Справа № 240/1966/21
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
15 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/1966/21
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Майстренко Н.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до положень Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII, прийняте на підставі поданої заяви від 16.12.2020;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплачувати їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця, відповідно до положень п. "в" ч. 4 ст. 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 року №2262-ХІІ, починаючи з 16.12.2020.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зверталась до органу Пенсійного фонду із відповідною заявою щодо призначення і виплати їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, проте відповідач незаконно відмовив їй у призначенні цього виду пенсії. Вказує, що підстави для прийняття такого рішення не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.
На адресу суду надійшов від відповідача відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що у заявниці був відсутній необхідний пенсійний вік для призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є потерпілою від Чорнобильської катастрофи, категорії 3, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 24.03.2000, перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України та отримує пенсію, яка призначена з урахуванням положень ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
ОСОБА_1 є матір`ю померлого військовослужбовця ОСОБА_2 .
Відповідно до довідки Лугинської селищної ради від 04.12.2020 №3134 ОСОБА_1 проживала з сином ОСОБА_2 до дня його смерті і перебувала на його утриманні.
Позивач 16.12.2020 звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у відповідь на яку отримала лист відповідача, яким її повідомлено про те, що у неї відсутній необхідний пенсійний вік, тому підстави для призначення цієї пенсії відсутні.
Так, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 28.12.2020 встановлено, що у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 при наявності страхового стажу від 17 до 27 років право на призначення пенсії настає після досягнення 63 річного віку. Страховий стаж позивача становить 24 роки 11 місяців. У зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку, у ОСОБА_1 відсутні підстави для призначення пенсії.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та перевіряючи оскаржувану відмову на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Основного Закону за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною 1 статті 5 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Статтею 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право вибору пенсійних виплат - особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ч. 1 статті 30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні.
Згідно з п. "б" ч. 4 ст. 30 цього Закону непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або є особами з інвалідністю.
Пунктом "в" ч. 4 цієї ж статті передбачено, що батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.
За змістом статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено умови призначення пенсії за віком і встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Частиною 2 статті Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - від 17 до 27 років.
Відповідно до довідки від 16.12.2020 №449 відділу обслуговування громадян №14 (сервісний центр) страховий стаж ОСОБА_1 на день подання заяви про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" становить 24 роки 11 місяців.
Станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії в разі втрати годувальника остання досягнула віку 55 років, а відтак ще не набула права на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку.
Згідно з преамбулою Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII він визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, і передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та вказано кількість років, на які зменшується вік виходу на пенсію відповідним категоріям осіб.
Згідно з частиною третьою статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм законодавства в контексті зазначених обставин справи дає підстави дійти правового висновку, що законодавством про пенсійне забезпечення визначено, що непрацездатними членами сім`ї, які мають право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, з-поміж інших категорій осіб, вважаються, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Отже, необхідною умовою для призначення зазначеним особам пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення їм інвалідності або досягнення ними пенсійного віку, передбаченого зазначеною статтею.
Отримання цими особами пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до законодавства, яке регулює призначення такої пенсії на пільгових умовах, не дає підстав для призначення їм до досягнення передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" віку пенсії у зв`язку з втратою годувальника чи переведення на цей вид пенсії.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного суду України від 23.04.2020 у справі №750/3563/17, від 29.03.2017 у справі №565/235/15-а.
У зв`язку з тим, що на час звернення ОСОБА_1 до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення її пенсії у зв`язку з втратою годувальника вона не досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області є правомірними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Суд не встановив порушень прав позивача з боку суб`єкта владних повноважень при реалізації ним владних управлінських функцій.
У силу вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно ст. 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем, компенсації не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5, 139, 242, 245, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено у повному обсязі: 15.06.2021.

Суддя Н.М. Майстренко