Справа № 552/2870/21
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2870/21
Провадження № 2-а/552/35/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2021 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Мовчан В.О.

за участю представника позивача Малофєєва А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Подільського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Роздобутько Віктора Тарасовича про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення та стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та стягнення матеріальної шкодипосилаючись на те, що 10 травня 2021 року постановою відповідача його притягнено до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП, а саме 10 травня 2021 року о 18 год. 16 хв. на вул. Зарічна,1 в м. Київ, Nissan Note днз НОМЕР_1 , зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м, чим порушено п.п. д) п. 15.9 ПДР України . Автомобіль був евакуйований на спеціалізований майданчик для зберігання автомобілів. За повернення автомобіля позивачем сплачено 1 555 грн. 40 коп. З постановою не згоден, належних доказів на підтвердження вини позивача відповідачем не надано. Місце скоєння правопорушення відрізняється від адреси фото фіксації. Постанова винесена не уповноваженою особою. За таких обставин, просив скасувати постанову № від 10.05.221 року, провадження у справі закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 1 555 грн. 40 коп. та судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 1 462 грн. та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 02 червня 2021 року відкрито провадження по справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просив позов задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, причина неявки невідома.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, парування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серія 1 КІ № від 10 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП. Постановою встановлено, що 10 травня 2021 року 18 год. 16 хв. на вул. Зарічна,1 в м. Києві транспортний засіб, Nissan Note днз НОМЕР_1 зупинено у місці, де відстань між суцільною лінією розмітки, і транспортним засобом, що зупинився менше 3 м, чим порушено пункт 15.9 д) ПДР та вчинено адміністративне правопорушення , передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Застосовано адміністративне покаранні у вигляді штрафу у розмірі 680 грн.

До постанови додано фото правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок дорожнього руху на території України регламентується Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. №3353 та Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. №1306 ( далі -ПДР).

Згідно з п.1.1. ПДР, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 ПДР України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За приписами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до положень ст. 279-1 КУпАП у разі, якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі або якщо порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису) інспектор з паркування за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу (примітка до ст. 14-2 КУпАП).

Як вбачається з матеріалів справи, інспектором з паркування ОСОБА_2 здійснено фотофіксацію (із зазначенням дати, місця розташування транспортного засобу) вказаних обставин в кількості шести зображень з різних ракурсів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи, матеріали фотофіксації вчиненого правопорушення, з вказаних матеріалів вбачається, що відстань між суцільною лінією розмітки і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Позивач зазначає ,що відповідачем надано фотокартку, що транспортний засіб перебував відносно переривчатої лінії розмітки, яка позначає межі смуг руху дороги, яка має дві смуги руху в одному напрямку, а не суцільної.

Відповідно до Правил дорожнього руху, зокрема п.8.1. визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пункт 8.2 ПДР встановлює, що дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Відповідно до розділу 33 ПДР(додаток 1), місце стоянки та зона стоянки позначаються відповідно знаками 5.38 та 5.39.

Знак 5.38 «Місце для стоянки» застосовується для позначення місць та майданчиків для стоянки транспортних засобів. Знак з літерою "Р" та символом даху застосовується для критих стоянок. Знак з літерою "Р" та символом автобуса застосовується для критих стоянок з можливістю пересадки на маршрутні транспортні засоби.

Знак 5.39 «Зона стоянки» визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним.

Відповідно до п. 8.5.1. ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови стало порушення позивачем вимог пп. «д» п. 15.9 ПДР, тобто, порушення приписів ПДР щодо правил дорожнього руху, врегульованих за допомогою дорожньої розмітки.

Згідно пп. «д» п.15.9 ПДР України, забороняється зупинка транспортного засобу у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м.

Зазначена норма встановлює заборону зупинки транспортного засобу за наявності трьох самостійних умов, якщо відстань є меншою 3 метрів між транспортним засобом та:

1) суцільною лінії розмітки;

2) розділювальною смугою;

3) протилежним краєм проїзної частини.

Відповідно до розділу 34 ПДР(Дорожня розмітка) горизонтальна розмітка має таке значення, зокрема така, що позначається суцільними лініями:

1.1(вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

1.2 (широка суцільна лінія) - позначає край проїзної частини на автомагістралях або межі смуги для руху маршрутних транспортних засобів. У місцях, де на смугу маршрутних транспортних засобів дозволено заїзд іншим транспортним засобам, ця лінія може бути переривчастою;

1.3 - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають чотири і більше смуг руху;

1.4 - позначає місця, де заборонено зупинку та стоянку транспортних засобів. Застосовується самостійно або в поєднанні із знаком 3.34 і наноситься біля краю проїзної частини або по верху бордюру;

1.11 - поділяє транспортні потоки протилежних або попутних напрямків на ділянках доріг, де перестроювання дозволено лише з однієї смуги; позначає місця, призначені для розвороту, в`їзду і виїзду з майданчиків для стоянки тощо, де рух дозволено лише в один бік;

1.28 - дублює зображення знака «місце стоянки».

Пп. «д» п.15.9 ПДР не містить вказівки на дорожню розмітку , визначену саме п.1.1 розділу 34 ПДР, а дорожня розмітка 1.11 не визначає місця стоянки (зупинки) транспортних засобів. Такі місця позначаються відповідними дорожніми знаками, які можуть дублюватися розміткою 1.28.

Разом з тим, оскільки дорожня розмітка, визначена п.1.11 розділу 34 ПДР є розділювальною смугою, то її наявність на проїзній частині дороги обумовлює застосування заборон, визначених пп. «д» п.15.9 ПДР.

Що стосується посилання позивача на різні адреси, що зазначені в постанові та на фотосвітлинах, то проспект Миколи Бажана примикає до вул. Зарічна м. Києва , тому дані обставина не може розцінюватись судом, як підстава для скасування постанови.

Також суду не надано доказів, що головний інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Подільського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_2 діяв не у спосіб та за відсутності повноважень при винесенні спірної постанови .

В свою чергу, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів та обґрунтувань щодо протиправності оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України, належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановлено законом. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що, складення та винесення постанови про накладення адміністративного стягнення, за порушення законодавства у сфері паркування міста Києва є складовою частиною виконання посадовою особою Інспекції з паркування своїх обов`язків, передбачених Положенням про Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 19.11.2018 року №2089; власником транспортного засобу Nissan Note днз НОМЕР_1 є позивач; адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, зафіксоване фотозйомкою (із зазначенням дати, місця розташування транспортного засобу та географічних координат) вказаних обставин в кількості шыстьох зображень з різних ракурсів, суд дійшов висновку про правомірність і законність винесеної відповідачем постанови.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги те, що наведені в позові обґрунтування, на думку суду, не є такими, з якими закон пов`язує можливість скасування постанови про притягнення позивача до відповідальності, а тому суд вважає, що позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. ст. ст.6, 8-10, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачі: Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), місце знаходження м.Київ, вул. Леонтоновича, 6 .

головний інспектор з паркування відділу інспекції з паркування Подільського району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Роздобутько Віктора Тарасовича, місце знаходження м.Київ, вул. Леонтоновича, 6 .

Повний текст судового рішення виготовлений 15 червня 2021 року.

Головуючий Ж.В.Кузіна