Справа № 640/9970/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 року м. Київ № 640/9970/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) (далі - позивач або ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368) (надалі - відповідач або ГУ ПФУ в м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві, викладеного в листі від 15.04.2020 за № 2600-0303-8/47908 про відмову позивачу у проведенні перерахунку пенсії призначеної у 2010 році у розмірі 84% від суми заробітної плати, визначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України № 21-495зп від 23.03.2020;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити з 01.03.2018 позивачу перерахунок та виплату призначеної у 2010 році пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року, яка діяла на момент призначення пенсії, у розмірі 84% від суми заробітної плати, визначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України № 21-495зп від 23.03.2020, без обмеження граничного (максимального) розміру;

- здійснити виплату позивачу різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою з урахуванням довідки Офісу Генерального прокурора України № 21-495зп від 23.03.2020, без обмеження граничного (максимального) розміру.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує, що вважає рішення відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії необґрунтованим, незаконним та таким, що порушує конституційні права останнього на соціальний захист та пенсійне забезпечення, що гарантовано Конституцією України та Законами України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08.05.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито спрощене провадження в адміністративній справі № 640/9970/20 у порядку письмового провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання; витребувано у ГУ ПФУ в м. Києві належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1

09.07.2020, на виконання вимог ухвали суду від 08.05.2020, від відповідача до суду надійшли належним чином завірені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.07.2020 зупинено провадження в адміністративній справі № 640/9970/20 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 560/2120/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.10.2020 поновлено провадження в адміністративній справі № 640/9970/20.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що з 01.01.2015 по 14.07.2015 Урядом не було прийнято відповідний нормативно-правовий акт і не було визначено умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, а з 15.07.2015 встановлені Законом України "Про прокуратуру" № 1789-ХІІ підстави для перерахунку пенсій працівникам прокуратури - скасовані; позивач просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок з 01.01.2018, в той час як заяву до Управління було подано 08.04.2020, тобто позивач просить здійснити перерахунок раніше ніж виданий сам документ, на підставі якого необхідно здійснити перерахунок пенсії; відповідно до абз. 6 ч. 5 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

У відповіді на відзив позивач зауважує, що положення Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 про обмеження максимального розміру пенсії до нього не застосовуються, оскільки йому пенсія була призначена до встановлення такого обмеження; підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримає пенсію за вислугу років з 2010 яка призначена відповідно до Закону України "Про пенсійне прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ у розмірі 84% від заробітної плати.

У квітні 2020 року, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України постанов від 30.08.2017 № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" та від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якими збільшено розмір заробітної плати працівників прокуратури, та відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)2019, позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки Офісу Генерального прокурора України від 23.03.2020№ 21-495зп про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій (за нормами чинними на 01.03.2018), надавши оригінал зазначеної довідки.

Листом від 15.04.2020 № 2600-0303-8/47908 ГУ ПФУ повідомив позивача про відмову у перерахунку пенсії, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнений з органів прокуратури 15.06.2010, тобто до 13.12.2019, після 13.12.2019 нормативно правові акти про підвищення заробітної плати працівникам прокуратури не приймалися, відповідно до п. 7 постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155, яка прийнята до ухвалення рішення Конституційним Судом України, передбачено, що зміна розміру посадових окладів для працівників прокуратури, передбачених цією постановою, не є підставою для перерахунку пенсій, що призначені згідно із Законом України "Про прокуратуру".

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідача, відповідача позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих станом на дату призначення позивачу пенсії визначалось статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (надалі - Закон № 1789, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 50-1 Закону № 1789, у редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною дванадцятою статті 50-1 Закону № 1789 передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з частиною сімнадцятою статті 50-1 Закону № 1789 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, на момент призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у частинах дванадцятій та сімнадцятій статті 50-1 Закону № 1789.

В подальшому до статті 50-1 Закону № 1789 вносилися зміни Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, внаслідок яких частина сімнадцята статті 50-1 з 01.10.2011 стала вісімнадцятою, тобто відбулась зміна порядкового номеру частини статті, що регламентувала порядок та підстави перерахунку пенсії, проте її текст залишився незмінним.

Законом України "Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 № 76-VІІІ до статті 50-1 Закону № 1789 внесено зміни, зокрема, частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону № 1789 викладено у наступній редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

14.10.2014 прийнято новий Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VІІ (далі - Закон № 1697, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який набрав чинності 15.07.2015.

Частина двадцята статті 86 Закону № 1697 (в первинній редакції) передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Отже, первісна редакція частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 та частина сімнадцята (з 01 жовтня 2011 року - вісімнадцята) статті 50-1 Закону № 1789 містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Згідно з пунктом 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону № 1697 попередній Закон України «Про прокуратуру» із змінами частково втратив чинність, окрім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1 Закону.

Законом України від 28.12.2014 № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", який набрав чинності 01.01.2015, зокрема, внесено зміни:

- частину вісімнадцяту Закону № 1789 викладено в такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України";

- частину двадцяту статті 86 Закону № 1697 викладено в такій редакції: "Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України".

Таким чином, починаючи з 01.01.2015, жоден закон не визначав умов (підстав) та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру"; законодавець делегував повноваження щодо встановлення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінету Міністрів України.

Конституційний Суд України 13 грудня 2019 року за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення №7-р(II)/2019, відповідно до якого визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України; положення частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Пунктом 3 Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7-р(II)/2019:

- частина двадцята статті 86 Закону № 1697 зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення;

- частина двадцята статті 86 Закону № 1697 підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Таким чином, з 13.12.2019 Закон № 1697 не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України.

Натомість, підставою для проведення перерахунку пенсій працівників прокуратури є підвищення заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Після прийняття рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-р(ІІ)2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) у позивача виникло право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 № 1155 "Про умови оплати праці прокурорів" (далі по тексту - Постанова № 1155), оскільки право позивача на перерахунок пенсії виникло у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", а тому положення Постанови № 1155 не застосовуються до спірних правовідносин.

Доводи відповідача про те, що після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2019 № 7-(ІІ)/2019 нормативно-правового акту про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури не ухвалено, а тому відсутні підстави для перерахунку пенсії, є помилковими та не доводять правомірності його дій, оскільки чинна з 13.12.2019 норма частини 20 статті 86 Закон № 1697 визначає умовою перерахунку пенсії за вислугу років підвищення заробітної плати прокурорським працівникам.

При цьому, слід звернути увагу, що Кабінетом Міністрів України 30.08.2017 прийнята постанова від № 657 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури", яка є чинною, а тому відсутні підстави для її незастосування, оскільки ця постанова уряду є рішенням про "підвищення заробітної плати прокурорським працівникам".

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону № 1697 з урахуванням рішення Конституційного Суду України 13.12.2019 №7-р(ІІ)/2019.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Як встановлено судом, позивач звертався до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії від 04 березня 2020 року, до якої долучено довідку про заробітну плату, видану Офісом Генерального прокурора 23.03.2020, тобто після прийняття рішення Конституційним Судом України.

В матеріалах справи міститься копія довідки про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, видана Офісом Генерального прокурора від 23.03.2020 № 21-495зп та відповідач не заперечує проти її достовірності.

У вказаній довідці відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року № 7-р(ІІ)2019 та постанов Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 657 та від 30.08.2017 № 704 зазначений розмір заробітної плати позивача за нормами чинними на 01.03.2018.

Таким чином, право позивача на перерахунок пенсії виникло з 13.12.2019, довідки, виданої Офісом Генерального прокурора від 23.03.2020 № 21-495зп, яка містить інформацію щодо заробітної плати станом на 01.03.2018, тому твердження відповідача що відсутні підстави для перерахунку пенсії позивача на підставі заяв від 03.04.2020, суд вважає необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмови ГУ ПФУ в м. Києві в проведені перерахунку пенсії позивачу у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, викладеної в листі від 15.04.2020 № 2600-0303-8/47908.

Разом з тим, в матеріалах пенсійної справи позивача наявне рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 08.04.2020 № 66, яким позивачу відмовлено у перерахунку пенсії на підставі заяви ОСОБА_1 від 03.04.2020 та довідки Офісу Генерального прокурора від 23.03.2020 № 21-495зп, однак позивач не просить його скасувати.

На рахунок наведеного, суд акцентує, що відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У відповідності до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, суду надано право прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід врахувати положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), згідно якої під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Беручи до уваги вимоги процесуального закону та суть цього спору, суд приходить до висновку про необхідність визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 08.04.2020 № 66 про відмову позивачу у проведенні перерахунку пенсії призначеної у 2010 році у розмірі 84% від суми заробітної плати, визначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України № 21-495зп від 23.03.2020, що в сукупному аспекті ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень згідно ч. 1 ст. 2 КАС України та п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, є належним ефективним захистом таких прав, свобод та інтересів позивача.

Оскільки вказане рішення відповідача підлягає скасуванню, то вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві перерахувати пенсію позивачу на підставі довідки Офісу Генерального № 21-495зп від 23.03.2020 та здійснити її виплату позивачу з урахуванням раніше проведених виплат підлягають задоволенню.

Проте, як зазначалося вище, оскільки позивач набув право на перерахунок з 13.12.2019, у зв`язку із набранням законної сили рішення Конституційного Суду України, то перерахунок пенсії позивачу має бути проведено, 13.12.2019.

В частині позовних вимог щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і питання обмеження пенсії граничним розміром, суд зазначає, що ці вимоги є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на перерахунок.

Суд звертає увагу на те, що відмова відповідача у перерахунку пенсії мотивована відсутністю нормативно-правових актів про підвищення заробітної плати працівникам органів прокуратури.

У свою чергу, спору щодо відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії і щодо обмеження пенсії максимальним розміром на час звернення позивача до суду не існувало, а тому такі вимоги позивача є передчасними, оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 14.09.2020 у зразковій справі № 560/2120/20.

Щодо питання про виплату пенсії без обмеження її максимального розміру, то суд зауважує, що з матеріалів пенсійної справи вбачається, що пенсія позивачу, станом на час звернення до суду з даним позовом, нараховувалася та виплачувалася без обмеження її максимального розміру, а тому вимоги позивача у вказаній частині задоволенню не підлягають.

У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08.04.2020 № 66 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії призначеної у 2010 році, визначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України № 21-495зп від 23.03.2020.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368) здійснити з 13.12.2019 ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату призначеної у 2010 році пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року, яка діяла на момент призначення пенсії, визначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України № 21-495зп від 23.03.2020.

4. Здійснити виплату ОСОБА_1 різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою з урахуванням довідки Офісу Генерального прокурора України № 21-495зп від 23.03.2020.

5. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ідентифікаційний код - 42098368) понесені ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя К.С. Пащенко