Справа № 560/6911/20
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/6911/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Польовий О.Л.

Суддя-доповідач - Граб Л.С.

16 червня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі УДМС України в Хмельницькій області), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №232 від 14.08.2020 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року позов задоволено:

-визнано протиправним та скасовано рішення Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 14.08.2020 №232 про скасування дозволу на імміграцію.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.

В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну винесено на підставі закону та в межах повноважень, якими наділено УДМС України в Хмельницькій області чинними нормативно-правовими актами.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі остннього.

У відповідності до вимог ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації.

26.04.2012 ОСОБА_1 видано дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі якого останнім отримано посвідку на постійне проживання в Україні.

Однак, 14.08.2020 відповідачем прийнято рішення №232 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого 26.04.2012 на підставі пункту 4 частини 1 статті 12 Закону України "Про імміграцію". Одночасно скасована і видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 27.04.2012 на підставі пункту 64 Порядку №321.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зазначені у поданні від 15.01.2020 №151/121/14-2020 висновки ГУНП в Хмельницькій області, які слугували підставою для прийняття спірного рішення, не містять жодних обґрунтувань і доказів вчинення позивачем протиправних дій, які створюють загрозу громадському порядку України чи несуть загрозу здоров`ю, порушують права та законні інтереси громадян та впливають на погіршення криміногенної ситуації, як наслідок, скасування позивачу дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України в розумінні Закону України "Про імміграцію".

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 26 Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

У статті 10 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" наведено наступні визначення:

-іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

-посвідка на постійне проживання - це документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

У статті 11 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III зазначено, що у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

-імміграція-це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

-іммігрант-іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України "Про імміграцію" правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Дозвіл на імміграцію може бути скасовано зокрема, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України. (ст.12 Закону №2491-III).

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України.

Отже, Законом № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду висловленою у постановах від 27.09.2019 у справі №815/3420/17, від 13.11.2019 у справі №815/3651/17 та від 25.11.2020 у справі № 810/916/16.

Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі Порядок №1983)

Згідно п.п. 21-22 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом за місцем його видачі. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу за місцем прийняття рішення про надання такого дозволу. ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою КМУ від 25.04.2018 р. № 321 передбачено, що посвідка на постійне місце проживання скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію".

Як вбачається з матеріалів справи, підставою прийняття оскаржуваного рішення слугував висновок УДМС в Хмельницькій області від 14.08.2020, який в свою чергу складений на підставі подання начальника ГУ Нацполції в Хмельницькій області В.Свинобоя про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 15.01.2020 №151/121/14-2020 ГУНП.

За змістом вказаного подання ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності на території України та був засуджений до позбавлення волі на строк більше одного року. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 01.03.2018 у справі №686/6792/15-к ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст.15, ч.3 ст.186 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки. 19.09.2019 Верховним Судом пом`якшено покарання до 1 року позбавлення волі. 21.09.2019 ОСОБА_1 прибув для відбування покарання до Шепетівської виправної колонії №98 Хмельницької області. Разом з тим, отримано інформацію, що останній на шлях виправлення не став, дотримується кримінальних звичаїв і традицій, при цьому, підтримує тісні зв`язки із представниками злочинної спільноти, які мають найвищий статус - "злодій в законі". Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_1 має намір контактувати із представниками криміналітету із певним злочинним статусом, які негативно впливають на криміногенну обстановку (як в регіоні так і на території держави) з метою продовження злочинної діяльності шляхом вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, для підтримання злодійських традицій, фінансування і зрощення масштабів організованої злочинності, що негативно відображається на оперативній обстановці в державі, створює загрозу громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.

В той же час, під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що згідно характеристики першого заступника начальника ДУ "Шепетівська виправна колонія (№98)" І.Михальчука, наданої 06.03.2020 на запит начальника управління карного розшуку НП України в Хмельницькій області А.Куцака, засуджений ОСОБА_1 за час відбування покарання характеризувався посередньо, порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Не заохочувався. На виробництві установи працевлаштований не був. У взаємовідносинах з іншими не конфліктний, підтримував рівні стосунки.

Поряд з цим, за змістом наявної в матеріалах справи довідки від 06.03.2020, складеної оперуповноваженим оперативного відділу ДУ "Шепетівська виправна колонія (№98)" Ю.Ковальським ОСОБА_1 за період відбування покарання підтримував зв`язки з засудженими негативної спрямованості, підтримував звичаї та традиції злочинного середовища, на оперативно-профілактичному обліку не перебував, був прихильником російської державності, за характером хитрий, скритний.

Тобто, як слідує з аналізу вищезазначених документів, в поданні продубльовано виключно ту інформацію, яка міститься в довідці оперуповноваженого Ю.Ковальського. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що вказана довідка видана вже після винесення подання, яке слугувало підставою складення висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 .

Слід також зазначити, що складаючи висновок, посадова особа відповідача врахувала лише відомості вказані у вищезазначеному поданні, інша інформація, в тому числі зазначена в характеристиці, наданій 06.03.2020 на запит начальника управління карного розшуку НП України в Хмельницькій області А.Куцака, не взята до уваги.

Крім того, як було зазначено вище, функція територіальних органів, які розглядають питання про скасування дозволу на імміграцію, реалізується шляхом всебічної перевірки на підставі відповідного подання, а також запрошення для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання.

Разом з тим, відповідачем у порушення вказаних норм, на підтвердження своїх доводів не надано доказів щодо запрошення позивача для надання пояснень до моменту прийняття спірного рішення, що порушило право останнього на участь у процесі прийняття рішення.

Також, відповідач не здійснив відповідних додаткових запитів щодо з`ясування обставин, за яких у нього виникли підстави для прийняття оскаржуваного рішення. І як вірно зауважено судом першої інстанції настання негативних наслідків з боку позивача на території України є лише теоретичним припущенням органу ДМС, які можуть наступити або не наступити взагалі.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що відсутня інформація про скоєння позивачем нового злочину чи вчинення дій, що несуть загрозу здоров`ю, правам і законним інтересам громадян України.

Варто зауважити, що порушене право позивача на законне проживання в Україні охоплюється ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Між тим, на підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, що передували прийняттю оскаржуваного рішення УДМС в Хмельницькій області про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянину Російської Федерації ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що таке не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України, адже прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, та без дотримання принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ст. 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Іваненко Т.В.