Справа № 260/3651/20
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2021 року м. Ужгород№ 260/3651/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Скраль Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Шестак Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася;

представник позивача: адвокат Бойко Богдан Богданович;

відповідач: Головне управління ДПС України у Закарпатській області представник Буря Олександр Олександрович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до статті 243 частини 3 КАС України 02 червня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі складено 14 червня 2021 року.

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Закарпатській області, якою просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 10 лютого 2020 року № Ф - 775-10 про сплату суми податкового боргу (недоїмки), яка складається з нарахованого ЄСВ на суму 11 016,08 грн. ОСОБА_1 .

23 листопада 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено підготовче судове засідання.

23 лютого 2021 року у підготовчому судовому засідання представнику відповідача ухвалою занесеною до протоколу судового засідання відмовлено у заміні відповідача правонаступником.

23 лютого 2021 року ухвалою суду закрито пiдготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

1. Позиції сторін.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що незважаючи на те що їй ІНФОРМАЦІЯ_1 виповниться 60 років, вона сплачує єдиний соціальний внесок, оскільки неодноразово в телефонному режимі працівники ДФС повідомляли про те, що її обов`язок по сплаті ЄСВ, незважаючи на досягнення пенсійного віку, не припинився. В подальшому 10.02.2020 року їй було направлено податкову вимогу № Ф - 775-10 про суму податкового боргу (недоїмки), яка складається з нарахованого ЄСВ на суму 11016,08 грн. З врахуванням її віку, трудового стажу та вимог норм чинного законодавства вона досягла пенсійного віку 58 років 6 місяців, і повинна бути звільнена від сплати за себе єдиного внеску.

10 грудня 2020 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, (а.с. 29-38). В обґрунтування якого вказано, що станом на 31.01.2020 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 11 016,08 грн. У позовній заяві позивач посилається на те, що вона є пенсіонером, отримує пенсію та відповідно звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Однак, виходячи з фактичних обставин справи, позивач звільнена від сплати єдиного внеску тільки з досягненням пенсійного (60-річного) віку, а саме з 21.12.2019 року. В єдиній інформаційній системі контролюючого органу містяться відомості про досягнення пенсійного віку саме 21.12.2019 року. Враховуючи вищенаведене, положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не розповсюджуються на осіб, які не є пенсіонерами за віком. Визначальною ознакою для звільнення від сплати єдиного внеску є наявність статусу пенсіонера за віком та отримання пенсії відповідно до закону України. З огляду на вказані норми, позивач зобов`язана сплачувати єдиний внесок, нарахований за I-IV календарний квартал 2019 року у розмірі 11 016,72 грн. (по 2 754,18 грн. за квартал) до 20 числа місяця, що, настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. Відтак, у зв`язку із наявною переплатою у розмірі 0,64 грн., Позивач зобов`язана сплатити єдиний внесок у розмірі 11 016,08 грн. Отже, оскільки позивач станом на час виникнення заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску не досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не отримувала відповідно до вказаного закону пенсію або соціальну допомогу, відповідно положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не поширюється на позивача.

Під час розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представник відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позову заперечив та просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

2. Обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 30 березня 2005 року (а.с. 7). На даний час отримує пенсію по пільговому стажу (список № 2).

19 грудня 2005 року позивачку зареєстровано як фізичну особу-підприємця за реєстраційним номером 0001179, основний вид діяльності - 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, та взято на облік як платника єдиного внеску 23 грудня 2005 року.

10 лютого 2020 року відповідачем сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-775-10 у сумі 11 016,08 грн., (а.с. 4).

Вважаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною, позивач звернулася з позовною заявою до суду.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач 04 листопада 2021 року звернулася до суду.

3. Мотиви суду та норми права, застосовані судом

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ( далі Закон № № 2464-VI).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 2 статті 2 Закону № 2464-VI виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI (у редакції чинні на момент формування оскаржуваної податкової вимоги) особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відтак, від сплати єдиного внеску звільняються особи за таких умов: якщо отримують пенсію за віком, або є особами з інвалідністю та отримують пенсію відповідно до закону або соціальну допомогу, або досягли віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Тому, Законом передбачено три різних умови, наявність однієї з яких дає пільги особам щодо сплати єдиного внеску.

Стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає умови призначення пенсії за віком, де обумовлено, що до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонеркою з визначеним видом пенсії - за вислугу років, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 30 березня 2005 року (а.с. 7) та з 21 червня 2017 року по даний час отримує пенсію по пільговому трудовому стажу (26 років) Список № 2.

Разом з тим, пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист, про що зазначено у першому абзаці пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 р. № 8-рп/2005.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що "пенсіонер за віком" - це особа, яка набуває право на отримання пенсії не лише після досягнення загально визначеного пенсійного віку, а також після досягнення віку, встановленого законодавством, і у разі дострокового виходу на пенсію за певних обставин.

Згідно з пунктом 16 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту Закон № 1058-IV) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Так, статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), визначено виключний перелік трудових пенсій, які призначаються за цим Законом (за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років).

Відповідно до статті 52 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, в т.ч., працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

За таких обставин, особи, яким пенсії призначені зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 52 Закону № 1788-XII, є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відтак, ОСОБА_1 , будучи фізичною особою-підприємцем, якій призначена пенсія за вислугу років, є пенсіонером за віком з 21 червня 2017 року у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а тому звільнена від сплати єдиного внеску при здійсненні підприємницької діяльності.

Отже, суд дійшов висновку, що оскаржувана вимога відповідача не відповідає критеріям правомірності, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, зокрема, така винесена не на підставі та у спосіб визначений законами України, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, непропорційно, тобто без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Відповідно до статті 77 частини 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідачем не доведено належними, достатніми доказами правомірне нарахування позивачу єдиного внеску як фізичній особі - підприємцю, що стало підставою для виникнення недоїмки у сумі 11016, 08 грн., тому суд дійшов висновку про протиправність вимоги Головного управління ДПС у Закарпатській області від 10 лютого 2020 року № Ф-775-10 винесену відносно ОСОБА_1 про сплату суми податкового боргу (недоїмки) щодо нарахованого ЄСВ на суму 11016, 08 грн., у зв`язку з чим позов необхідно задовольнити у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 840, 80 грн., що підтверджено квитанцією від 27 жовтня 2020 року № ПН1751394, (а.с. 11).

Відповідні судові витрати належить компенсувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) про визнання протиправною та скасування вимоги - задоволити.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 10 лютого 2020 року № Ф-775-10 винесену відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 про сплату суми податкового боргу (недоїмки) щодо нарахованого ЄСВ на суму 11016, 08 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Волошина, 52, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.) cудового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

СуддяТ.В.Скраль