Справа № 300/306/21
Суддя: Боршовський Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" червня 2021 р. справа № 300/306/21
м. Івано-Франківськ
ВСТАНОВИВ:
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому стосовно задоволення позову заперечує (відзив № 2208/5/09-19-20-01 від 02.03.2021, а.с. 42-44). Зазначає, що позивач є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості та відповідно до пункту 16.1.4 статті 16 ПК України несе обов`язок зі сплати податків та зборів у розмірах, встановлених цим кодексом. Вважає, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішення органу місцевого самоврядування, із врахуванням загальної площі об`єкта нежитлової нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , контролюючим органом правомірно сформовано та надіслано позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення. Стверджує, що в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств, Тобто, вважає відповідач, оскільки позивач як фізична особа є власником об`єктів нежитлової нерухомості, а тому не належать до вказаної групи суб`єктів до яких застосовуються пільги при сплаті податку на нерухоме майно. Отже, позивач зобов`язаний сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на загальних підставах. Звертає увагу, що спірні правовідносини були предметом розгляду Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі № 300/2016/19. Просить в позові відмовити.
Позивач надав до суду відповідь на відзив від 26.03.2021, в якій не погоджується із доводами відповідача. ОСОБА_1 звернув увагу суду на постанову Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17 в частині застосування підпункту «є» пункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Зазначає, що спірні правовідносини є відмінним від тих, що були предметом розгляду у справі № 300/2016/19, оскільки в справах різні податкові періоди та підстави виникнення спорів (а.с. 54-56).
Також позивачем подано заяву від 26.03.2021 про вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у справі, після ухвалення судом рішення у справі (а.с. 58-59).
03.06.2021 відповідачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 за 2017 рік (а.с. 70-72).
Відповідач правом на подання заперечення на відповідь на відзив не скористався.
Враховуючи зміст наказу Державної податкової служби України Про утворення територіальних органів Державної податкової служби від 30.09.2020 №529, Положення про Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, наказ Державної податкової служби України Про початок забезпечення здійснення територіальними органами ДПС повноважень та функцій від 24.12.2020 №755, керуючись статтею 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне замінити відповідача у справі - Головне управління ДФС в Івано-Франківській області на правонаступника - Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами загального позовного провадження, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.
ОСОБА_1 станом на час виникнення спірних правовідносин зареєстрований як фізична особа-підприємець відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 , та був платником єдиного податку І групи, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_3 та податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи- підприємця за 2017 рік (а.с. 22-23, 71).
Розпорядженням Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 06.05.2008 за № 243 затверджено акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом виробничо-побутових приміщень та дільниці металовиробів (кузні) в АДРЕСА_1 (а.с. 6-13).
Позивач є власником виробничо-побутових приміщень та дільниці металовиробів (кузні) за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 06.12.2011 та технічним паспортом на виробничий будинок АДРЕСА_2 (а.с. 14, 16-21).
На підставі вказаного свідоцтва, право власності ОСОБА_1 зареєстровано ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 15).
Підпунктом «ж» пункту 2.4 Положення про податок на майно, затвердженого рішенням Березівської сільської ради від 16.01.2017 № 1-1-10/2017, встановлено на 2017 рік ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 1,5% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, зокрема, й будівлі промислові та склади, майстерні, АЗС.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких мотивів та норм права.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 265 Податкового кодексу України (надалі також - ПК України) податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
У відповідності до статті 10 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.
З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року № 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким статтю 266 ПК України викладена в новій редакції, а об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об`єктами нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування, у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України, є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).
Положеннями 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
В силу приписів підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до зазначеного Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», що включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості»; 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії»; 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості»; 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості»; 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості»; 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості»; 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості»; 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро- фаянсової промисловості»; 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
До класу (код 1252) "Резервуари, силоси та склади" належать, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).
Отже, підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
На переконання суду, обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, у спірному випадку не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в спірному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17.02.2020 по справі № 820/3556/17.
В подальшому висновки касаційного суду у справі 820/3556/17 були застосовані Верховним Судом у постановах від 25.02.2020 у справі 0940/1708/18, від 21.10.2020 у справі 806/2686/18, від 11.11.2020 у справі №826/6647/17, від 18.02.2021 у справі 812/1800/18 та від 04.03.2021 у справі 520/1778/19.
Із матеріалів справи слідує, що позивачу належать на праві приватної власності виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня), а саме: виробничо-побутові приміщення, А, загальна площа 175,2 кв.м., навіс Б, загальна площа 87,7 кв.м., господарський блок В, загальна площа 15,4 кв.м., вбиральня, Г, загальна площа 2,0 кв.м., навіс Д, загальна площа 20,3 кв.м., навіс Е, загальна площа 23,1 кв.м., ворота 1, загальна площа, 14.7 кв.м., огорожа 2, загальна площа 46,7 кв.2, огорожа 3, загальна площа 516,1 кв.1, пожежне водоймище,4, загальна площа 124,9 кв.м.
Сторони не заперечують факту того, що йдеться про нарахування податок на нерухоме майно на частину належного позивачу майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та які є саме будівлями промисловості та складами.
Як зазначив позивач, вказані приміщення він використовував в спірний податковий період для провадження господарської діяльності з виробництва металевих виробів.
Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та свідоцтва платника єдиного податку до видів діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_1 згідно КВЕД відносились: 25.99 - «Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.»
Згідно даних податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, ОСОБА_1 задекларував за 2017 році дохід на суму 224456,00 грн. за видом підприємницької діяльності за КВЕД 25.99 - «Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.».
Таким чином, позивачем доведено, що належні йому на праві власності об`єкти нерухомості - виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня) за адресою: АДРЕСА_1 є будівлями промисловості, використовуються ним за функціональним призначенням для здійснення господарської діяльності - промислової діяльності (за кодом КВЕД - 25.99 «Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у», який включає виробництво металевих виробів господарського та побутового призначення).
Відтак, такі об`єкти нерухомості згідно з підпунктом "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки.
Щодо доводів відповідача про те, що спірні правовідносини були предметом розгляду Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі № 300/2016/19, то суд не може погодитися з такими доводами, з огляду на таке.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.04.2020 в справі № 300/342/20 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №18032-13 від 25.05.2017. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2020 вказане рішення змінено в частині мотивів відмови в задоволенні адміністративного позову. При цьому суд звертає увагу на те, що позивач у вказаній справі № 300/342/20 звертався із позовом до суду про скасування податкового повідомлення-рішення про нарахування йому податку за 2016 рік, а не 2017 рік. Окрім того, підставою позову було те, що податок на нерухоме майно, нарахований за ставками податку згідно рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 1-1-3/2016 від 31.01.2016, яке набрало чинності лише з 01.01.2017, а тому таке рішення не встановлювало ставок податку на 2016 рік. Натомість в цій адміністративній справі, підставою для звернення до суду позивач вказує те, що належні йому виробничо-побутові приміщення та дільниця металовиробів (кузня), використовуються ним для провадження господарської діяльності та у відповідності до Державного класифікатора будівель та споруд відносяться до будівель підприємств машинобудування та металообробної промисловості, а відтак не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки.

Отже, предмети та підстави позову в цій адміністративній справі та справі № 300/342/20 є різними.

Крім того, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розрахований згідно чинного рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 1-1-3/2016 від 31.01.2016, яке підлягало обов`язковому застосуванню контролюючим органом.

Суд зазначає про те, що за приписами пунктів 12.3-12.4 статті 12, пункту 266.4 статті 266 ПК України до компетенції сільських рад належить прийняття рішень про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в межах ставок, визначених цим законом, та пільг з цього податку. Водночас за змістом підпункту 12.2 статті 12, пунктів 266.2-266.5 статті 266 ПК України саме до компетенції Верховної Ради України віднесено визначення об`єктів та ставок податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки. Також законодавець визначив деякі пільги з податку, зокрема, яке нерухоме майно не є об`єктом оподаткування. Як наслідок, відповідна рада не вправі в своєму рішенні визначати об`єктом оподаткування нерухоме майно, яке згідно податкового закону не є об`єктом оподаткування (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України).

Отже, з огляду на викладене, керуючись частиною 3 статті 7 КАС України, суд вважає, що до спірних відносин підлягає застосуванню підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України як акт вищої юридичної сили. За таких обставин, рішення Березівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області № 1-1-3/2016 від 31.01.2016 в частині встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінним від земельної ділянки, в розмірі 1,5%, на об`єкти оподаткування податком, а саме: будівлі промислові та склади (підпункт «ж» пункту 2.4 Положення про податок на нерухоме майно, затвердженого вказаним рішенням), не підлягає застосуванню до спірних відносин.

Інших доводів правомірності свого рішення, відповідачем суду не наведено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення № 0-0913 від 20.04.2018. Як наслідок, порушене право позивача належить захистити у спосіб скасування такого рішення.

Щодо розподілу судових витрат у справі.

В підтвердження судових витрат у справі позивачем подано меморіальний ордер № МВ93769940 від 01.02.2021 про сплату судового збору за подання ОСОБА_1 позову в розмірі 908 грн. (а.с. 5).

Доказів понесення інших витрат сторонами суду не подано. Натомість подано заяву від 26.03.2021 про вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у справі, після ухвалення судом рішення у справі.

Отже, відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, позивачу належить присудити за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області 908 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Івано-Франківській області № 0-0913 від 20.04.2018.

Cтягнути на користь ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 43142559, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018) - 908 (дев`ятсот вісім) гривень судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, ідентифікаційний код 43142559, вулиця Незалежності, 20, місто Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Боршовський Т.І.