Справа № 380/12530/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Цимбор Н.Я.,

представника відповідача Романа Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови про накладення штрафу, -

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі позивач) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач), в якій позивач просить скасувати постанову старшого державного виконавця від 16.12.2020 ВП №61921269 про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі №1.380.2019.002063.

Ухвалою від 04.01.2021 суддя залишила позовну заяву без руху.

Ухвалою від 08.02.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою від 28.04.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач протиправно прийняв постанову про накладення штрафу, оскільки позивач у повному обсязі вжив всіх можливих заходів щодо виконання рішення суду від 08.07.2019 у справі № 1.380.2019.002063. Крім цього, позивач повідомляв відповідача про обставини, які унеможливлюють виплату пенсії ОСОБА_1 (стягувач у виконавчому провадженні).

27.04.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що відсутність правового регулювання механізму виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам не вважається поважною причиною невиконання рішення суду. Відтак, на думку відповідача, позивач без поважних причин не виконав рішення суду, що слугувало підставою для прийняття постанови про накладення штрафу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив. Просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 у справі № 1.380.2019.002063 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено повністю, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.06.2018 по 31.07.2018; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 та здійснити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат». Рішення суду в частині зобов`язання виплатити пенсію ОСОБА_1 допущено до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

20.12.2019 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 та здійснити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат».

27.04.2020 відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №61921269 щодо виконання виконавчого листа № 1.380.2019.002063, виданого 20.12.2019 Львівським окружним адміністративним судом. Про прийнятті вказаної постанови відповідач повідомив позивача листом від 27.04.2020 № В-8/03.1-26/61921269/9145.

Листами від 05.05.2020 № 1300-0308-8/28884, від 08.05.2020 № 1300-0806-8/29956 позивач повідомив відповідача про те, що на виконання судового рішення в частині зобов`язання виплатити пенсію ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць (червень 2018 року) здійснено виплату у розмірі 2788,99 грн органом Пенсійного фонду додатковими відомостями у вересні 2019 року згідно з встановленою датою виплати 10 число. Заборгованість по пенсійній виплаті за липень 2018 року в розмірі 2788,99 грн та компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в розмірі 469,66 грн (розмір буде переглянуто після виплати пенсії за липень 2018) включено в Реєстр судових рішень за реєстраційним номером 1335581 та буде виплачено органом Пенсійного фонду після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати заборгованостей внутрішньо переміщеним особам.

Відповідач надіслав позивачу вимогу від 12.11.2020 № В-8/03.1-35/61921269/1793, в якій зазначено про необхідність у триденний термін з дня отримання вимоги повідомити про здійснення виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 та виплати компенсації втрати частини доходів за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 згідно із рішенням суду від 08.07.2019 у справі № 1.380.2019.002063.

Листом від 17.11.2020 № 1300-5305-8/93910 позивач повідомив відповідача про те, що пенсійна виплата ОСОБА_1 за липень 2018 року в розмірі 2788,99 грн та компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням виплати пенсії буде виплачена органом Пенсійного фонду після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, оскільки на момент поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України такий порядок не визначений. Крім цього, заборгованість, яка виникла на виконання рішення суду включена в Реєстр судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

16.12.2020 відповідач прийняв постанову про накладення штрафу ВП № 61921269, якою за невиконання без поважних причин рішення на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов`язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об`єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 вказаного Закону №1404-VIII для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як встановив суд, 27.04.2020 відповідач прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №61921269 щодо виконання виконавчого листа № 1.380.2019.002063, виданого 20.12.2019 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області виплатити пенсію ОСОБА_1 за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 та здійснити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 у зв`язку із порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат». Про прийняття вказаної постанови відповідач повідомив позивача листом від 27.04.2020 № В-8/03.1-26/61921269/9145.

Листами від 05.05.2020 № 1300-0308-8/28884, від 08.05.2020 № 1300-0806-8/29956 позивач повідомив відповідача про те, що на виконання судового рішення в частині зобов`язання виплатити пенсію ОСОБА_1 в межах суми стягнення за один місяць (червень 2018 року) здійснено виплату у розмірі 2788,99 грн органом Пенсійного фонду додатковими відомостями у вересні 2019 року згідно з встановленою датою виплати 10 число. Заборгованість по пенсійній виплаті за липень 2018 року в розмірі 2788,99 грн та компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в розмірі 469,66 грн (розмір буде переглянуто після виплати пенсії за липень 2018) включено в Реєстр судових рішень за реєстраційним номером 1335581 та буде виплачено органом Пенсійного фонду після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати заборгованостей внутрішньо переміщеним особам.

Листом від 17.11.2020 № 1300-5305-8/93910 позивач повідомив відповідача про те, що пенсійна виплата ОСОБА_1 за липень 2018 року в розмірі 2788,99 грн та компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням виплати пенсії буде виплачена органом Пенсійного фонду після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, оскільки на момент поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 та до теперішнього часу Кабінетом Міністрів України такий порядок не визначений.

Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що неможливість виконання позивачем рішення суду від 08.07.2019 у справі №1.380.2019.002063 зумовлена відсутністю окремого порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам.

Оцінюючи поважність причин невиконання рішення суду від 08.07.2019 у справі №1.380.2019.002063, суд звертає увагу на те, що у рішенні суду від 08.07.2019 у справі №1.380.2019.002063 (на виконання якого видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження № 61921269) надано оцінку та відхилено доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про те, що пенсійна виплата ОСОБА_1 за період з 01.06.2018 по 31.07.2018 буде виплачена органом Пенсійного фонду після прийняття Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам, оскільки відсутність встановленого Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих соціальних виплат не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум соціальних виплат.

Таким чином, суд вважає, що невиконання рішення суду від 08.07.2019 у справі №1.380.2019.002063 у зв`язку з відсутністю окремого порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам не може бути поважною причиною невиконання рішення суду.

Відтак, суд погоджується із аргументами відповідача про те, що позивач не виконав рішення суду від 08.07.2019 у справі №1.380.2019.002063 без поважних причин, що у відповідності до статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для накладення на боржника штрафу.

У Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Враховуючи наведене, суд вважає, що приймаючи постанову про накладення штрафу від 16.12.2020 ВП № 61921269, відповідач дотримався засад виконавчого провадження, викладених у статті 2 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, суд дійшов висновку про те, що постанова про накладення штрафу від 16.12.2020 ВП № 61921269 відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому є правомірною та не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови про накладення штрафу від 16.12.2020 ВП № 61921269, - відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Мричко Н.І.