Справа № 120/5918/20-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5918/20-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Богоніс Михайло Богданович

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

10 червня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Черняк А.В.,

представника позивача: Герасимчука О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказу, рішення,

В С Т А Н О В И В :

товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКІТАН» звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, у якому просило:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22.09.2020 № 1424 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН»;

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 05.10.2020 № 19 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що наказ Головного управління ДПС у Миколаївській області від 22.09.2020 № 1424 про проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» прийнятий з порушенням процедури та порядку його прийняття, оскільки у наказі відсутні будь які посилання відповідача на конкретні підстави призначення такої перевірки, що передбачені п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України. Відтак, і рішення Головного управління ДПС у Миколаївській області від 05.10.2020 № 19 «Про застосування адміністративного арешту майна платника податків», прийняте внаслідок недопущення посадових осіб до проведення фактичної перевірки, також є протиправним та підлягає скасуванню.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

10.06.2021, до початку судового засідання у справі, від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З обставин справи колегією суддів встановлено, що 22.09.2020 виконуючим обов`язки начальника ГУ ДПС у Миколаївській області на виконання п.п. 80.2.5. п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме, «здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального», прийнято наказ № 1424 «Про проведення фактичної перевірки» ТОВ «ВІКІТАН» () за місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_1 з 30.09.2020, терміном 10 діб, за період з 01.07.2019 на момент закінчення перевірки, з метою здійснення контролю за дотриманням платниками податків законодавства в частині виробництва, обліку, обігу, зберігання та транспортування підакцизних товарів.

22.09.2020 на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та наказу № 1424 від 22.09.2020 відповідачем оформлено направлення № 1319/14-29-01-04-31 та № 1320/14-29-01-04-31 на проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» з 30.09.2020 тривалістю 10 діб.

У межах встановлених наказом від 22.09.2020 №1424 строків, посадовими особами контролюючого органу здійснено виїзд з метою проведення перевірки відповідача. Однак розпочати перевірку не вдалося у зв`язку із не допущення до її проведення. Як наслідок, складено Акт № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020 про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення фактичної перевірки, у зв`язку з не допуском посадових осіб до проведення перевірки.

Також встановлено, що 30.09.2020 під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки особі, що проводить розрахункові операції ОСОБА_1 останній відмовився від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку від 30.09.2020.

У зв`язку із відмовою особи, що проводить розрахункові операції від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки, працівниками податкового органу 30.09.2020 складено Акт відмови від підписання та отримання акту про відмову в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки.

На підставі Акта № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020, посадовими особами контролюючого органу подано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням в.о. начальника ГУ ДПС у Миколаївській області від 05.10.2020 № 19 до ТОВ «ВІКІТАН» застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки. Також тимчасово зупинено відчуження майна платника податків ТОВ «ВІКІТАН» .

Вважаючи прийнятий відповідачем наказ від 22.09.2020 № 1424 та рішення від 05.10.2020 № 19 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржуваний наказ №1424 від 22.09.2020 та рішення від 05.10.2020 № 19 відповідають вимогам ПК України, прийняті відповідачем з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності передбачених ПК України підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Порядок проведення фактичної перевірки визначено статтею 80 ПК України, відповідно до пункту 80.2 якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 цього пункту).

Отже, норма п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, зокрема, на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 481/95-ВР покладені на відповідача.

Таким чином, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною обставиною, яка надає право контролюючому органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Відповідно до змісту спірного наказу від 24.06.2020 № 2049 підставою для проведення фактичної перевірки вказано п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а саме "здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального".

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність прийнятого наказу про призначення фактичної перевірки позивача від 22.09.2020 № 1424.

В силу п. п. 16.1.13 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний допустити посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Водночас, платнику податків надано право не допустити посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки лише у разі непред`явлення ними документів, що передбачені п. 81.1 ст. 81 ПК України (абз 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України)

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абз 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України).

З обставин справи встановлено, що вихід з метою проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» здійснено за місцем провадження позивачем його господарської діяльності: ( АДРЕСА_1 , відповідно до наказу від 22.09.2020 № 1424, який відповідає вимогам п. 81.1 ст. 81 ПК України та прийнятий за наявності підстав передбачених п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

22.09.2020 на підставі п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України та наказу № 1424 від 22.09.2020 відповідачем оформлено направлення № 1319/14-29-01-04-31 та № 1320/14-29-01-04-31 на проведення фактичної перевірки ТОВ «ВІКІТАН» з 30.09.2020 тривалістю 10 діб.

30.09.2020 під час пред`явлення службових посвідчень, направлень на перевірку та вручення копії наказу про проведення фактичної перевірки особі, що проводить розрахункові операції, ОСОБА_1 відмовився від підпису у направленні на перевірку. Внаслідок чого працівниками податкового органу складено акт відмови від підпису у направленні на перевірку від 30.09.2020

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що особою, яка проводить розрахункові операції протиправно відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, адже при призначенні перевірки та виході з метою проведення фактичної перевірки відповідача, посадові особи контролюючого органу діяли на підставі та в межах повноважень і в спосіб, що передбачений нормами Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

На підставі Акта № 597/14-29-09-02/30641728 від 30.09.2020, посадовими особами контролюючого органу подано звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Рішенням в.о. начальника ГУ ДПС у Миколаївській області від 05.10.2020 № 19 до ТОВ «ВІКІТАН» застосовано повний адміністративний арешт майна платника податків, у зв`язку із відмовою в допуску до проведення фактичної перевірки. Також тимчасово зупинено відчуження майна платника податків ТОВ «ВІКІТАН»

Підпунктом 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Положеннями п. 94.6 ст. 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI передбачено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна.

Аналогічні норми передбачені Порядком застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 № 632 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 02.08.2017 за № 948/30816.

Тож, колегія суддів цілком погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення № 19 від 05.10.2020 про повний адміністративний арешт майна платника податків ТОВ "ВІКІТАН" є правомірним, оскільки підстави, визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI повністю підтверджено в ході судового розгляду справи.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на правові висновки, викладені Верховним Судом, колегія суддів не бере до уваги, оскільки обставини у наведених апелянтом судових справах, не є аналогічним обставинам справи, що розглядається.

Як зазначено у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вікітан" залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 15 червня 2021 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.