Справа № 320/6596/20
Суддя: Басай О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року м. Київ справа №320/6596/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Басая О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська індичка" до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Броварська індичка" з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.01.2018 №, прийняте Головним управлінням ДФС у Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що покладені в основу оскаржуваного рішення висновки контролюючого органу є необґрунтованими, оскільки підприємством не порушено вимог законодавства України щодо оприбуткування готівки. Крім того, відповідачем невірно обраховано суму штрафних (фінансових) санкцій.

Київський окружний адміністративний суд 10.08.2020 постановив ухвалу про залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська індичка" без руху, в якій зазначив недоліки позовної заяви, спосіб і строк для усунення недоліків. Позивач усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк.

Згідно з ухвалою від 14.09.2020, суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, визначив, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, призначив судове засідання.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні адміністративного позову просить відмовити. Стверджує, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки позивач не забезпечив облік готівки у встановленому порядку, що призвело до несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів у загальній сумі 16 808,35 грн.

Позивач надав суду письмову відповідь на відзив відповідача на позов, у якій заперечує доводи останнього. Також позивач наголосив на тому, що податкове повідомлення-рішення від 05.01.2018 № прийнято на підставі, зокрема, Постанови правління НБУ від 15.12.2004 №637, яка втратила чинність 05.01.2018 у зв`язку із набранням чинності Постановою НБУ від 27.12.2017. Крім того, інший нормативно-правовий акт на який посилається контролюючий орган в оскаржуваному рішенні, а саме - Указ Президента України від 12.06.1995 №436/95 втратив чинність 23.06.2019.

У судовому засіданні 22.10.2020 суд прийняв рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження на підставі наявних доказів, про що постановив протокольну ухвалу.

Розглянувши позовну заяву, відзив відповідача на позов та відповідь позивача на відзив, дослідивши наявні докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Броварська індичка" є юридичною особою, має статус платника податків.

Посадовими особами ГУ ДФС у Київській області проведено фактичну перевірку магазину, що належить ТОВ "Броварська індичка" та знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Незалежності, 12в.

За наслідками перевірки складено акт від 11.12.2017 №3015/1000/14/41063348 (т. 1, а.с. 5-7). Згідно з актом встановлено, що суб`єкт господарювання не забезпечив облік готівки у встановленому порядку на підставі фіскальних звітних чеків за 26.05.2017 №2 на суму готівкових надходжень 11 086,76 грн та за 27.05.2017 №3 на суму готівкових надходжень 5 721,59 грн, а саме - своєчасно в день отримання готівки на підставі вказаних фіскальних звітних чеків не виконано обліковий запис, що призвело до несвоєчасного оприбуткування готівкових коштів за 26.05.2017 на суму 11 086,76 грн та за 27.05.2017 на суму 5 721,59 грн.

Готівкові кошти в розмірі 11 086,76 грн відображені у книзі обліку розрахункових операцій на наступний день 27.05.2017 (операція службова видача проведена лише на суму 11,89 грн), готівкові кошти в сумі 5 721,59 грн відображені в книзі обліку розрахункових операцій на наступний день 28.05.2017.

Загальна сума несвоєчасно оприбуткованої готівки склала 16 808,35 грн.

На підставі викладеного контролюючий орган зробив висновок, що позивач порушив п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою КМ України від 15.12.2004 №637.

На підставі висновків акта перевірки контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 05.01.2018 №, яким до позивача згідно абз. 3 п. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 84 041,75 грн.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його оскарження.

У силу положень пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків.

Згідно з пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється органом державної податкової служби щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Порядок проведення фактичних перевірок контролюючими органами передбачений статтею 80 Кодексу.

Відповідно до пп. 80.1 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності обставин, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (пп. 80.2.4 п. 80.2 ст. 80 ПК України).

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дача початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як встановлено судом, перед початком перевірки посадовим особами ГУ ДПС у Київській області було пред`явлено продавцю ОСОБА_1 направлення на перевірку, в якому зазначено дату його видачі, назву контролюючого органу, вид (фактична перевірка), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посади та прізвища посадових осіб контролюючого органу, які проводять перевірку.

Вказана особа ознайомилась з направленнями на проведення перевірки, що підтверджується підписом (т. 1, а.с. 81).

Також суд зазначає, що п. 80.2 ст. 80 ПК України надає дозвіл посадовим особам контролюючого органу приступити до проведення фактичної перевірки у разі пред`явлення вищевказаних документів одній із наступних осіб:

- платнику податків;

- посадовій особі платника податків;

- службовій особі платника податків;

- уповноваженому представнику платника податків;

- особі, які фактично проводить розрахункові операції.

Оскільки гр. ОСОБА_1 на час проведення перевірки працювала продавцем в магазині позивача і їй було пред`явлено необхідні документи, що останнім не заперечується, суд дійшов висновку, що посадові особи ГУ ДПС у Київській області мали право приступити до проведення фактичної перевірки.

Щодо нормативно-правових актів, на які посилається відповідач в оскаржуваному рішенні, суд зазначає наступне.

Так, оскаржуване податкове повідомлення-рішення № прийнято 05.01.2018 з посиланням на порушення позивачем п. 2.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 №637.

Водночас, Постанова Правління НБУ від 15.12.2004 №637 визнана та такою, що втратила чинність згідно з пп. 1 п. 2 Постанови Правління НБУ від 27.12.2017 №148, яка у свою чергу набрала чинності 05.01.2018.

Отже, станом дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення - 05.01.2018, Постанова Правління НБУ від 15.12.2004 №637, якою затверджено Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, втратила чинність.

Щодо правомірність застосування до позивача штрафних санкцій на підставі абз. 3 п. 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 з огляду на неоприбуткування останнім у Книзі обліку доходів і витрат суми коштів, суд вважає за необхідне враховувати правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №1340/3510/18.

Так, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до ст. 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України "Про основні засади організації функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України" від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР (далі - Конституційний Договір) Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Президент України видає укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.

Пунктом 3 ст. 18 цього Договору також передбачено, що виключно законами визначаються, зокрема, діяння, які є злочинними, адміністративними і дисциплінарними порушеннями, відповідальність за них.

Положеннями абз. 3 ст. 1 Указу №436/95 (який був чинним на час прийняття оскаржуваного рішення та втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20 червня 2019 року №418/2019) визначено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Верховною Радою України 06.07.1995 прийнято Закон України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", у преамбулі якого вказано, що він визначає правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування РРО у інших законах, крім Податкового кодексу України, не допускається.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" визначено, що до приведення чинного законодавства у відповідність із цим Законом чинні закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 13 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов`язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Пунктом 2.6 Положення №637, яке втратило чинність 05 січня 2018 року згідно з постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року №148, установлено, що вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки (РК) оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК) (абзаци перший - третій цього пункту).

Тобто, як норма п. 13 ст. 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", так і норма п. 2.6 Положення №637 встановлюють для суб`єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції готівкою із застосуванням РРО, обов`язок забезпечення обліку отриманих готівкових коштів в повній сумі надходжень від розрахункових операцій. При цьому такий облік згідно з пунктом 13 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" здійснюється в денному звіті (за визначенням, наведеним у статті 1 цього Закону, денний звіт - це документ встановленої форми, надрукований РРО, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням), а згідно з пунктом 2.6 Положення №637 - у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.

При цьому, як уже було зазначено, абз. 3 ст. 1 Указу №436/95 встановлювалась відповідальність за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.

Разом з тим прийнятим 06.07.1995 Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" також установлена відповідальність за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги). Перелік таких порушень та санкції визначені розділом V "Відповідальність за порушення вимог цього Закону".

Статтею 1 Указу №436/95 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено відповідальність за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки у вигляді фінансової санкції (штрафу).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 17 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього закону, а саме: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.

Аналіз зазначених положень свідчить про те, що об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу Президента №436/95 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), так і того, що визначено пунктом 1 частини першої статті 17 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), фактично полягає в одних і тих самих діях.

Як випливає зі змісту ст. 25 Конституційного Договору метою постановлення Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 "Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки" було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.

Оскільки шляхом прийняття Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то наведений вище Указ №436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, а тому його положення не могли застосовуватися.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду, відступивши від правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові від 02.04.2013 у справі №21-77а13, наголосила на неможливості застосування положень Указу №436/95 у правовідносинах, що виникли після набрання чинності Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР, що відбулось 28.07.1995.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у постанові від 04.09.2020 у справі №814/3845/15.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем 05.01.2018 на підставі Постанови Правління НБУ від 15.12.2004 №637, яка втратила чинність 05.01.2018 у зв`язку із набранням чинності Постановою Правління НБУ від 27.12.2017, та Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95, який не підлягав застосуванню після 28.07.1995, а саме - з дня набрання чинності Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 №265/95-ВР, суд дійшов висновку, що таке рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2102,00 грн. Беручи до уваги висновок суду про задоволення позову, суд присуджує позивачеві 2102,00 грн понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.01.2018 № Головного управління ДФС у Київській області.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Броварська індичка" (місцезнаходження: Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, буд. 12В, ) судові витрати у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (місцезнаходження: м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-А, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Басай О.В.