Справа № 520/65/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 р. Справа № 520/65/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Русанової В.Б. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 (суддя Зінченко А.В., м. Харків) по справі № 520/65/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУПФУ в Харківській області), в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку з 01.07.2020 пенсії за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосовуючи показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2017-2019 роки (7763,17 грн.);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосовуючи показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки (2017-2019 р.р.), що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 01.07.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 по справі № 520/65/21 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 по справі № 520/65/21 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, посилаючись на положення ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначає, що оскільки пенсія за віком призначена позивачеві в 2020 році, застосуванню підлягає саме показник середньої заробітної плати за 2017-2019 роки. Вказує, що посилання відповідача на норму ч.3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є незаконним, оскільки в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного закону.

Відповідач, у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, раніше отримував пенсію за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ від 09.04.1992.

По досягненні пенсійного віку, 01.07.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській з метою призначення йому пенсії за віком на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІУ .

26.11.2020 позивач звернувся з заявою до відповідача, в якій просив надати роз`яснення щодо розрахунку призначеної пенсії.

Листом ГУПФУ в Харківській області від 23.12.2020 позивача повідомлено, що при призначенні його пенсії було застосовано показник середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях України за 2014-2016 роки, в розмірі 4888,83 грн., а не показник середньої заробітної плати за 2017-2019 р.р., в сумі 7763,17 грн..

Застосування показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки відповідач мотивував тим, що в 2020 ропі, після звернення позивача, його було переведено в порядку, встановленому ч.3 ст.45 Закону №1058-ІУ та постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 №327 Про підвищення рівня соціального захисту населення з пенсії, призначеної відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб №2262, на пенсію за віком згідно Закону № 1058.

З таким рішенням відповідача ОСОБА_1 не погодився і звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1-1 Закону № 2262-ХІІ, законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону № 1058-IV та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону №2262-XII та статтею 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії, призначається один із цих видів за її вибором.

Відповідно до статті 40 Закону № 1058-IV, пенсії обчислюються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону № 1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. В цьому випадку показник середньої заробітної плати, який застосовується при визначенні заробітку для обчислення пенсії, має бути незмінним.

Законом № 2262-ХІІ передбачені інші умови і порядок призначення та обчислення пенсії, зокрема, пенсія за вислугу років визначається у процентному співвідношенні (залежно від вислуги) до розміру грошового забезпечення. При цьому, показник середньої заробітної плати при визначенні грошового забезпечення для обчислення пенсії не застосовується.

Грошове забезпечення визначається уповноваженим структурним підрозділом силового відомства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а з 01.03.2018 - відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Оскільки позивач до 2020 року отримував пенсію за нормами Закону № 2262-ХІІ, показник середньої заробітної плати не застосовувався в силу вимог цього Закону.

Тому в 2020 році при обчисленні пенсії за віком вперше відповідно до Закону № 1058-IV слід застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) в середньому на одну застраховану особу в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права вже була висловлена Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 22.12.2015 у справі №21-4071а15 та від 31.03.2015 у справі №21-612а14. Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана Верховним Судом у постановах від 05.07.2018 у справі №565/645/17, від 23.10.2018 у справі №317/4184/16, від 31.05.2019 у справах №344/7053/17 та №263/16495/16-а, від 15.08.2019 у справі №521/9597/17, від 11.09.2019 у справі 363/1493/17, від 17.01.2020 у справі №591/5266/16-а, від 13.02.2020 у справі №263/3478/17.

Слід зауважити, що з пояснень представника відповідача, наданих до суду першої інстанції вбачається, що середньомісячний заробіток позивача для обчислення пенсії складає 17483,53 грн. (3764,40 грн. * 1,17* 1.11 *3,57622, де 3764,40 грн. - середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, 1.17 - коефіцієнт індексації в 2019 році, 1,11 - коефіцієнт індексації в 2020 році, 3,57622 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). Коефіцієнт страхового стажу позивача дорівнює 0,41000.

Розмір пенсії позивача обчислений відповідно до ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування складає 7168,25 грн. (17483,53 гри. * 0,41000).

Розмір пенсії позивача з 01.07.2020 складав: 7168,25 грн. - основний розмір пенсії; 64,44 грн. - доплата за понаднормативний стаж (1074,00 грн. * 6%); 7232,69 грн. - загальний розмір пенсії, про що свідчить рішення Про перерахунок пенсії від 10.07.2020.

Після отримання даних про середню заробітну плату (дохід) в Україні за травень 2020 року пенсію позивача було перераховано.

За результатами проведеного перерахунку середньомісячний заробіток для обчислення пенсії склав 17482,41 грн. (3764,40 грн. * 1,17*1.11*3,57599, де 3764,40 грн. - середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, 1,17 - коефіцієнт індексації в 2019 році, 1,11 - коефіцієнт індексації в 2020 році, 3,57599 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

Розмір пенсії позивача обчислений відповідно до ст. 27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування складає - 7167,79 грн. (17482,41 грн. * 0.41000).

Розмір пенсії позивача з 01.08.2020 складав: 7167,79 грн. - основний розмір пенсії; 64,44 грн. - доплата за понаднормативний стаж (1074,00 грн. * 6%); 7232,23 грн. - загальний розмір пенсії, про що свідчить рішення Про перерахунок пенсії від 22.07.2020.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що в наданих відповідачем до суду апеляційної інстанції матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 (арк. справи 133) міститься розрахунок заробітку позивача для обчислення пенсії, здійснений відповідачем, з якого вбачається, що останнім при обчисленні заробітку позивача для обчислення пенсії враховано середній заробіток за три попередні роки (за 2017-2019 роки) у розмірі 7763,17 грн., однак, зазначений показник фактично не враховано при обчисленні пенсії ОСОБА_1 , а враховано показник за 2014-2016 роки.

Пояснень щодо розбіжностей фактично врахованого середнього заробітку за 3 попередні роки (за 2014-2016 роки) при розрахунку пенсії та обчисленні її розміру відповідно до розрахунку заробітку позивача для обчислення пенсії (за 2017-2019 роки) матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, а також те, що в даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а не перерахунок вже призначеної пенсії за нормами Закону № 1058-IV, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідач повинен був призначити позивачу на підставі його заяви від 01.07.2020 пенсію, з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2017, 2018 та 2019 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому вважає позовні вимоги такими, що належить задовольнити.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права, про які зазначено вище, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Частиною 6 ст. 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, варто враховувати, що за змістом статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу підлягають усі здійснені документально підтверджені судові витрати.

Як свідчать матеріали справи, позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір за подання до адміністративного суду адміністративного позову, який складається з однієї вимоги немайнового характеру в розмірі 840,80 грн. (а.с. 4), а також за подання апеляційної скарги - у розмірі 1261,20 грн. грн. (а.с. 73), що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами.

З урахуванням висновку суду апеляційної інстанції про задоволення вимог позивача, колегія суддів, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, дійшла висновку про необхідність стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат зі сплати судового збору у загальному розмірі 2102,00 грн. за подання позивачем позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 по справі № 520/65/21 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку з 01.07.2020 пенсії за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосовуючи показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2017-2019 роки (7763,17 грн.).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням вимог ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", застосовуючи показник середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки (2017-2019 р.р.), що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 01.07.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, пл. Свободи, 5, Держпром, 3 під., 2 поверх, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді В.Б. Русанова Т.С. Перцова