Справа № 826/4953/16
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м. Київ № 826/4953/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого Бояринцевої М.А., суддів Аверкової В.В., Шевченко Н.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Київгаз"
до треті особи, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; Міністерства юстиції України які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України»
провизнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Київгаз» (далі - позивач та/або ПАТ «Київгаз») з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - відповідач-1 та/абю НКРЕКП), Міністерства юстиції України (далі - відповідач-2 та/або Мін`юст), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - третя особа та/або ПАТ «Укртрансгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» та/або третя особа-2) та, з урахуванням уточнених позовних вимог від 28.02.2020 просить суд:

- визнати постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи» та від 30.09.2015 №2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу» незаконними та нечинними з дати їх прийняття до 14.03.2017 та до 24.02.2018 відповідно;

- визнати протиправною та нечинною постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 №1437 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років» в частині зімни редакції пунктів 9.1, 9.2, 9.3 та 11.4 «Типового договору транспортування природного газу»;

- визнати протиправними дії Міністерства юстиції України щодо державної реєстрації 06.11.2015 за №1378/27823 та №1383/27828 відповідно постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи» та від 30.09.2015 №2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України скасувати державну реєстрацію постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи» та від 30.09.2015 №2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу».

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що НКРЕКП створено в порушення закону, а відтак прийнятті ним рішення не можуть бути чинними. Окрім цього, ПАТ «Київгаз» стверджує, що при прийнятті відповідачем спірних постанов застосовано положення статті 32 Закону України «Про ринок природного газу», які станом на час їх прийняття не діяли. Окрім цього, позивач стверджує, що відповідачем та третьою особою порушено вимоги статті 33 Закону України «Про ринок природного газу», адже не проведено консультації з приводу обговорення та узгодження позицій щодо умов регулювання правовідносин між учасниками ринку природного газу. ПАТ «Київгаз» також зазначає, що положення Типового договору суперечать положенням діючого законодавства та неправомірно, усупереч закону створюють найбільш вигідні умови для підприємств, які транспортують природний газ магістральними газопроводами, по відношенню до підприємств, що здійснюють подальше транспортування природного газу розподільчими мережами. Окрім цього, позивач також зазначає, що відповідач-1 не є органом нормотворення, а тому його акти не підлягають державній реєстрації, а також зазначає, про неможливість застосування положень частини 2 статті 179 Господарського кодексу України, адже НКРЕКП не є органом виконавчої влади.

Представником відповідача-1 подано відзив на уточнену позовну заяву, де останній стверджує про прийняття ним спірних постанов в порядок та спосіб встановлений законом, стверджує про наявність у нього повноважень щодо прийняття останніх. Також, представник НКРЕКП вказує про відсутність судових рішень, у тому числі Конституційного Суду щодо неконституційності Указу Президента України від 27.08.2014 №694/2014. Разом з цим, НКРЕКП стверджує, що спірні постанови не суперечать положенням Господарського, Цивільного, Податкового кодексів України.

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, де наполягає на протиправності оскаржуваних ним постанов.

Представником відповідача-1 подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, де останній вказує, що постанови прийнятті ним в порядок та спосіб і в межах наданих йому повноважень, всі доводи ПАТ «Київгаз» є безпідставними.

Також, 26.02.2021 представником відповідача подано письмові пояснення по суті позовних вимог, де зазначено про наявність судових рішень, які підтверджують обставини прийняття ним оскаржуваних постанов в порядок, спосіб та в межах наданих йому повноважень.

Представником відповідача-2 відзиву на уточнену позовну заяву не подано, заяв та клопотань до суду не надходило, причини не подання відзиву на позовну заяву суду не відомо.

Представником третьої особи-1 подано письмові пояснення по суті позовних вимог, де він просить суд відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю та вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів ПАТ «Київгаз».

Представником третьої особи-2 подано письмові пояснення по суті позовних вимог, де останній заперечує проти задоволення позовних вимог, погоджується із позицією відповідача-1 та також стверджує, що спірні постанови прийняті в порядок, спосіб та в межах наданих НКРЕКП повноважень, останні відповідаю та не суперечать іншому законодавству, яка про то стверджує позивач.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 за №1378/27823 затверджено Кодекс газотранспортної системи (далі - спірне та/або оскаржуване рішення №1, Постанова №2493).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2497, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 за №1383/27828 затверджено Типовий договір транспортування природного газу (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2, Постанова №2497).

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 №1437 затверджено Зміни до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років в частині зімни редакції пунктів 9.1, 9.2, 9.3 та 11.4 «Типового договору транспортування природного газу» (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3, Постанова №1437 в частині).

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення.

Публічне акціонерне товариство «Київгаз» не погоджується зі спірними рішеннями, вважає їх протиправними, а дії щодо державної реєстрації останніх незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Вирішуючи спір по суті суд керується положеннями чинного законодавства, яке діяло станом на час виникнення спірних правовідносин та звертає увагу на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи оцінку твердженням позивача щодо створення НКРЕКП із порушенням вимог закону, що свідчить про нечинність прийнятих ним рішень суд зверне увагу на наступне.

На виконання вимог Законів України «Про природні монополії», «Про електроенергетику» і «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» Указом Президента України від 27.08.2014 №694/2014 (далі - Указ №694/2014) постановлено утворити Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Положення), у відповідності до якого Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України.

НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

У Рішенні Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019, справа №1-17/2018(5133/16) зазначено, що утворення постійно діючого незалежного державного колегіального органу, який за функціональним призначенням, сферою діяльності, повноваженнями має ознаки центрального органу виконавчої влади, але не підпорядковується Кабінету Міністрів України і не належить до системи органів виконавчої влади, не узгоджується з Конституцією України.

Отже, утворення та функціонування Комісії у статусі постійно діючого незалежного державного колегіального органу, який їй надано Законом № 1540, суперечить статтям 5, 6, 8, частині другій статті 19, статтям 85, 106 Конституції України.

Основний Закон України допускає утворення органу державної влади, який здійснюватиме державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як центрального органу виконавчої влади. Відповідно до Конституції України такий орган може бути утворений Кабінетом Міністрів України (пункт 9-1 статті 116) із законодавчим визначенням Верховною Радою України його організації і діяльності (пункт 12 частини першої статті 92). Закон України «Про природні монополії» від 20 квітня 2000 року № 1682-III в первинній редакції встановлював, що національні комісії регулювання природних монополій, у тому числі у сферах передачі та розподілу електричної енергії, транспортування нафти і нафтопродуктів трубопроводами, транспортування природного і нафтового газу трубопроводами та його розподілу, централізованого водопостачання та водовідведення, централізованого постачання теплової енергії (що за Законом № 1540 належить до сфери регулювання Комісії), є центральними органами виконавчої влади зі спеціальним статусом, які утворюються та ліквідуються Президентом України (абзац перший частини першої статті 11). Конституційний Суд України, визнавши у Рішенні від 8 липня 2008 року № 14-рп/2008 положення Закону України "Про природні монополії" від 20 квітня 2000 року № 1682-III щодо утворення та ліквідації національних комісій регулювання природних монополій Президентом України неконституційним, не поставив під сумнів визнання за цими комісіями статусу центральних органів виконавчої влади.

Разом з цим, у пункті 4 вказаного рішення вказано про те, що згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зважаючи на те, що визнання неконституційними відповідних положень Закону №1540 матиме правовим наслідком істотні прогалини у законодавстві стосовно порядку організації діяльності Комісії, що може унеможливити її функціонування та виконання нею завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Конституційний Суд України вважає за необхідне відтермінувати втрату чинності цими положеннями для приведення чинного законодавства у цій частині у відповідність із вимогами Конституції України.

Судом встановлено, що правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначає Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 № 1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII), у відповідності до якого Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Між тим, станом на час вирішення спору по суті укази Президента України від 27.08.2014 №694/2014, від 10.09.2014 № 715/2014 неконституційними не визнавались.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про безпідставність доводів ПАТ «Київгаз» щодо прийняття оскаржуваних рішень органом, який створено з порушенням закону, як підстави для задоволення адміністративного позову.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо прийняття Постанови №2497 на підставі норми Закону України «Про ринок природного газу», яка станом на час прийняття останньої не діяла суд вкаже наступне.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначає Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 № 329-VIII (далі - Закон № 329-VIII).

У відповідності до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 329-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 1 жовтня 2015 року, крім: пункту 1 частини другої статті 22, статті 33, які застосовуються з дня набрання чинності цим Законом з урахуванням пункту 10 цього розділу; пункту 5 частини другої статті 22, статей 23-31, які вводяться в дію з 1 квітня 2016 року; пункту 3 частини другої статті 38, статті 39, які вводяться в дію з 1 січня 2016 року.

Частина шоста статті 11 цього Закону втрачає чинність з 1 квітня 2017 року.

Згідно із пунктом 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 329-VIII до 1 жовтня 2015 року Кабінету Міністрів України, центральним органам виконавчої влади, Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: забезпечити прийняття та затвердження нормативно-правових актів, передбачених цим Законом (крім процедури сертифікації операторів газотранспортних систем); забезпечити перегляд і скасування своїх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону.

Відповідно до положень частини 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Згідно із частиною другою та третьою статті 1 Указу Президента України від 10.06.1997 № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» (далі - Указ), офіційними друкованими виданнями в яких здійснюється оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України є "Офіційний вісник України", газета "Урядовий кур`єр", газета "Голос України", "Відомості Верховної Ради України".

Відповідно до частини 1 статті 6 Указу якщо закон України, інший акт Верховної Ради України опубліковано в будь-якій із газет, зазначених у частинах другій і третій статті 1 цього Указу чи в "Офіційному віснику Президента України", до його опублікування в "Офіційному віснику України", "Відомостях Верховної Ради України", він набирає чинності після опублікування в тій із вказаних газет чи в "Офіційному віснику Президента України", де його опубліковано раніше.

Судом встановлено, що Закон України «Про ринок природного газу» було офіційно оприлюднено у газеті «Голос України» від 07.05.2015 №80, у «Офіційному віснику України» від 19.05.2015 № 37, ст. 1117, газеті «Урядовий кур`єр» від 27.05.2015 № 93 та у «Відомостях Верховної Ради України» від 03.07.2015 № 27, ст. 234.

Між тим, положеннями частини 1 статті 57 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов`язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними (ч. 2 ст. 57 Конституції України).

Разом з цим, у рішенні Конституційного Суду України від 06.10.2020, справа №1-27/2010 судом зроблено висновок, що закони чи окремі їх положення можуть вводитися в дію після дня набрання ними чинності (абзац сьомий пункту 3.1 рішення).

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що Законом № 329-VIII із додержанням принципу правової визначеності, було розмежовано строки набрання чинності (з дня наступного за днем офіційного опублікування, тобто з 08.05.2015) та строк введення в дію (з 01.10.2015, окрім деяких положень, для яких визначено інші строки введення в дію).

Суд акцентує увагу, що спірні рішення відповідачем прийнято, з урахування вимог пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 329-VIII.

Між тим, суд вказує, що оскаржувані постанови прийнятті 30.09.2015, однак проходили державну реєстрацію і набули чинності 01.12.2015. Тобто, фактично відповідачем реалізовано положення пункту 9 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 329-VIII шляхом розроблення оскаржуваних рішень, однак такі рішення введенні в дію після 01.10.2015, отже після введення в дію Закону № 329-VIII.

У взаємозв`язку із наведеним суд вважає безпідставними доводи позивача щодо прийняття відповідачем постанови №2497 на підставі норми, яка не діяла станом на час прийняття останньої.

Надаючи оцінку доводам ПАТ «Київгаз» про суперечність положень Типового договору, який затверджений Постановою №2497 положенням Господарського, Цивільного, Податкового кодексів України суд вкаже наступне.

Постановою №2497 відповідно до абзацу першого частини другої статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено Типовий договір транспортування природного газу (далі - Типовий договір).

У відповідності до пунктів 9.1-9.3, 11.4 Типового договору (у редакції Постанови №2497 з 29.12.2016) у разі виникнення у Замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, Замовник зобов`язаний сплатити Оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс Замовника визначається відповідно до Кодексу.

Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс Замовника за формулою

Вбалансування= БЦГ Ч К Ч QБГ ,

Де

БЦГ - базова ціна газу;

QБГ - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування;

К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5 % від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1.

Базова ціна газу визначається Оператором відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

Послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого Замовником відповідно до Кодексу та розділу IX цього Договору.

Згідно із частиною 1 статті 32 Закону № 329-VIII транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами.

За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

В розрізі положень частини 2 статті 32 Закону № 329-VIII типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.

Відповідно до частини 2 статті 179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Аналіз наведеного свідчить, що типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором, яким, в свою чергу, є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. При цьому, типовий договір містить в собі заздалегідь визначені умови і право на його затвердження відповідачем встановлено як положеннями Закону № 329-VIII, так й ГК України.

При цьому, варто наголосити, що в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017 у справі №826/8028/16 суд дійшов до висновку, що постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 прийнята в межах повноважень та у спосіб, визначений законодавством України.

Таким чином, посилання ПАТ «Київгаз» на неможливість застосування положень частини 2 статті 179 ГК України, оскільки відповідач не є органом виконавчої влади, суд з урахуванням вищевикладеного, у тому числі Рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 № 5-р/2019, справа №1-17/2018(5133/16) вважає хибними.

Суд приходить до висновку, що посилання позивача на не відповідність умов Типового договору положенням статті 6 Господарського кодексу України, статей 3, 901-907 Цивільного кодексу України та наявності втручання відповідача у господарську діяльність є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо пункту 11.4 Типового договору, яким встановлено, що послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого Замовником відповідно до Кодексу та розділу IX цього Договору слід вказати наступне.

Положеннями пункту 4 частини 2 статті 22 Закону № 329-VIII встановлено, що з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.

Відповідно до пункту 5 глави I Кодексу газотранспортних систем (далі - Кодекс ГТС) балансування системи - діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування, а комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації.

Згідно із пунктами 1-4 розділу 1 глави XIV Кодексу газотранспортних систем замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов`язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення.

При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів).

Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом.

Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.

Розділом 6 Глави XIV Кодексу ГТС визначено порядок дій Оператора газотранспортної системи при виникненні добового небалансу замовника послуг транспортування.

Так, пунктами 1 та 3 Розділу 6 Глави XIV Кодексу ГТС установлено, що Оператор газотранспортної системи розраховує обсяг добового небалансу для кожного портфоліо балансування замовників послуг транспортування природного газу за кожну газову добу як різницю між алокаціями подач природного газу до газотранспортної системи та алокаціями відбору з газотранспортної системи (з урахуванням підтверджених торгових сповіщень).

Оператор газотранспортної системи на підставі попередніх алокацій подач та відборів замовника послуг транспортування природного газу (з урахуванням обсягів природного газу, відчужених чи набутих на віртуальній торговій точці) щодобово не пізніше ніж о 15:00 UTC (17:00 за київським часом) годині для зимового періоду або о 14:00 UTC (17:00 за київським часом) годині для літнього періоду після закінчення газової доби (О) надає кожному замовнику послуг транспортування природного газу інформацію про його попередній добовий небаланс та розрахунок попередньої вартості за добовий небаланс.

Аналізуючи наведені положення суд приходить до висновку, що оскільки володільцем інформації щодо виникнення небалансу газотранспортної системи загалом, і щодо добового небалансу кожного замовника послуг транспортування, є Оператор газотранспортної системи, а також у зв`язку з тим, що згідно з положеннями Закону № 329-VIII балансування є виключна прерогатива оператора газотранспортної системи, тому, пунктом 11.4 Типового договору транспортування природного газу передбачено, що у послуги балансування оформлюються саме одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого Замовником відповідно до Кодексу та розділу XI цього Договору.

В той же час, згідно із пунктом 3 глави 4 Розділу XIV Кодексу ГТС підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є дані, визначені у звіті про надані послуги з транспортування.

Оператор газотранспортної системи до 14-го числа наступного місяця надає замовнику послуг транспортування звіт про надані послуги та рахунок на оплату. Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів (п. 4 глави 4 Розділу XIV Кодексу ГТС).

Звідси слідує, що за фактом надання послуг балансування Оператор ГТС відповідно до умов Типового договору транспортування газу оформлює односторонній акт за власним підписом, на що, в свою чергу, замовник надає згоду, за наслідком підписання договору на таких умовах, тобто замовник наперед погоджується з таким порядком оформлення наданих послуг та відповідно обсягом послуг балансування. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що односторонній акт про надання послуг балансування є одностороннім виключно в частині його оформлення, але не в частині його погодження замовником.

Разом з цим, під час вирішення спору по суті суд відхиляє посилання позивача на те, що односторонній акт Оператора ГТС не є первинним документом мотивуючи це наступним.

Так, статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Також, згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, господарські операції господарюючих суб`єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Звідси слідує, що односторонній акт Оператора ГТС є первинним документом, адже він містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а тому твердження позивача щодо наявності суперечностей пункту 11.4 Типового договору в цій частині положенням ПК України та наведеного вище Закону є помилковими.

Таким чином, за підсумком наведеного суд відхиляє доводи ПАТ «Київгаз» в цій частині.

Окрім цього, при вирішенні спору по суті суд враховує наявність в матеріалах справи листа Державної регуляторної служби України від 29.09.2015 №7334/0/20-15, яким Комісію повідомлено, що за результатами проведеної експертизи проект постанови НКРЕКП відповідає принципам державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (міститься в матеріалах справи).

Також, листом Антимонопольного комітету України від 29.09.2015 №129-06/01-9896, в межах компетенції, повідомлено про погодження проекту постанови НКРЕКП «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу» (міститься в матеріалах справи).

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 16.10.2015 № 6711/24468-0-26-15/12.0.1 повідомлено Комісію, що постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу» відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини (міститься в матеріалах справи).

До того ж, листом Міністерства юстиції України від 09.11.2015 № 24461-0-26-15/10.1 повідомлено, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 06.11.2015 № 2234/5 повернуто після державної реєстрації постанову НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу», зареєстровану у Міністерстві юстиції 06.11.2015 за № 1383/27828.

Також суд звертає увагу, що проекти постанов НКРЕКП розроблялись з урахуванням вимог Директиви європейського парламенту та ради 2009/73/ЄЄ від 13.07.2009 р. «Про спільні правила внутрішнього ринку природного газу та про скасування директиви 2003/55/ЄЄ».

При цьому, за результатами неодноразових зустрічей та нарад з представниками Секретаріату Енергетичного Співтовариства, останні листом від 29.09.2015 №UA-MIN/O/jko/19/29-09-2015 повідомили про погодження реформованого законодавства на ринку природного газу України.

Враховуючи вищевикладене, судом під час розгляду не встановлено обставин не відповідності Постанови №2497 критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а доводи позивача в частині порушення підстав, порядку прийняття останньої та її невідповідності іншим нормативно-правовим актам не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, що, в свою чергу, зумовлює відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цій частині.

Надаючи оцінку твердженням ПАТ «Київгаз» щодо протиправності Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 27.12.2017 №1437, якою затверджено Зміни до деяких постанов НКРЕКП щодо впровадження добового балансування на ринку природного газу та процедури розробки, подання і затвердження Плану розвитку газотранспортної системи на наступні 10 років в частині зімни редакції пунктів 9.1, 9.2, 9.3 та 11.4 «Типового договору транспортування природного газу суд зверне увагу на наступне.

Згідно із пунктами 9.1-9.3, 11.4 Типового договору, затвердженого Постановою №1437 сторони дійшли згоди, що у разі виникнення у Замовника добового небалансу Оператор здійснює купівлю/продаж природного газу Замовника в обсягах добового небалансу.

У разі виникнення у Замовника негативного добового небалансу Оператор здійснює продаж Замовнику, а Замовник купівлю в Оператора природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу.

У разі виникнення у Замовника позитивного добового небалансу Оператор здійснює купівлю у Замовника, а Замовник продаж природного газу Оператору в обсягах позитивного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу.

У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця, Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

Оплата вартості щодобових небалансів оператором газорозподільної системи за рахунок виділених субвенцій з державного бюджету на покриття пільг, субсидій та компенсацій побутовим споживачам проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, у сумі, що не перевищує вартості послуг розподілу фактично спожитого природного газу зазначеними споживачами за розрахунковий період.

Врегулювання щодобових небалансів оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими Оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби).

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону № 329-VIII правила балансування повинні бути справедливими, недискримінаційними, прозорими та обумовленими об`єктивними чинниками.

Такі правила мають відображати реальні потреби газотранспортної системи з урахуванням ресурсів у розпорядженні оператора газотранспортної системи.

Такі правила мають бути засновані на ринкових принципах.

Такі правила мають створювати економічні стимули для балансування обсягів закачування і відбору природного газу самими замовниками.

Розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування. При визначенні розміру плати за небаланси замовників не допускається перехресне субсидіювання між замовниками, у тому числі шляхом збільшення вартості приєднання нових об`єктів замовників до газотранспортної системи (ч. 2 ст. 35 Закону № 329-VIII).

Згідно із частиною 3 статті 35 Закону № 329-VIII оператор газотранспортної системи повинен забезпечити замовників безкоштовною, достатньою, своєчасною та достовірною інформацією про статус балансування в межах інформації, що знаходиться у розпорядженні оператора газотранспортної системи у відповідний момент часу. Така інформація має надаватися відповідному замовнику в електронному форматі.

Відповідно до положень глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС, замовники послуг транспортування відповідають за збалансованість своїх портфоліо балансування протягом періоду балансування для мінімізації потреб оператора газотранспортної системи у вчиненні дій із врегулювання небалансів, передбачених цим Кодексом. Періодом балансування є газова доба (О).

Положеннями діючих нормативно-правових актів, зокрема Кодексу ГТС, передбачено механізми, які дозволяють замовникам послуг транспортування протягом газової доби самостійно збалансовувати власні обсяги подач/відборів природного газу на/з точку/точки входу/виходу до/з газотранспортної системи з метою уникнення позитивних/негативних небалансів за підсумками газової доби.

Разом з тим, відповідно до положень глави 1 розділу XIV Кодексу ГТС, при розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги природного газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи.

Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом.

При цьому, відповідно до положень глави 6 розділу XIV Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи розраховує обсяг добового небалансу для кожного портфоліо балансування замовників послуг транспортування природного газу за кожну газову добу як різницю між алокаціями подач природного газу до газотранспортної системи та алокаціями відбору з газотранспортної системи (з урахуванням підтверджених торгових сповіщень).

Плата за добовий небаланс має відображати витрати та враховувати вартість вчинення балансуючих дій оператором газотранспортної системи, а також коригування, визначене відповідно до вимог цієї глави.

Згідно із положеннями пунктів 9.2, 9.3 3 розділу IX Типового договору, у разі виникнення у Замовника негативного добового небалансу Оператор здійснює продаж Замовнику, а Замовник купівлю в Оператора природного газу в обсягах негативного добового небалансу за ціною, яка встановлюється розділом XIV Кодексу.

У випадку якщо загальна вартість щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця перевищує загальну вартість щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця. Оператор до 14 числа газового місяця, наступного за звітним, надсилає Замовнику рахунок на оплату за добовий небаланс (розмір визначається як різниця між загальною вартістю щодобових негативних небалансів протягом звітного газового місяця та загальною вартістю щодобових позитивних небалансів протягом звітного газового місяця). Замовник має оплатити рахунок на оплату за добовий небаланс у термін до 5 робочих днів, крім вартості послуг, визначених абзацом другим цього пункту.

При цьому, відповідно до пункту 11.4 розділу XI Типового договору, врегулювання щодобових небалансів оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг щодобових небалансів. В акті зазначаються щодобові обсяги небалансів, а також ціни, за якими Оператор врегулював щодобові небаланси (у розрізі кожної доби).

Таким чином, положення Кодексу ГТС створюють економічні стимули для балансування обсягів закачування і відбору природного газу самими замовниками послуг транспортування, а отже твердження АТ «Київгаз» щодо нав`язування Оператором ГТС послуги із врегулювання небалансів замовникам послуг балансування є безпідставними.

При цьому, оцінку всім іншим доводам ПАТ «Київгаз», у тому числі щодо суперечностей положень Типового договору Господарському, Цивільному, Податковому кодексів України, надано судом вище.

Враховуючи наведене в сукупності судом під час розгляду справи не встановлено невідповідності Постанови №1437 критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вирішуючи позовні вимоги в частині позовних вимог щодо визнання недійсною Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 06.11.2015 за №1378/27823 та якою затверджено Кодекс газотранспортної системи суд зверне увагу на наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині позивач вказує, що на порушення вимог статті 33 Закону № 329-VIII ніяких консультацій з суб`єктами ринку природного газу з приводу обговорення та узгодження позицій щодо умов регулювання відносин між учасниками ринка природного газу третя особа не проводила, а відповідачем-1 зазначене не перевірено, що мало свої наслідком прийняття незаконної Постанови №2493.

Згідно із частиною 1 статті 33 Закону № 329-VIII Оператор газотранспортної системи розробляє кодекс газотранспортної системи за результатами консультацій із суб`єктами ринку природного газу та подає його Регулятору на затвердження. Після затвердження кодексу газотранспортної системи Регулятором оператор газотранспортної системи розміщує його на своєму веб-сайті.

Як вже було зазначено судом вище, згідно із статтею 4 Закону № 329-VIII державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 32 статті 1 Закону № 329-VIII Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Завдання, права та обов`язки регулятора ринку природного газу визначено у статті 4 Закону № 329-VIII до яких поряд з іншим віднесено зокрема, затвердження кодексів газотранспортних систем.

Указом Президента України від 10.09.2014 № 715/2014 затверджено Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Положення).

Пунктом 3 Положення, визначено, що одним із основних завдань Комісії є, зокрема, державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ.

Пунктом 13 Положення встановлено, що рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об`єднань споживачів і громадськості.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями. Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до, виконання суб`єктами природних монополій. Рішення НКРЕКП можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов`язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Рішення НКРЕКП, які відповідно до закону є регуляторними актами (крім рішень щодо встановлення тарифів), розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

НКРЕКП має право видавати в установленому порядку разом з органами виконавчої влади спільні акти.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV (далі - Закон № 1160-IV) кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

Відповідно до змісту статті 13 Закону № 1160-IV, план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проекту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проекту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проекту регуляторного акта в мережі Інтернет.

Згідно із статтею 21 Закону № 1160-IV проекти регуляторних актів, які розробляються центральними органами виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади, підлягають погодженню із уповноваженим органом.

Для погодження до уповноваженого органу разом з проектом регуляторного акта подаються аналіз регуляторного впливу цього проекту та копія оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту з метою одержання зауважень і пропозицій.

Судом встановлено, що листом Державної регуляторної служби України від 29.09.2015 № 7333/0/20-15 Комісію повідомлено, що за результатами проведеної експертизи проект постанови НКРЕКП відповідає принципам державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначених Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (міститься в матеріалах справи).

Також, листом Антимонопольного комітету України від 30.09.2015 №128-06/01-9936, в межах компетенції, повідомлено про погодження проекту постанови НКРЕКП «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи» (міститься в матеріалах справи).

Листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 06.11.2015 № 7192/24488-0-26-15112.21 повідомлено Комісію, що постанова НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи» відповідаєположенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини (міститься в матеріалах справи).

До того ж, листом Міністерства юстиції України від 09.11.2015 № 24467-0-2615/10.1 повідомлено, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 06.11.2015 № 2238/5 повернуто після державної реєстрації постанову НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 «Про затвердження Кодексу газотранспортної системи», зареєстровану у Міністерстві юстиції 06.11.2015 за № 1378/27823.

З урахуванням наведеного суд не вбачає підстав стверджувати, що Постанова №2493 прийнята відповідачем не в порядок та не в спосіб, встановлений законом.

Більше того, прийняття Постанови №2493 в порядок та спосіб встановлений законом підтверджено також постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.05.2017 у справі №826/8028/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2017.

Підсумовуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що оскаржувані рішення відповідають критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак позовні вимоги заявлені ПАТ «Київгаз» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг задоволенню не підлягають.

Як наслідок відсутні підстави для задоволення позовних вимог заявлених до Міністерства юстиції України, з огляду на їх похідний характер.

При цьому, суд наголошує на безпідставності тверджень позивача щодо того, що відповідач-1 не є суб`єктом нормотворення, з огляду на що його акти не підлягають державній реєстрації, оскільки Законом № 1160-IV, з урахуванням Положення чітко встановлено наявність обов`язку щодо державної реєстрації нормативно-правого акту відповідача-1.

Згідно із частиною 2 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відповідність спірного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, то відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 5, 72-73, 76-78, 132, 134, 139, 143, 243-246, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, б. 4-Б. ) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, м. Київ, вул. Смоленська, б. 19, ), Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, б. 13, ), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, б. 9/1, ), Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (01010, м. Київ, вул. Кловський узвіз, б. 7, пов. 16; адреса для листування: 03065, м. Київ, пр. Любомира Гузара, б. 44, ) про визнання незаконними та нечинними постанов та скасування їх державної реєстрації відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги

Головуючий М.А. Бояринцева

Судді В.В. Аверкова

Н.М. Шевченко