Справа № 638/9103/21
Суддя: Поволяєва О. В.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/9103/21
Провадження № 2-а/638/412/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді за участю: секретаря судового засідання представників позивача відповідача представника відповідача перекладача Поволяєвої О.В., Лаптійчук К.В., Черепанського М.Г., громадянина Республіки Узбекистан Ірматов Умід, адвоката Кіяшка С.Л., Салаєва О.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в м. Харків справу за адміністративним позовом Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2021 року Головне Управління Державної міграційної служби в Харківській області (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позов мотивовано тим, що 11 червня 2021 року працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території України, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданих ОСОБА_1 пояснень встановлено, що він прибув на територію України у 2007 році з метою працевлаштування, але своєчасно територію України не залишив. При собі мав паспорт громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , виданий 15 серпня 2007 року строком дії до 30 червня 2016 року.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 203 КУпАП (адміністративний штраф не сплачено).

Відповідач перебуває на території України незаконно, близьких родичів серед громадян України, постійного джерела доходів та гарантій приймаючої сторони в Україні не має, зважаючи на що підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Відповідно до чинного законодавства України, де визначаються категорії іммігрантів, яким надається дозвіл на імміграцію в Україну громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має підстав для отримання посвідки на тимчасове або постійне проживання.

Громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевірено по базі безпідставно виданих паспортів, в розшуку не перебуває, з питань отримання статусу біженця до ГУ ДМС України в Харківській області не звертався.

Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області 11 червня 2021 року зобов`язано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 13 червня 2021 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Відповідач з заявою про добровільне повернення до міграційної служби не звертався.

Зважаючи на невиконання у добровільному порядку відповідачем рішення про примусове повернення та відсутність документа, що дає право на виїзд з України, власності, коштів, постійного джерела доходів на території України, наявні правові підстави для затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник не заперечували відсутність правових підстав для перебування на території України, проте проти задоволення позову про затримання з метою видворення за межі території України заперечували.

Відповідач в судовому засіданні надав пояснення, відповідно до яких він перебуває на території України незаконно, необхідних документів, власності, коштів, постійного джерела доходів на території України та законних підстав для працевлаштування не має. Був засуджений за ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнився з місць позбавлення волі. Має рідного дядька, який проживає в м. Києві. Має намір приїхати до нього та зайняти грошові кошти з метою придбання квитка до Республіки Узбекистан.

На запитання суду щодо наявності будь-яких належних доказів, що свідчать про проживання в м. Києві рідного дядька, відповідач зазначив, що будь-які докази у нього відсутні, адресу проживання та інші контактні дані не пам`ятає, лише може пригадати візуально місце проживання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 червня 2021 року працівниками ГУДМС України в Харківській області під час проведення цільового профілактичного заходу з виявлення іноземців та ОБГ, які нелегально перебувають на території України, було виявлено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебаває на території України з порушенням норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства в Україні».

Громадянин Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України у 2007 році з метою працевлаштування.

На території України був притягнутий до кримінальної відповідальності, звільнився з місць позбавлення волі.

Строк дії паспорту громадянина Республіки Узбекистан серії НОМЕР_1 , виданий на ім`я ОСОБА_1 15 серпня 2007 року, сплив 30 червня 2016 року. Будь-якого іншого документа, що дає право на виїзд з України відповідач не має.

Відповідач в розшуку не перебуває, з питань отримання статусу біженця до ГУ ДМС України в Харківській області не звертався.

Рішенням ГУ ДМС України в Харківській області 11 червня 2021 року зобов`язано громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 покинути територію України у термін до 13 червня 2021 року.

Відповідачем у встановленому законом порядку дане рішення не оскаржено та у добровільному порядку не виконано, у встановлений в рішенні термін територію України не покинуто.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України.

Станом на час розгляду справи в суді відповідачем посвідку на тимчасове проживання або перебування в Україні не отримано, підстави для отримання посвідки на тимчасове або постійне проживання відсутні. Відповідач перебуває на території України незаконно, постійного джерела доходів та будь-якого майна на праві власності на території України не має, був притягнутий до кримінальної відповідальності в Україні, у розшуку та під слідством не перебуває.

Суд ставиться критично до наданих відповідачем пояснень щодо проживання на території України рідного дядька, який є громадянином України, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження даних пояснень судом не надано.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Пунктом 1 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110 (далі - Положення № 1110), визначено, що пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства: стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

З системного аналізу наведених норм чинного законодавства вбачається, що клопотання про затримання щодо іноземця або особи без громадянства може бути подано стосовно особи, до якої подано та розглядається адміністративний позов про примусове видворення, при цьому підставою затримання повинні слугувати докази на підтвердження обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі.

Відповідно до частин 2, 3 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення.

Відповідач з заявою про добровільне повернення до країни походження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції або до представництва його країни походження не звертався.

Враховуючи, що компетентним органом рішення про примусове повернення відповідача приймалось, відповідач ухилився від виконання рішення про його примусове повернення до країни походження у встановлений строк, зважаючи на що, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 червня 2021 року примусово видворено громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, у зв`язку з відсутністю у відповідача документа, що дає право на виїзд з України, суд вважає наявними ризики ухилення відповідача від виконання рішення суду про його примусове видворення, та наявність правових підстав для затримання відповідача з метою забезпечення видворення за межі території України.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

У загальній декларації прав людини від 10 грудня 1948 року статтею 29 визначено, що при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Таким чином, дослідивши всі наведені вище докази та обставини справи, з урахуванням практики Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та такими, що підлягає задоволенню.

У відповідності до пункту 3 частини 2 статті 371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 19, 72 77, 246, 250, 271, 272, 289, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов Головного Управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України - задовольнити.

Затримати з метою забезпечення примусового видворення за межі території України громадянина Республіки Узбекистан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком до 6 (шість) місяців.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Із урахуванням п. 15.5 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 червня 2021 року.

Суддя О.В. Поволяєва