Справа № 320/2583/21
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

15 червня 2021 року Справа № 320/2583/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом гр. ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області , Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся гр. ОСОБА_1 з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Київській області щодо невидачі наказів про встановлення йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 19 листопада 2012 року по 06 листопада 2015 року та невиплаті йому грошового забезпечення з урахуванням щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 19 листопада 2012 року по 06 листопада 2015 року;

- зобов`язати Головне Управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії Головного Управління МВС України в Київській області видати наказ про встановлення йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 19 листопада 2012 року по 06 листопада 2015 року, перерахувати та виплатити йому грошове забезпечення з урахуванням щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 19 листопада 2012 року по 06 листопада 2015 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Київській області щодо невидачі наказу про встановлення йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 31 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року та не оформлення довідки обліку несення ним служби у нічний час у розмірі 35% від посадового окладу за період з 24 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року, не направлення її до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області та невиплаті йому грошового забезпечення з урахуванням щомісячних надбавок за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10% від посадового окладу за період з 31 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року та доплати за службу у нічний час у розмірі 35% від посадового окладу за період з 24 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року;

- зобов`язати Головне Управління Національної поліції в Київській області видати наказ про встановлення йому щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10% від посадового окладу за період з 31 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року та оформити довідку обліку несення ним служби у нічний час у розмірі 35% від посадового окладу за період з 24 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року, направити її до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області, перерахувати та виплатити йому грошове забезпечення з урахуванням надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10% від посадового окладу за період з 31 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року та доплати за службу у нічний час у розмірі 35% від посадового окладу за період з 24 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року;

- визнати протиправною бездіяльність Головного Управління Національної поліції в Київській області щодо не включення його прізвища до довідок про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та грошового атестату надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10% та доплати за службу у нічний час у розмірі 35%;

- зобов`язати Головне Управління Національної поліції в Київській області включити до довідок про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та грошового атестату його надбавку до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 10% за період з 31 грудня 2015 року по 31 травня 2016 року та доплати за службу у нічний час у розмірі 35% від посадового окладу за період з 24 листопада 2015 року по 01 травня 2016 року та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області для перерахунку та виплати йому пенсії з моменту призначення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На підставі ст.ст. 194, 205 КАС України судом прийнято рішення про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення її недоліків з дати вручення копії ухвали.

Зі змісту ухвали суду слідує, що підставою для прийняття такого рішення суду є невідповідність позовної заяви, зокрема, ст. ст. 122, 123 КАС України, тобто позивачу необхідно було надати суду докази поважності пропуску строку звернення до суду.

Позивачем на виконання вимог ухвали суду від 06.04.2021 надано заяву про усунення недоліків, в якій він зазначив, що Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 у справі № 807/363/18 висловлено позицію, що у випадку порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник мав право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. У разі пред`явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов`язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних виплат.

Також позивач зазначив, що оскільки його вимоги стосуються нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень та доплати за службу у нічний час, які є додатковими видами грошового забезпечення. слід керуватися, у тому числі, і положеннями ст. 233 КЗпП України.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає наступне.

Як слідує зі змісту позовних вимог, вони стосуються протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття наказів про встановлення щомісячної надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період, коли він проходив службу, а саме: з 19.11.2012 по 06.11.2015 та з 31.12.2015 по 31.05.2016, неоформленні довідки обліку несення служби у нічний час у період з 24.11.2015 по 01.05.2016 та, як наслідок, невиплата зазначених надбавок, а також ненаправлення довідок до управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області з урахуванням зазначених надбавок; невключення надбавок до довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та грошового атестату.

Оскільки позовні вимоги не стосуються виплати, нарахованих та не виплачених надбавок, суд критично оцінює посилання позивача на постанову Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 807/363/18.

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодексом адміністративного судочинства України, частиною 1 статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина 1 статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 цієї правової норми для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частин 1 та 2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, згідно із частиною 2 якої якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не подано або вказані ним підстави для поновлення такого будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Запровадження строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатись".

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Суд звертає увагу, що про неприйняття наказів щодо встановлення надбавок та як наслідок їх невиплата позивачу було відомо під час прохордження служби, оскільки він щомісяця отримував грошове забезпечення, а тому не міг не знати про те, що такі надбавки йому не встановлювалися та не виплачувалися.

Отже, особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про ненарахування та невиплату йому спірних надбавок.

Отже, з дня отримання грошових виплат особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплат, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеного (перерахованого) грошового забезпечення, звернулась до роботодавця із заявою про надання їй відповідної інформації. У такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від роботодавця відповіді на подану ним заяву.

З урахуванням наведеного суд наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості отримати судовий захист, що зумовлено його власною пасивною поведінкою.

Отже, судом не приймаються до уваги доводи позивача, викладені на обґрунтування заяви від 22.04.2021, оскільки ним не наведено жодної поважної обставини, на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду та не надано жодного доказу на обґрунтування вказаних обставин.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що викладені позивачем на обґрунтування заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду обставини не є поважними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19, яка в силу вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає врахуванню.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

При цьому слід враховувати, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 справа "Стаббігс та інші проти Великобританії").

Будь-яких інших належним та допустимих доказів неможливості звернутись до суду за захистом порушеного права у строк, визначений чинним законодавством України, позивачем не надано.

Відтак, суд дійшов висновку, що заява позивача про поновлення пропущеного строку не містить поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 5 ст 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Пунктом 6 статті 161 КАС України визначено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно ч. 13, ч. 15 ст. 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Беручи до уваги ту обставину, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали йому звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом, а судом з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не встановлено підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 121-123, 161, 169, 171, 194, 205, 240, 243 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Позовну заяву гр. ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області , Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лапій С.М.