Справа № 638/8988/21
Суддя: Подус Г. С.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/8988/21

Провадження № 2-а/638/410/21

15.06.2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі

головуючого судді Подус Г.С,

секретаря судових засідань Коваленко О.В.,

за участі представника позивача Черепанського М.Г.,

відповідача громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ,

перекладача Салаєва О.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Харків справу за адміністративним позовом Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України, -

встановив:

Позивач, Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, звернувся до суду з зазначеною заявою до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України.

В обґрунтування заявленого позову зазначив, що 11.06.2021 працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території України, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З пояснення іноземця встановлено, що він прибув на територію України у 2007 році з метою працевлаштування, але своєчасно територію України не залишив. При собі мав паспортний документ серії НОМЕР_1 , виданий 15.08.2007 року строком дії до 30.06.2016 року.

Близьких родичів серед громадян України не має, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні не має, тобто підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП (адміністративний штраф не сплачено).

Відповідно до чинного законодавства України, де визначаються категорії іммігрантів, яким надається дозвіл на імміграцію в Україну громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не має підстав для отримання посвідки на тимчасове або постійне проживання.

Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перевірено по базі безпідставно виданих паспортів, в розшуку не перебуває, з питань отримання статусу біженця до ГУ ДМС України в Харківській області не звертався.

Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання з`явився, проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 11.06.2021 працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території України, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходився на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні».

Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув на територію України у 2007 році з метою працевлаштування, але своєчасно територію України не залишив. При собі мав паспортний документ серії НОМЕР_1 , виданий 15.08.2007 року строком дії до 30.06.2016 року.

Близьких родичів серед громадян України не має, постійного джерела доходів, гарантій приймаючої сторони в Україні не має.

Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 перевірено по базі безпідставно виданих паспортів, в розшуку не перебуває, з питань отримання статусу біженця до ГУ ДМС України в Харківській області не звертався.

Судом також встановлено, що відносно відповідача було прийнято рішення про примусове повернення з України гр. Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким вирішено примусово повернути до країни походження громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 13.06.2021 року.

Стаття 9 Закону № 3773-VI встановлює, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов`язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Слід звернути увагу, що відповідач із заявою про добровільне повернення до міграційної служби не звертався.

Частинами 1 та 5 статті 26 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною 8 статті 26 Закону № 3773-VI встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Статтею 31 Закону № 3773-17 встановлено вичерпний перелік підстав за яких забороняється примусове повернення чи примусове видворення або видача чи передача іноземця та особи без громадянства. Такими підставами є: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворенні за межі України з підстав та в порядку, що визначені статтею 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статтею 13 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до ч.1 ст.30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною 1 статті 26 вказаного Закону встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення.

За таких підстав, суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав вважати, що відповідач ухилятиметься від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить порушення чинного законодавства України, відсутність документа на право перебування в Україні та коштів, на підставі яких він може самостійно покинути територію України, а також відсутність у нього законних підстав перебування та проживання на території України.

Відповідно до п. 26 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 25.06.2009 № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» примусове видворення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Під час вирішення питання про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства судам варто враховувати, що особа в будь-якому разі не підлягає видворенню, якщо підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відповідно до якої іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн.

Згідно з ч.1 статті 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вимоги Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області, є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст.26, 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», керуючись ст.ст.6, 8, 9-11, 72-79, 288, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Адміністративний позов Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України - задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - за межі території України.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя