Справа № 280/3162/21
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року Справа № 280/3162/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 13.10.2020 №0-0828, №0-0828 та податкову вимогу від 21.01.2021 форми Ф №1227-13.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд справи призначено без повідомлення/виклику сторін.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що спірні податкові повідомлення рішення є протиправними та підлягають скасуванню. Так, позивач зазначає, що йому на момент спірних правовідносин належали на праві власності нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що об`єкти нерухомого майна розташовані за зазначеною адресою являють собою комплекс будівель та споруд сільськогосподарського призначення, що підтверджено інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_2 , а відповідно підпадають під пільгу оподаткування в силу положень пп.ж) пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Також, позивач вказував на те, що належне йому нерухоме майно не здавалося позивачем в оренду, лізинг або позичку, а використовувалось ТОВ «Агрозлато», засновником якого є позивач, для ведення господарської діяльності з метою зберігання посівного матеріалу, врожаю та сільськогосподарської техніки, що свідчить про те, що комплекс будівель не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. Також, позивач вказував і на неправомірність формування спірної податкової вимоги, оскільки контролюючим органом не було належним чином вручено/направлено позивачу податкові повідомлення рішення, що свідчить про те, що грошове зобов`язання у них визначене є неузгодженим, а відповідно підстави для формування та направлення податкової вимоги були відсутні. З урахуванням викладеного у позовній заяві позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що відповідно до інформації з ІТС «Податковий блок» та даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач є власником об`єкта нежитлової нерухомості, а саме комплексу будівель, загальною площею 18009,3 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , що стало підставою для формування та направлення позивачу спірних податкових повідомлень рішень. Відповідач вказав на те, що для звільнення об`єкта від оподаткування за пп.ж) пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України необхідна наявність одночасно двох умов, а саме: 1) суб`єкт, який володіє такою нерухомістю, повинен мати статус сільськогосподарського товаровиробника; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) має бути призначена для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності такого сільськогосподарського товаровиробника. Відповідач вважає, що позивачем не надано доказів того, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а відтак не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Також, відповідач вважає, що наявність в користуванні або власності відповідних земель (в спірному випадку земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства) не є достатньою умовою для набуття особою статусу сільськогосподарського товаровиробника. За таких обставин, відповідач вважає, що ним правомірно прийнято спірні податкові повідомлення рішення, які направлені на податкову адресу позивача. Відповідач зазначає, що позивач належним чином не повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, а відповідно податкові повідомлення рішення, які надіслані за наявною адресою та повернуті до контролюючого органу за закінченням терміну, вважаються належним чином врученими та узгодженими. За таких обставин відповідач вважає, що ним правомірно сформовано спірну податкову вимогу. З урахуванням викладеного у відзиві, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, позивач, за період протягом якого сформовано податкові повідомлення рішення, був власником комплексу будівель нежитлової нерухомості, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка кадастровий номер :04:015:0033.

В графі опис об`єкта зазначено автовагова, шлакоблок, загальною площею 19,5 кв.м, позначений в плані «А-1», навіс, позначений в плані «а1-1», зерносховище з льохом цегла, загальною площею 746,1 кв.м, позначене в плані «Б-1», механізований тік, дерев.каркас, загальною площею 95,0 кв.м, позначений в плані «Г-1», механізований тік, цегла, загальною площею 47,6 кв.м, позначений в плані «Г1-1», критий тік, металеві, оцинковані, загальною площею 928,5 кв.м, позначений в плані «Д-1», склад, шлакоблок, загальною площею 1077,9 кв.м, позначений в плані «Є-1», пожежне депо, позначене в плані «є1-1», навіс, позначений в плані «є2-1», бокс, позначений в плані «є-1», охоронна будка, загальною площею 6,4 кв.м, позначена в плані «Ж-1», навіс, позначений в плані «З-1», паркан, позначений в цифрою «№1», КТП, позначене в плані цифрою «№2», замощення, позначене в плані цифрою «І».

13.10.2020 контролюючим органом складено податкові повідомлення рішення №0-0831, яким позивачу визначено зобов`язання за 2018 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 11174,77 грн., так податкове повідомлення рішення №0-0831, яким позивачу визначено зобов`язання за 2019 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 150305,62 грн.

Зазначені податкові повідомлення рішення направлялись контролюючим органом за адресою: АДРЕСА_2 , проте, податкові повідомлення рішення були повернуті до контролюючого органу з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

21.01.2021 контролюючим органом складено та направлено позивачу податкову вимогу №1227-13, якою позивача повідомлено про наявність станом на 20.01.2021 податкового боргу та поставлено вимогу щодо його погашення.

Позивач, не погодившись з правомірністю спірних податкових повідомлень рішень та податковою вимогою, звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що належний йому об`єкт нерухомого майна не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп.266.2.2 «ж» п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки такий об`єкт нерухомого майна відноситься до будівель сільськогосподарського призначення.

Відповідач заперечуючи проти позову навпаки вказував на те, що доказів належності об`єкту до будівель сільськогосподарського призначення не має, а позивач не веде діяльності з виготовлення сільгосппродукції, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування пп.266.2.2 «ж» п.266.2 ст.266 ПК України.

Згідно статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

В свою чергу, підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

При цьому, відповідно до пп.266.2.2 «ж» п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми вказує на те, що її застосування передбачає наявності двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Так, згідно з положеннями Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 року № 507, клас будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства з кодом 1271 включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін. При цьому, він не включає споруди зоологічних та ботанічних садів (2412). До будівель з кодом 1271 відноситься: будівлі для тваринництва (1271.1); будівлі для птахівництва (1271.2), будівлі для зберігання зерна (1271.3), будівлі силосні та сінажні (1271.4), будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства (1271.5), будівлі тепличного господарства (1271.6), будівлі рибного господарства (1271.7), будівлі підприємств лісівництва та звірівництва (1271.8), будівлі сільськогосподарського призначення інші (1271.9).

Звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги (підпункт «г» пункту 30.9 статті 30 ПК).

Відповідно до пункту 30.2 цієї статті 30 Податкового кодексу України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.

Пільга, встановлена підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небудь», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.

На користь висновку, що норма підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не ставить у залежність право на податкову пільгу від фактичного використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України від 23.11.2018 за № 2628-VIII, підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України викладено в новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Як і Законом України від 28.12.2014 за №71-VIII, законодавець не встановив обов`язку сільськогосподарського товаровиробника безпосередньо використовувати будівлі/споруди у сільськогосподарській діяльності, а умовою звільнення таких об`єктів від оподаткування визначив цільове призначення їх використання та встановив вичерпний перелік підстав, коли податкова пільга не надається, а саме: у випадках, коли нерухомість здається власниками в оренду, лізинг, позичку.

Судом встановлено, що спірний об`єкт нерухомого майна щодо якого визначено грошове зобов`язання розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:015:0033, площа 2.0929 га, яка має цільове призначення 01.13 Для іншого сільськогосподарського призначення (для розміщення та обслуговування об`єктів нерухомого майна).

Також, в матеріалах адміністративної справи міститься Технічний паспорт комплексу будівель і споруд сільськогосподарського призначення, складений ФОП ОСОБА_2 , в якому фактично підтверджено те, що комплекс будівель за цільовим призначенням є об`єктами сільськогосподарського призначення.

Суд зауважує, що в матеріалах справи справі відсутні докази того, що позивач протягом 2018-2019 років використовував належні йому на праві власності об`єкти нерухомості у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності.

Щодо посилань контролюючого органу на те, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:

виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати помилковими висновку судів попередніх інстанцій про те, що позивач не може підпадати під визначення сільськогосподарського товаровиробника. Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2020 року (справа №560/168/19).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у засновником/учасником ТОВ «Агрозлато» (71602, Запорізька обл., Василівський р-н, місто Василівка, вул.Соборна, будинок 67, ), яке здійснює наступні види господарської діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.16 Вирощування прядивних культур; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.49 Розведення інших тварин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 01.62 Допоміжна діяльність у тваринництві; 01.63 Післяурожайна діяльність; 10.13 Виробництво м`ясних продуктів; 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.

Тобто, ТОВ «Агрозлато» здійснює діяльність пов`язану із виготовленням сільськогосподарської продукції, а відповідно підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника.

13.12.2018 між позивачем та ТОВ «Агрозлато» укладено Договір про встановлення сервітуту, відповідно до пункту 1.1 якого, встановлено сервітут відносно комплексу будівель та споруд сільськогосподарського призначення, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та включає в себе: Автовагову; Зерносховище з льохом; Механізований тік; Критий тік; Склад; Озоронна будка; Навіс; Паркан; КТП; Замощення.

Відповідно до пункту 1.4 Договору, данний договір є безоплатним, тобто плата за користування Сервітутом з Сервітурія не стягується.

Наведені вище обставини не були враховані контролюючим органом при прийнятті спірного податкового повідомлення рішення, а відповідно і необґрунтовано не застосовано до спірних правовідносин положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для визначення позивачу податкового зобов`язання та формування спірних податкових повідомлень рішень, у зв`язку з чим такі підлягають скасуванню.

При цьому, спірна податкова вимога також підлягає скасуванню, оскільки є правовим наслідком прийняття протиправних податкових повідомлень рішень.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що під час прийняття спірних рішень відповідач діяв необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішень, що зумовлює висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м.Запоріжжя, пр.Соборний, 166, код ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення рішення від 13.10.2020 №0-0828 та №0-0828, а також податкову вимогу від 21.01.2021 форми Ф №1227-13.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1614,80 грн. (одна тисяча шістсот чотирнадцять гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова