19.06.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Крім того, 19 червня 2018 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області була сформована та направлена на адресу ФОП ОСОБА_1 вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2018 року, за даними якої за ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 58 460,52 грн.

Не погоджуючись із рішенням про застосування штрафних санкцій та вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу п.п. 177.1-177.3 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця. Для фізичної особи-підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно п. 177.5 ст. 177 ПК України, фізичні особи-підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Положеннями п. 177.10 ст. 177 ПК України закріплено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді. Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Наказом Міністерства доходів і зборів України 16 вересня 2013 року № 481 затверджено Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - Порядок № 481).

Положеннями п. 1 вищевказаного Порядку №481 передбачено, що, відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу ІV Податкового кодексу України, фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 481, записи у Книзі виконуються за підсумками робочого дня, протягом якого отримано дохід.

За приписами п. 6 Порядку № 481, самозайняті особи заносять до Книги відомості в такому порядку: 1) у графі 1 зазначається дата запису; 2) у графі 2 відображається сума доходу, отриманого від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, зокрема, кошти, що надійшли на поточний рахунок, касу платника податків та/або отримано готівкою, сума заборгованості, за якою минув строк позовної давності, вартість безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг); 3) у графі 3 вказується сума повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) та/або повернутої передплати; 4) графа 4 розраховується як різниця між отриманим доходом від здійснення господарської або незалежної професійної діяльності (графа 2) та сумою повернутих самозайнятою особою коштів за товари (роботи та послуги) (графа 3); 5) у графі 5 зазначаються реквізити документа, який підтверджує понесені витрати, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом. Документами, які підтверджують витрати, можуть бути, зокрема, платіжне доручення, прибутковий касовий ордер, квитанція, фіскальний чек, акт закупки (виконаних робіт, наданих послуг) та інші первинні документи, що засвідчують факт оплати товарів, робіт, послуг; 6) у графі 6 відображається сума витрат, які документально підтверджені та безпосередньо пов`язані з отриманням доходу за підсумками дня; 7) у графі 7 відображається сума витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці найманих осіб, понесені у звітному місяці; 8) у графі 8 відображається сума фактично понесених інших витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу, які не зазначені в графах 6 та 7, зокрема, витрати на сплату послуг, зв`язку, орендних та комунальних платежів тощо; 9) у графі 9 зазначається сума чистого оподатковуваного доходу, яка розраховується як різниця між сумою доходу за звітний період (графа 4) та сумою понесених витрат від провадження господарської або незалежної професіональної діяльності (графи 6, 7, 8).

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управління ДФС у Київській області була проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р., з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р.

За результатами проведення вищевказаної перевірки складено Акт документальної планової виїзної перевірки № 237/10-36-13-09/ НОМЕР_1 від 30 березня 2018 року.

В Акті перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2016р. та 2017р., встановлено заниження суми чистого доходу на загальну суму 1047969,09 грн., в т.ч. за 2016 р. в сумі 546402,51 грн. та за 2017 р. в сумі 501566,58 грн., чим порушено п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України.

Вищевказаний висновок контролюючого органу базується на тому, що між обсягом придбаного товару (алкогольних напоїв та тютюнових виробів) та залишками товарів станом на перше число року, вартість яких збільшена на розмір націнки, та обсягом реалізації цих же товарів, що відображений у податкових деклараціях з акцизного податку, і обсягом залишків товарів за їх ринковою вартістю на кінець року існує позитивна різниця.

Колегія суддів зазначає, що в період, що підлягав перевірці контролюючим органом, ФОП ОСОБА_1 велася книга обліку доходів і витрат, яка містить відомості про загальний оподатковуваний дохід позивача за вказаний період (а.с. 27-57).

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відомості про загальний оподатковуваний дохід за 2016 та 2017 рік кореспондують, також, даним, що знаходяться у фіскальній пам`яті РРО, через який проводились розрахунки за товари/послуги, та узгоджуються з обсягами коштів, що надійшли на банківський рахунок ФОП ОСОБА_1 та підтверджується відповідними банківськими виписками.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України віл 14.03.2013 року № 395 (далі - Порядок №395), результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт, а у разі відсутності порушень - довідка.

Згідно п. 1.5 Порядку №395, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Положеннями пункту 1.7 Порядку №395 передбачено, що факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою, з посиланнями на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку та підтверджують наявність зазначених фактів.

Згідно вимог п. 2.3.2.2. Порядку №395, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно, зокрема: чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень; зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення.

Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що Акт від 30 березня 2018 року № 237/10-36-13-09/ НОМЕР_1 не містить посилань на будь-які первинні, платіжні чи розрахункові документи, які б свідчили, що в охоплений перевіркою період позивачем були отримані доходи, облік яких не був здійснений у графі 2 Книги обліку доходів і витрат.

Крім того, як вірно вказано судом першої інстанції, фахівці контролюючого органу, визначаючи розмір загального оподатковуваного доходу, не перевіряли платіжних та розрахункових документів, на підставі яких позивачем сформовані задекларовані показники чистого оподатковуваного доходу; контролюючим органом не досліджувався обсяг залишків товарно-матеріальних цінностей станом на початок та кінець звітних (податкових) періодів, охоплених перевіркою.

Колегія суддів зазначає, що, визначаючи числове значення загального оподатковуваного доходу, контролюючим органом здійснено самостійне визначення доходу ФОП ОСОБА_1 , взявши за основу такого розрахунку визначений на власний розсуд розмір націнки на товари, що реалізувались та довільно визначений обсяг залишків товарно-матеріальних цінностей за вартістю їх реалізації.

Із Акту перевірки від 30 березня 2018 року №237/10-36-13-09/ НОМЕР_1 вбачається, що контролюючий орган розмір загального оподатковуваного доходу за 2016 та 2017 рік визначив не шляхом перевірки банківських, платіжних та інших документів, що містять відомості про обсяги коштів, одержаних позивачем, а математично, порівнявши задекларований позивачем показник загального оподатковуваного доходу та обсяг залишків товарів з вартістю придбаних в охопленому перевіркою періоді товарів, збільшеної на довільно визначений розмір націнки.

Як вірно вказано судом першої інстанції, Акт перевірки не містить жодних посилань на об`єктивні факти, підтверджені первинними або іншими документами, що свідчили б про реалізацію позивачем товарів, дохід від чого не відображено у податковому обліку.

З вищевказаного вбачається, що показник загального оподатковуваного доходу визначено контролюючим органом лише на умовних значеннях вартості придбаних протягом певного податкового періоду товарів.

Також, слід зазначити, що Акт перевірки від 30 березня 2018 року №237/10-36-13-09/ НОМЕР_1 не містить посилання на норми чинного законодавства, яким контролюючий орган обґрунтовує про необхідність коригування (збільшення) загального оподатковуваного доходу на позитивне значення різниці між вартістю придбаних протягом звітного (податкового) періоду товарів з урахуванням націнки у розмірі 30,54% для алкогольних напоїв та 7% або 4% % для тютюнових виробів та фактичним обсягом реалізованих товарів.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення контролюючим органом податкових зобов`язань виключно на підставі інформації про ймовірний обсяг залишків, збільшений на розмір торговельної націнки, не ґрунтується на вимогах закону.

Колегія суддів, також, бере до уваги, що на підставі Акту перевірки від 30 березня 2018 року №237/10-36-13-09/ НОМЕР_1 , Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкові повідомлення-рішення від 20 квітня 2018 року №, №, №, №, №, №, які були предметом судового розгляду Київським окружним адміністративним судом у справі № 810/3756/18 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області.

Так, в рішенні Київського окружного адміністративного суду від 24 січня 2019 року у справі № 810/3756/18, яке набрало законної сили 12 квітня 2019 року, судом зазначено, що податковим органом не надано жодного належного доказу на підтвердження позиції про заниження скаржником валового доходу. В податкових деклараціях суми про майновий стан і доход за 2016-2017 р.р. позивачем вказані вірно, вони повністю арифметично відповідають наявним первинним документам, а саме Z-звіти, книги обліку розрахункових операцій.

Відповідно до частини 4 статі 78 ККАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищевказане, судом першої інстанції правомірно визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 19.06.2018 року та рішення № від 19.06.2018 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Колегія суддів зазначає, що зміст апеляційної скарги зводиться до посилання на висновки, що зроблені в Акті перевірки, та не містить обґрунтувань, у чому полягає неправильність чи неповнота встановлення судом першої інстанції обставин справи або невірність застосування норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кобаль М.І.

Коротких А.Ю.

Повний текст постанови виготовлено 15.06.2021 р.