Справа № 757/4045/21-а
Суддя: Ільєва Т. Г.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4045/21-а
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі Ємець Д.О.,

за участю представника позивача - адвоката Литвин А.В.,

представника відповідача - Золотаревської О.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги мотивує тим, що 14.01.2021 р. відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення головного економіста відділу відкриття та супроводження рахунків корпоративного і ММСБ управління супроводження рахунків корпоративного і ММСБ департаменту бек-офісу АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 щодо невиконання законних вимог державного виконавця.

Начальником ВПВР Департаменту ДВС було зроблено висновок про невиконання Позивачем законних вимог державного виконавця та вчинення правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 18813 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на підставі чого прийнята постанова від 14.01.2021 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в сумі 850 грн.

Позивач вважає вищезазначену постанову від 14.01.2021 р. про накладення адміністративного стягнення неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Ухвалою судді від 28.01.2021 позовну заяву прийнято до провадження та визначено справу розглядати за правилами спрощеного провадження.

09.06.2021 в судовому засіданні представник відповідач подав до суду відзив на позов,в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши позицію учасників розгляду, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Як вбачається з даних постанови від 14.01.2021 в провадженні заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 63516167 з примусового наказу Господарського суду м. Києва № 910/16430/14 від 28.09.2015 про стягнення з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (код 40075815, адреса: м. Київ, ВУЛИЦЯ ЄЖИ ГЕДРОЙЦЯ, будинок 5) на користь АНТИМОНОПОЛЬНОГО КОМІТЕТУ УКРАЇНИ штрафу у розмірі 100 000 000, 00 грн.

У відповідності до вимог статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 05.11.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Копії постанов направлено на виконання та до відома сторонам. Того ж дня направлено запит до ДПС щодо встановлення відкритих рахунків боржника в фінансових установах.

Згідно відповіді на запит № 89748077 від 05.11.2020 Державної податкової служби про наявні рахунки боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців встановлено наявні рахунки АТ «Українська залізниця» в наступних фінансових установах, АТ «Таскомбанк», ПАТ «Розрахунковий Центр», Філія - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», АТ «Дойче банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м. Києві, АТ «Альфа-Банк» у м. Києві, АТ «Ощадбанк», АТ «СІТІБАНК», Філія - Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», АКБ «Індустріалбанк», АБ «Укргазбанк», АТ «Сбербанк», АТ «Укрексімбанк», Філія Головне управління по місту Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», Філія-Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк», Філія -Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», Філія -Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк».

Постановою державного виконавця від 06.11.2020 № 63516167 накладено арешт на кошти боржника, що містяться на рахунках у вищевказаних фінансових установах.

Копію постанови про арешт коштів боржника направлено фінансовим установам до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома.

10.11.2020 р. акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» було отримано від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанову від 06.11.2020 р. ВП №63516167 про арешт коштів АТ «Українська залізниця» та платіжні вимоги №63516167/1 від 09.11.2020 р. про примусове списання коштів у сумі 110 000 401,85 грн. з рахунків АТ «Українська залізниця».

Банком було прийнято рішення про залишення вказаної постанови про арешт коштів без виконання та повернення платіжних вимог відповідно до п. 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» від 02.10.2019 р. №145-IX (далі також - Закон №145-IX), ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. №22.

Так, у зазначеному п. 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-IX вказується, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Основою вищезазначеного положення Закону №145-IX є необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до відповідних переліків, у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки, з метою запобігти безконтрольному відчуженню державного майна.

Закон №145-IX набрав чинності 20.10.2019 р. та був чинним і підлягав виконанню на дату повернення платіжних вимог від 09.11.2020 р. №63516167/1.

При цьому, станом на 20.10.2019 р. до Закону України від 07.07.1999 р. №847-XIV «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» були включені дані щодо Боржника, а саме: Орган управління Кабінет Міністрів України (400758150 ) та Акціонерне товариство «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5)

Таким чином, направлення до Банку постанови від 06.11.2020 р. ВП №63516167 про арешт коштів та платіжних вимог від 09.11.2020 р. №63516167/1 про примусове списання коштів було здійснено ВПВР Департаменту ДВС під час дії прямої заборони вчиняти виконавчі дії щодо АТ «Українська залізниця».

Визначені в п. 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-IX виключення (стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами) в даному випадку відсутні, оскільки предметом стягнення за наказом Господарського суду м. Києва від 28.09.2015 р. у справі №910/16430/14 є грошові кошти, які за своєю правовою природою є штрафом за рішенням органу Антимонопольного комітету України.

Враховуючи те, що вищезазначена норма має вказівку щодо заборони вчиняти виконавчі дії відносно об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (за винятком, вказаним в Законі №145-IX), то всі грошові кошти підприємств згідно переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, які перебувають на рахунках в Банку, підпадають під пряму вказівку про заборону вчинення виконавчих дій.

Щодо визначення в законодавстві поняття «виконавчі дії» необхідно враховувати, що згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна; виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Тобто, направлення органом державної виконавчої служби до банку постанови про арешт коштів та платіжних вимог про примусове списання коштів Боржника безперечно належить саме до виконавчих дій.

При цьому, пунктом 2.18 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. №22, передбачено, що банки повертають без виконання розрахункові документи, зокрема, якщо такий розрахунковий документ подано до банку з порушенням законодавства України, або не може бути виконано відповідно до законодавства України.

Зазначена норма кореспондується із нормами ч. 2. ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», за якою забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Крім того, згідно з ч. 3. ст. 52 зазначеного Закону, не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Враховуючи неможливість здійснення банківською установою арешту коштів боржника аналогічні дії поширюються і на дії банківської установи щодо списання коштів з рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.

Окремо наголошується, що в разі недотримання банками вимог, викладених у цьому пункті Інструкції, відповідальність за шкоду, завдану платнику, покладається на банк, що обслуговує платника.

За вказаних підстав, суд приходить до висновку, що банком було правомірно направлено до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України листа від 11.11.2020 р. №46/12-06/4749/74874 щодо залишення постанови про арешт коштів без виконання, платіжні вимоги також були повернуті 10.11.2020 р. без виконання.

Тобто, станом на 10.11.2020 р., коли банком були повернуті без виконання платіжні вимоги від 09.11.2020 р., та станом на 11.11.2020 р., коли постанова про арешт коштів від 06.11.2020 р. ВП №63516167 була залишена без виконання, існував висновок Верховного Суду про неможливість здійснення виконавчих дій щодо грошових коштів визначених об`єктів права державної власності, окрім випадку, коли такі грошові кошти були передані в заставу за кредитним договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, дії вчинені банком до винесення постанови Верховного Суду від 20.11.2020 р. по справі № 910/12809/19 є законними та обґрунтованими.

В подальшому АТ «Ощадбанк» було отримано від відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України постанову про арешт коштів Боржника від 15.12.2020 р. та платіжні вимоги від 15.12.2020 р. щодо примусового списання коштів з рахунків АТ «Українська залізниця», після чого Банком здійснено оплату платіжної вимоги №63516167/1 у розмірі 69 684 256,05 грн., одна платіжна вимога повернута без виконання у зв`язку з невірним зазначенням рахунку платника.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання законних вимог виконавця винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Статтею 188-13 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця, приватного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Особлива частина КУпАП України, дає поняття складу адміністративного проступку - об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єктивна сторона та суб`єкт адміністративного проступку, які встановлюють нерозривну єдність.

Звертаємо увагу, що об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 188-13 КУпАП, виражається у невиконанні законних вимог державного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження

Відповідно до диспозиції зазначеної статті кодексу, конструктивною ознакою цього правопорушення є невиконання вказаних у диспозиції статті дій, а саме - законних вимог державного виконавця щодо усунення порушень законодавства про виконавче провадження, однак жодних вимог державного виконавця про усунення порушень, якими державний виконавець вважає повернення Банком платіжних вимог від 09.11.2020 р. без виконання та залишення постанови від 06.11.2020 р. про арешт коштів без виконання, ані АТ «Ощадбанк», ані позивач не отримували.

Згідно ч.1 ст.11 КАС України,розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач у судове засідання не з`явився, заперечень або ж будь-яких письмових доказів суду не надав, хоча саме він повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.72 ч.1 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, відповідач жодного об`єктивного доказу, який б свідчив про правомірність свого рішення, не надав і доказів, які б спростовували б доводи позивача суду не надав.

За вказаних обставин та об`єктивно оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що у відповідача не було законних підстав для винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.

Отже, наявні у справі докази, неподання відповідачем допустимих доказів правомірності свого рішення, вказують на наявність всіх підстав для задоволення позову та скасування постанови.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Керуючись ст.ст. 251, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 72, 77, 244-246, 293, 295, 371, 382 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства юстиції в особі відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Озадовського Руслана Юрійовича від 14.01.2021 р. про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн. на ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду через районний суд (а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Київського апеляційного адміністративного суду) протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 09.06.2021.

Суддя Т.Г. Ільєва