Справа № 240/22239/20
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Житомир

справа № 240/22239/20

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування повідомлення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. №_63767123/20.1/3 від 02.12.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання;

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. щодо повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду №240/6575/20 від 30.10.2020;

- зобов"язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження на підставі виконавчого листа №240/6575/20, виданого 30.10.2020 Житомирським окружним адміністративним судом.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.12.2020 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України розглянуто заяву стягувача щодо примусового виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду щодо поновлення повноважень ОСОБА_1 , як виконуючого обов"язків директора Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» - заступника начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» з виробництва, однак не відкрито виконавче провадження. Натомість прийнято рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Вказує, що оскаржуване повідомлення державного виконавця є незаконним та таким, що порушує його право на негайне виконання рішення суду в частині поновлення повноважень.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач у строк, зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву (за вх.№3877/21) та аналогічного змісту відзив на позовну заяву надійшов до суду за вх.№4005/21.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначає, що відповідно до положень ч.4 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі - Закон №1403-VIII) виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання у разі, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону також з тих підстав, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Вказує, що стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №240/6575/20, виданого 31.10.2020, де боржником виступає Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» додано ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №240/6575/20 про виправлення помилки у виконавчому документі, якою по суті замінено боржника у виконавчому документі з Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» на Міністерство юстиції України.

Проте, дана ухвала є невід"ємною частиною виконавчого документу та по суті є продовження виконавчого документа, тому має відповідати вимогам до виконавчого документу. Натомість подана ухвала не підписана суддею, який виніс дану ухвалу та не скріплена гербовою печаткою суду.

Зазначає, що невідповідність виконавчого документа вимогам Закону №1403-VIII є підставою для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому вважає, що оспорюване повідомлення винесено відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з ухвалою суду від 28.01.2021 провадження у справі №240/22239/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Сьомого апеляційного адміністративного суду в адміністративній справі №240/6575/20.

Відповідно до ухвали суду від 19.05.2021 провадження у справі поновлено, розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Складення рішення у повному обсязі відкладалось у зв"язку з перебуванням головуючого судді у відпустці з 24.05.2021 по 07.06.2021.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30.10.2020 позов ОСОБА_1 задоволено:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України "Про звільнення" №714/к від 19.02.2020 про звільнення ОСОБА_1 з роботи виконувача обов`язків директора Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» - заступника начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» з виробництва;

- поновлено повноваження ОСОБА_1 , як виконуючого обов`язків директора Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» - заступника начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» з виробництва;

- стягнуто з Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально- виконавчої служби України (№4)» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 20 лютого 2020 року по 30 жовтня 2020 року, у сумі розміром 128276 (сто двадцять вісім тисяч двісті сімдесят шість) грн 28 (двадцять вісім) коп, з утриманням податків та інших обов"язкових платежів при виплаті (а.с. 42-52).

Рішення в частині поновлення повноважень ОСОБА_1 , як виконуючого обов`язків директора Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» - заступника начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» з виробництва та стягнення з Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Відповідно до положень ст.373 Кодексу адміністративного судочинства України на виконання рішення суду у справі №240/6575/20, зокрема, в частині поновлення повноважень ОСОБА_1 , як виконуючого обов`язків директора Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» - заступника начальника державної установи «Житомирська виправна колонія (№4)» з виробництва, Житомирським окружним адміністративним судом 30 жовтня 2020 року видано виконавчий лист №7209 2020 р. та зазначено боржником - Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» (проспект Незалежності,172, м.Житомир, 10001, ) (а.с.6).

В подальшому, згідно з ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 виправлено помилку допущену у виконавчому листі №7209 2020 р. в адміністративній справі №240/6575/20, виданому Житомирським окружним адміністративним судом 30.10.2020, а саме:

- замість помилково вказаного боржника - Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» (проспект Незалежності,172, м.Житомир, 10001, ), вважати правильним - Міністерство юстиції України (вулиця Архітектора Городецького,13, м.Київ, 01001, ) (а.с.7-8).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про примусове виконання судового рішення у справі №240/6567/20 від 30.10.2020 в частині допущення його до негайного виконання щодо поновлення повноважень ОСОБА_1 , подавши до вказаної заяви виконавчий лист №7209 2020 р. та ухвалу суду від 10.11.2020 у справі №240/6567/20, що не заперечується сторонами.

02 грудня 2020 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Григорян О.Г. прийняла рішення у формі повідомлення №_63767123/20.1/3 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (а.с.5).

Зміст повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання свідчить, що виконавчий документ повернено стягувачу без прийняття до виконання на підставі п.6 та п.7 ч.4 ст.4 Закону України "Про виконавче провадження" з тих мотивів, що не передбачено виконання рішення суду, яке полягає в поновленні повноважень стягувача, а також що виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

Також зазначено, що стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №240/6575/20, виданого 30.10.2020, де боржником вказано Державне підприємство «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» додано ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 у справі №240/6575/20 про виправлення помилки у виконавчому документі, якою по суті замінено боржника у виконавчому документі з Державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)» на Міністерство юстиції України.

З огляду на те, що дана ухвала є невід"ємною частиною виконавчого документу та по суті є продовження виконавчого документа, то має відповідати вимогам до виконавчого документу. Натомість подана ухвала не підписана суддею, який виніс дану ухвалу та не скріплена гербовою печаткою суду. Тому, даний виконавчий документ не відповідає вимогам до виконавчого документу, передбаченого ст.4 Закону "Про виконавче провадження" (а.с. 5-5 зворот).

Не погоджуючись із прийнятим державним виконавцем повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями п.1 ч.1 ст.3 та ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.02.2021 у справі №240/6575/20 апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)" задоволено: рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державного підприємства "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№4)" про скасування наказу, поновлення повноважень, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.66-73).

Частиною 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Положеннями пункту 5 частини 1 ст.39 Закону №1404-VIIІ визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

З огляду на викладене, застосовуючи аналогію закону, підстави для відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа №7209 2020 р., виданого Житомирським окружним адміністративним судом 30.10.2020 у справі №240/6575/20, про поновлення повноважень ОСОБА_1 , на момент прийняття судом рішення у даній справі, - відсутні.

Згідно із ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст. 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб' єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Також, аналізуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів статей 2, 5 КАС України, суд наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що на даний момент предмет позову з яким позивач звернувся до суду в межах розгляду даної адміністративної справи не має негативного впливу на конкретні, реальні, індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже визначені позивачем права, свободи та інтереси, які мали б бути захищені (поновлені) у судовому порядку, в межах розгляду адміністративної справи №240/6575/20 (про поновлення повноважень ОСОБА_1 ) скасовані, що фактично вказує на безпредметність даного позову.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивач не є потерпілим від оскаржуваних рішень.

Оскільки гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Суд зазначає, що при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене право.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав безпредметності заявленого позову, оскільки відсутні законні підстави необхідного судового захисту порушеного права.

У силу приписів ст. 139 КАС України, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ) до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул.Городецького, 13, Київ 1, 01001, ) про визнання протиправним та скасування повідомлення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, з урахуванням ч.6. ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення складено у повному обсязі 15 червня 2021 року.

Суддя А.В. Горовенко