Справа № 640/15669/21
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі
15 червня 2021 року м. Київ № 640/15669/21
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами
ОСОБА_1
додоГоловного управління ПФУ в м. Києві
про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ПФУ в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДР: 42098368), в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 розміру його пенсії з 01 січня 2018 року;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплачу пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018, виходячи з розміру не менше ніж 7481,64 грн.;

3) cтягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 , недоплачену суму його пенсії за період з 01.09.2017 по 30.04.2021 в сумі 44279.13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.09.2017 він перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців Головного управління Пенсійного фонд) України в м. Києві, де отримує пенсію, призначену йому довічно відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Наголошує, що рішенням Окружного адміністративного суд міста Києва по справі № 640/2350/19 від 17.06.2020 було задоволено позовну заяву за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у проведенні перерахунку раніше призначеної пенсії за вислугу років ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонд) України в м. Києві перерахувати з 01.09.2017 по 31.12.2017 пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Військової частини НОМЕР_2 від 10.12.2018 № 116/172, включивши до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, надбавку за виконання особливо важливих завдань, надбавку за роботу з таємними документами, премію, щомісячну додаткову грошову винагороду.

Додає, що на виконання рішення суду по справі № 640/2350/19, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було проведено перерахунок його пенсії з 01.09.2019, відповідно до розрахунку пенсії за вислугу років по його пенсійній справі розмір пенсії з 01.09.2017 становить 7481,64 грн.

Проте, як наголошує позивач, за весь період отримання ним пенсії з 01.09.2017 по теперішній час йому жодного разу не було виплачено пенсію в розмірі, визначеному рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва, що підтверджується розрахунками пенсії за відповідні періоди та довідкою про доходи.

Відтак, зважаючи на неотримання позивачем належного розміру пенсії, визначеному рішенням суду від 17.06.2020 у справі № 640/2350/19, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадження у справі, суддя виходить з наступного.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, суддя встановив наявність підстав для відмови у відкритті провадження, з огляду на наступне.

Так, підставою для звернення до суду з даним позовом по суті є невиконання відповідачем у повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2020 у справі № 640/2350/19, оскільки, на виконання вказаного рішення суду відповідачем з 01.09.2017 року має виплачуватися пенсія у розмірі 7481,64 грн., однак, як наголосив позивач у позовній заяві за період з 01.09.2017 по 30.04.2021 відповідачем не було виплачено йому пенсію, у розмірі визначеному йому рішенням суду від 17.06.2020 у справі № 640/2350/19.
Проаналізувавши обставини, викладені у позовній заяві, зміст позовних вимог та склад сторін, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням у повному обсязі, за твердженням позивача, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2020 у справі № 640/2350/19.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача на, що згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто, аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Більш того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення.

Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.

Верховний Суд також зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.

Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, що, на думку суду, стосується і похідних від цього вимог.

Відповідно до ст. 1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судові рішення виконуються безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України, зокрема, зазначених вище.

Невиконання судового рішення або виконання такого рішення не у повному обсязі не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Вказаний правовий висновок узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеного у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18), від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 (адміністративне провадження № К/9901/1062/19).

По-друге, ч. 1 ст. 373 КАС України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, зокрема на підставі виконавчого листа суду, який ухвалив відповідне рішення.

Тобто, позивач не позбавлений можливості в межах адміністративної справи № 640/2350/19 отримати виконавчий лист щодо виконання у повному обсязі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.06.2020, прийнятого в межах адміністративного справи № 640/2350/19 та звернути такий виконавчий лист до виконання до органів виконавчої служби з метою реалізації завершальної стадії відновлення порушених прав позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.
Вказана правова позиція узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а (провадження № 11-1193апп18).

Відтак, оскільки з поданням даного позову позивач бажає розв`язати питання пов`язані із виконанням рішення суду в іншій справі (у справі № 640/2350/19 тобто в межах завершальної стадії судового процесу в іншій справі), у відкритті провадження за даними позовними матеріалами слід відмовити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Керуючись статтями 160-162, 170, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:
У відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, відмовити.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Звернути увагу позивача на ч. 5 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до якої повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.
Відповідно до положень ст. 170 та ч. 1 ст. 294 КАС України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено в порядку, визначеному ст.ст. 292-297 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII Перехідні положення КАС України в редакції Закону № 2147-VIII.

Суддя О.А. Кармазін