Справа № 360/2544/21
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2544/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2021 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009 та період навчання на підготовчому відділенні Ворошиловградського сільськогосподарського інституту з 01.10.1981 по 18.08.1982;

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009 та період навчання на підготовчому відділенні Ворошиловградського сільськогосподарського інституту з 01.10.1981 по 18.08.1982 для призначення пенсії за віком та здійснити призначення пенсії за віком з урахуванням до стажу вищезазначеного періоду роботи з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 10.12.2020.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач по досягненню шістдесяти років звернувся із заявою до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про призначення пенсії за віком.

18.12.2020 позивач отримав рішення про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з тим, що загальний стаж роботи (по їх розрахункам) складає 25 років 07 місяців 28 днів, з урахуванням підприємницької діяльності для права на призначення пенсії, загальний стаж (за їх розрахунками) складає 25 років 09 місяців 03 дні, що не відповідає вимогам частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До розрахунку стажу не були враховані періоди ведення підприємницької діяльності з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009 (які б могли зарахуватись для права на призначення пенсії) у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) відпрацьованих днів.

З посиланням на норми Конституції України, Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, позивач вважає таку відмову протиправною.

07.06.2020 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) відповідачем надано відзив на позов (арк. спр. 73-77) в якому заперечував проти позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 10.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком.

Разом із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком позивач надав наступні документи: паспорт НОМЕР_1 від 02.06.1998; довідку про присвоєння ідентифікаційного номера від 13.05.2002; трудову книжку колгоспника від 22.06.1981; військовий квиток серії НОМЕР_2 від 12.04.1979; диплом про навчання серії НОМЕР_3 від 17.07.1987; довідку № 68 від 30.11.2020 про кількість встановлених та відпрацьованих вихододнів; довідку № 67 від 30.11.2020 про роботу в колгоспі імені Жданова Біловодського району Луганської області; довідку № 2221 від 01.12.2020 про перебування на обліку в Біловодському районному центрі зайнятості з 22.08.2002 по 18.05.2003; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 420601 від 29.06.2006; витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.12.2020; довідку №65 від 30.11.2020 про заробітну плату за період з 01.01.1988 по 31.12.1993; довідку № 66 від 30.11.2020 про заробітну плату за період з 01.01.1990 по 31.12.1995; копію цивільно-правового договору № 991 від 01.12.2019 про період роботи з 01.12.2019 по 31.12.2019; заяву про виплату пенсії або грошової допомоги від 10.12.2020 через відділення Приватбанку; індивідуальні відомості про застраховану особу (форми ОК-5) від 01.12.2020 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідачем, за результатами розгляду заяви позивача та наданих їм документів, було відмовлено у призначені пенсії позивачу (рішення від 18.12.2020 № 1239-31-8/5206), загальний стаж роботи якого складає 25 р. 07 м. 28 д., з урахуванням підприємницької діяльності для права на призначення пенсії, загальний стаж роботи складає 25 р. 09 м. 03 д., що не відповідає вимогам частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV.

До розрахунку стажу не враховані періоди ведення підприємницької діяльності: з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009, у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) кількості відпрацьованих днів.

Згідно даних зазначеного Реєстру 13.05.2015 внесено запис про припинення позивачем підприємницької діяльності на підставі власного рішення

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) кількості відпрацьованих днів позивачем за періоди ведення ним підприємницької діяльності: з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009, відповідачем зазначені періоди не включені до розрахунку стажу для визначення права на призначення пенсії.

Згідно записів у трудовій книжці позивача він 01.10.1981 був зарахований слухачем підготовчого відділення Ворошиловградського сільськогосподарського інституту. З 18.08.1982 позивач зарахований студентом першого курсу Ворошиловградського сільськогосподарського інституту.

Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу. Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Просить суду в задоволенні позовних вимог позивача до Управління про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 69-70).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , що підтверджено наявними в матеріалах справи копіями (арк. спр. 10-11, 83, 84-86), 10.12.2020 звернувся до відповідача із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, зареєстрованою за номером 2024 надавши документи визначені в розписці повідомленні (арк. спр. 81-82).

Згідно записів трудової книжки колгоспника на ім`я позивача від 22.06.1981 (арк. спр. 12-13, 87-90), у межах спірних правовідносин, позивач:

Ворошиловградський сільськогосподарський інститут:

запис 1. 01.10.1981 зарахований слухачем підготовчого відділення;

запис 2. 18.08.1987 зарахований студентом першого курсу;

запис 3. 17.07.1987 відрахований зі студентів у зв`язку з закінченням інституту.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_5 від 12.04.1979 позивач з 12.04.1979 по 17.04.1981 служив у лавах Радянської армії (арк. спр. 49, 91).

Відповідно до диплому серії НОМЕР_3 від 17.07.1987 позивач в 1987 році закінчив повний курс Ворошиловградського сільськогосподарського інституту за спеціальністю сільськогосподарське будівництво, присвоєна кваліфікація інженер будівельник (арк. спр. 48, 92).

Згідно зі свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В01 № 420601 з 29.06.2006 проведено державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (арк. спр. 26).

Відповідно до повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи -підприємця № 118 від 13.05.2015 відповідно до Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 13.05.2015 внесено запис № 4000518 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (арк. спр. 27), що підтверджено витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.12.2020 (арк. спр. 93-94).

Згідно з листом Головного управління ДПС у Луганській області № Д-138/12-32-59-05 від 17.02.2021 позивач перебував на обліку як суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець за період з 29.06.2006 по 04.07.2006 на загальній системі оподаткування; з 05.07.2006 по 30.06.2010 на спрощеній системі оподаткування (арк. спр. 28).

Згідно з інформацією ГУ ДПС у Луганській області (лист від 25.03.2021 № 2057/6/12-32-12-03-20) позивачем за період з 01.01.2007 по 31.12.2009 сплачено податки єдиний податок з фізичних осіб нарахований до 01.01.2011: 21.06.2007 132,00 грн, 11.12.2007 138,00 грн, 02.09.2008 90,00 грн, 08.09.2008 45,00 грн, 03.12.2008 240,00 грн, 12.12.2009 280,00 грн (арк. спр. 54), що підтверджено звітами малого підприємства фізичної особи платника єдиного податку (арк. спр. 56, 58, 61, 62, 66).

Досліджуючи індивідуальні відомості про застраховану особу позивача від 01.12.2020 та від 11.02.2021, форма ОК-5 (в межах предмету позову), встановлено, що страхові внески сплачені позивачем за такі періоди: січень 1999 року 132,15 грн, листопад 2004 року 245,00 грн, липень та грудень 2006 року по 174,00 грн, червень 2007 року 169,99 грн, грудень 2007 року 174,58 грн, липень 2008 року 56,93 грн, вересень 2008 року 113,85 грн, грудень 2008 року 303,61 грн, з вересня по грудень 2009 року по 88,55 грн (арк. спр. 17, 109-110).

Згідно з протоколом розрахунку стажу для визначення права на пенсію загальний страховий стаж позивача становить 25 років 09 місяців 03 дні (арк. спр. 111-112).

Дослідженням розрахунку страхового стажу позивача, здійсненого відповідачем встановлено, що відповідачем розраховано страховий стаж позивача 25 років 09 місяців 03 дні, зокрема, не враховано наступні періоди роботи: з 29.11.1981 по 30.08.1981; з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009.

Рішенням № 1239-31-8/5206 від 18.12.2020 позивачу відмовлено у призначені пенсії, оскільки загальний стаж роботи якого складає 25 р. 07 м. 28 д., з урахуванням підприємницької діяльності для права на призначення пенсії, загальний стаж роботи складає 25 р. 09 м. 03 д., що не відповідає вимогам частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV.

До розрахунку стажу не враховані періоди ведення підприємницької діяльності: з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009, у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) кількості відпрацьованих днів (арк. спр. 15-16, 113-114).

24.12.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою довільної форми в якій просив провести перевірку щодо правильності подання звітності СПОЗ за 2004, 2008 та 2009 роки (арк. спр. 20).

Листом № 2858-3411/Д-01/8-1200/20 відповідач повідомив позивача про неможливість проведення перевірки правильності подання звітності (арк. спр. 21).

14.01.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою довільної форми про зарахування до трудового стажу спірні періоди (арк. спр. 23).

Листом № 10-6/Д-31/8-1239/21 відповідач повідомив позивача про неможливість врахувати періоди ведення підприємницької діяльності: з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009; з 04.12.2009 по 31.12.2009 у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форми ОК-5) кількості відпрацьованих днів (арк. спр. 24-25).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 КАС України, судом встановлено таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачено у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі -Закон №1058-IV).

Щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання на підготовчому відділенні з 01.10.1981 по 18.08.1982, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Однак, частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «страховий стаж», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом «д» статті 56 Закону 1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами.

Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Згідно із Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, далі - Інструкція), до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, запис про час навчання у вищих навчальних закладах.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Статтею 53 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що студент (слухач) - особа, яка в установленому порядку зарахована до вищого навчального закладу і навчається з метою здобуття певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів.

Згідно з Положенням про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 02.06.1993 № 161 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 23.11.1993 за № 173, студенту, який захистив дипломний проект (роботу), склав державні екзамени відповідно до вимог освітньо-професійної програми підготовки, рішенням державної комісії присвоюється відповідно освітній рівень (кваліфікація) та видається державний документ про освіту (кваліфікацію).

Із змісту наведених норм встановлено, що навчанням у вищому навчальному закладі є період з дня зарахування особи до вищого навчального закладу на денну, вечірню або заочну форму навчання до дня її відрахування у зв`язку із завершенням навчання та отриманням відповідного документа про вищу освіту державного зразка.

Згідно з Положенням про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки для вступу до вищого навчального закладу, навчання на яких дає право вступу до цих навчальних закладів без вступних іспитів.

Навчання на підготовчих відділеннях (курсах) є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу.

Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Отже, суд дійшов висновку, що підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не є рівноцінними самим вищим навчальним закладам, перелік яких наведено в статті 25 Закону України «Про вищу освіту», а навчання на підготовчому відділенні (курсах) не є складовою навчання у вищому навчальному закладі, оскільки у випадку, якщо особа не вступить до останнього з будь-якої причини (відмова від вступу, нездача іспитів тощо), період навчання на підготовчих курсах (відділеннях) не можна вважати здобуттям вищої освіти.

Отже, відповідачем в цьому випадку правомірно відмовлено позивачу у зарахуванні періоду навчання на підготовчому відділенні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 456/2503/16-а.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідачем зараховано до страхового стажу період з 20.05.1979 по 28.11.1981 як період трудової діяльності, що виключає можливість повторного зарахування період з 01.10.1981.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги в цій частині.

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періодів здійснення ним підприємницької діяльності, суд зазначає таке.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Статтею 21 Закону №1058-IV врегульовані питання персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Відповідно до частини другої статті 21 Закону №1058-IV, на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Згідно пункту 1 частини другої статті 22 Закону №1058-IV, відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, обчислення страхових внесків, визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом, визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом, надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій, надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду, обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Згідно статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно частини першої статті 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно п. "б" статті 3 Закону № 1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, а саме: особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 1 Закону № 1058-IV визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій № 2148-VIII від 03.10.2017, розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV доповнено пунктом 3-1 наступного змісту: до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються в т.ч. періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Постановою Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - Положення № 794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення № 794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно з пунктом 7 Положення № 794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Пунктами 9.1-9.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України (чинній до 07.02.2011), затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №16-6 від 19.10.2001 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.11.2001 за №998/6189 (далі - Інструкція) визначено поняття організації персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

З аналізу наведених вище норм убачається, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (в редакції чинній на момент звернення позивача до відповідача із заявою), зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Згідно з Порядком № 22-1 періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно пункту 6 Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва, суб`єкт малого підприємства, який сплачує єдиний податок, не є платником податків, в тому числі збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» Кабінет Міністрів України постановив:

Внести зміну до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (ЗП України, 1993 р., № 12, ст. 273; Офіційний вісник України, 2003 р., № 48, ст. 2505), доповнивши його абзацом такого змісту:

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів..

Системний аналіз наведеного законодавства дає підстави для висновку, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Разом з цим, органи Пенсійного фонду України наділені компетенцією здійснювати перевірку відомостей про особу, зокрема при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для призначення їй пенсії і реалізація такого обов`язку покликана забезпечити непорушне конституційне право кожного на пенсійне забезпечення.

У свою чергу, законодавчо визначеною умовою для врахування періоду трудової діяльності особи, яка в проміжок часу з 2000 по 2017 рік займалася підприємництвом, для його страхового стажу є сам лише факт сплати ним страхових внесків (єдиного внеску), незалежно від їх розміру.

Водночас, вказаній законодавчій прерогативі кореспондують вищенаведені норми спеціального Порядку № 22-1, яким керується у своїй діяльності Пенсійний фонд України та його структурні підрозділи.

Таким чином, судом встановлено, що здійснюючи підприємницьку діяльність з 2007 року по 2015 рік (у межах спірних правовідносин) позивач сплатив 21.06.2007 132,00 грн, 11.12.2007 138,00 грн, 02.09.2008 90,00 грн, 08.09.2008 45,00 грн, 03.12.2008 240,00 грн, 12.12.2009 280,00 грн у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку відповідно до вимог Указу Президента України № 727/98 від 03.07.1998 зі змінами та доповненнями.

Відповідно до пункту 4.7 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії (абзац другий пункту 4.9 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку № 22-1).

З матеріалів справи встановлено, що позивач звертався до відповідача із заявами довільної форми з метою призначення пенсії за віком.

Відповідач, розглянувши заяву позивача від 10.12.2020 рішенням відмовив у призначенні пенсії за віком за відсутності необхідного страхового стажу - 27 років.

Судом встановлено, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди з 12.06.2007 по 30.06.2007 (19 днів); з 12.12.2007 по 31.12.2007 (20 днів); з 04.07.2008 по 31.07.2008 (28 днів); з 07.09.2008 по 30.09.2008 (26 днів); з 16.12.2008 по 31.12.2008 (16 днів); з 05.09.2009 по 30.09.2009 (26 днів); з 05.10.2009 по 31.10.2009 (27 днів); з 04.11.2009 по 30.11.2009 (26 днів); з 04.12.2009 по 31.12.2009 (28 днів), всього не зараховано 216 днів (7 місяців 6 днів), тобто, стаж зараховано не в повному обсязі.

Загальний страховий стаж позивача становить: 25 років 09 місяців 03 дні (зарахований відповідачем) + 7 місяців 6 днів (не зарахований страховий стаж) = 26 років 4 місяці 09 днів.

З урахуванням встановлених судом обставин та відповідно до наведених вище правових норм, позивач має право на зарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності (не зарахованих).

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини другої статті 45 Закону № 1058-ІV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Враховуючи, що відповідачем при розгляді заяви позивача від 10.12.2020, зареєстровану за номером 2024, не зараховано періоди з 12.06.2007 по 30.06.2007 (19 днів); з 12.12.2007 по 31.12.2007 (20 днів); з 04.07.2008 по 31.07.2008 (28 днів); з 07.09.2008 по 30.09.2008 (26 днів); з 16.12.2008 по 31.12.2008 (16 днів); з 05.09.2009 по 30.09.2009 (26 днів); з 05.10.2009 по 31.10.2009 (27 днів); з 04.11.2009 по 30.11.2009 (26 днів); з 04.12.2009 по 31.12.2009 (28 днів), яким відповідачем не надано в своєму рішенні від 18.12.2020 оцінку з урахуванням наведеного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме:

- визнання протиправним та скасування рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 1239-31-8/5206 від 18.12.2020 про відмову в призначенні пенсії, оскільки саме рішення, а не бездіяльність, створює відповідні правові наслідки для позивача;

- зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 12.06.2007 по 30.06.2007; з 12.12.2007 по 31.12.2007; з 04.07.2008 по 31.07.2008; з 07.09.2008 по 30.09.2008; з 16.12.2008 по 31.12.2008; з 05.09.2009 по 30.09.2009; з 05.10.2009 по 31.10.2009; з 04.11.2009 по 30.11.2009, повторно розглянувши заяву за призначенням/перерахунком пенсії від 10.12.2020, зареєстрованою за номером 2024, з прийняттям обґрунтованого рішення.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частинами першою - третьою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розглянувши адміністративну справу в межах позовних вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положення статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність своїх дій.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією № 0.0..1 від 12.05.2021 (арк. спр. 9).

Як вже вище вказано, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню внаслідок обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, а також відмова суду у зарахування певних періодів до страхового стажу, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 454,00 грн, інша частина витрат покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (місце знаходження: 92800, Луганської області, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, ідентифікаційний код 41247269) про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області № 1239-31-8/5206 від 18.12.2020 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період ведення підприємницької діяльності з 12.06.2007 по 30.06.2007, з 12.12.2007 по 31.12.2007, з 04.07.2008 по 31.07.2008, з 07.09.2008 по 30.09.2008, з 16.12.2008 по 31.12.2008, з 05.09.2009 по 30.09.2009, з 05.10.2009 по 31.10.2009, з 04.11.2009 по 30.11.2009 та повторно розглянути заяву за призначенням/перерахунком пенсії від 10.12.2020, зареєстровану за номером 2024, з прийняттям обґрунтованого рішення.

В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі в сумі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Смішлива