Справа № 522/10870/21
Суддя: Кріль Х. С.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021

м. Одеса

Справа № 522/10870/21

Провадження № 2-а/522/271/21

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кріль Х.С.,

секретаря судового засідання Насарая А.В.,

за участю представника позивача Погожий Д.В.,

перекладача Діяб Хорд,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Бардук В.І.

розглянув у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 про примусове видворення,-

ВСТАНОВИВ:

14.06.2021 до суду надійшов адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до ОСОБА_1 . Просить примусово видворити за межі території України громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов обгрунтовує тим, що 25.09.2018 під час проведення оперативно-профілактичних заходів в виявлення нелегальних мігрантів було виявлено ряд мігрантів та доставлено до ГУ ДМС України в Одеській області. Серед них виявлено особу, яка представилась громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки встановлено, що ОСОБА_1 прибув в Україну у 2017 році легально за паспортом (дійсний до 30.09.2026) з метою туризму за приватною візою (строк візи до 12.09.2017). Після цього ГУ ДМС України в Одеській області було встановлено, що ОСОБА_1 знаходиться на території України нелегально та 25.09.2018 за порушення правил перебування іноземців в Україні було притягнуто до адміністративної відповідальності та прийнято рішення про примусове повернення відповідача у країну походження у строк до 26.09.2018. У зазначений строк ОСОБА_1 самостійно територію України не залишив, із заявою про добровільне повернення, а також із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до органів міграційної служби не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив, жертвою торгівлі людьми себе не вважає. 11.06.2021 ОСОБА_1 повторно виявлено та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил перебування іноземців в Україні. Посилаючись на те, що відомості про перебування відповідача на території України на законних підставах відсутні, з часу прибуття в Україну не вчинив жодних дій для легалізації свого перебування на території України, рішення про примусове повернення у встановлений строк самостійно не виконав, наявні підстави для примусового видворення ОСОБА_1 , за межі території України.

Представник позивача позовні вимоги підтримав.

ОСОБА_1 пояснив, що про рішення від 25.09.2018, яким його зобов`язано добровільно покинути територію України йому було відомо. Проте, що легальний строк перебування в Україні закінчувався у вересні 2017 року знав. Добровільно у В`єтнам не повернувся, мав намір вступити до навчального закладу в Україні, але в кінці 2018 року загубив паспорт, що посвідчує його особу як громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам. Підтвердив, що наразі жодних обставин, які б перешкоджали його поверненню у В`єтнам немає, там у нього є сім`я. Пояснив, що після того як відновить паспорт сам добровільно зможе повернутись у В`єтнам.

Представник відповідача підтримав позицію ОСОБА_1 щодо його бажання повернутись додому. Проте вважає, що підстав для прийняття рішення про примусове видворення немає. Зокрема, відповідно до ч. 4 закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» від 17.03.2020 до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

25.09.2018 співробітниками СБУ в Одеській області, УБЗПТЛ ГУ НП в Одеській області та ГУ ДМС України в Одеській області за адресою вул. Коровицького, 79 в м. Одесі було виявлено нелегальних мігрантів, серед яких громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_1 прибув в Україну 28.06.2017 легально на підставі паспортного документа серії НОМЕР_1 (термін дії з 30.09.2016 по 30.09.2026) за приватною візою НОМЕР_2 . Місце перетинання державного кордону КПП аеропорт «Одеса». Строк дії візи склав 90 діб у період з 15.06.2017 по 12.09.2017.

Після закінчення легального строку перебування на території України із заявою про добровільне повернення, надання правового захисту не звертався.

Постановою ГУ ДМС України в Одеській області від 25.09.2018 ПН МОД № 005191 ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МОД № 005191 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1700 грн. Протокол та постанова від 25.09.2018 складені в присутності перекладача, зміст яких доведено до відома та роз`яснено ОСОБА_1 за допомогою перекладача під підпис.

Того ж дня 25.09.2018 ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято рішення № 403 про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження. Цим рішенням зобов`язано покинути територію України у термін до 12 год. 26.09.2018; заборонити в`їзд на територію України строком на три роки.

Рішення складено за участю перекладача. У розписці про отримання рішення зазначено «Я, ОСОБА_1 , рішення виконувати не буду».

Рішення про затримання не приймалось.

У встановлений термін ОСОБА_1 самостійно територію України не залишив.

11.06.2021 ОСОБА_1 повторно було виявлено співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області.

Згідно з довідкою про особу, виданою Овідіопольським районним відділом у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській 11.06.2021, ОСОБА_1 , громадянин В`єтнаму, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , документ, що посвідчує особу відсутній, інформація про особу за обліками ДМС відсутня.

Постановою ГУ ДМС України в Одеській області від 11.06.2021 ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 11.06.2021 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 700 грн.

11.06.2021 о 14 год. 40 хв. ОСОБА_1 затримано, що підтверджується протоколом №МОД 000077 про адміністративне затримання.

Протокол та постанова складені за участю перекладача, зміст яких доведено до відома затриманій особі, що притягається до відповідальності.

Рішенням Овідіопольського РВ ГУ ДМС України від 11.06.2021 ОСОБА_1 поміщено у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

ГУ ДМС України в Одеській області 14.06.2021 подано позов до суду про затримання ОСОБА_1 з метою ідентифікації та видворення за межі України. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2021 (справа № 522/10872/21) ОСОБА_1 затримано з метою ідентифікації та видворення за межі України строком на 6 місяців до 14.12.2021.

Вирішуючи спір суд виходить з таких мотивів.

Згідно з п. 14 ст. 1 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Стаття 25 зазначено закону регламентує порядок добровільного повернення іноземців та осіб без громадянства, а стаття 26 - примусове повернення іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 2 статті 25 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.

Відповідно до частини 3 статті 9 Закону строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 26 цього ж Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини 2 статті 26 Закону рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VI).

Статтею 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

З аналізу статей 26 і 30 Закону № 3773-VI висновується, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, (1) якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або (2) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Таким чином, примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства повинні передувати дві обставини:

перша - прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення;

друга - ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Соціалістичної Республіки В`єтнам.

ОСОБА_1 прибув в Україну 28.06.2017 легально на підставі паспортного документа серії НОМЕР_1 (термін дії з 30.09.2016 по 30.09.2026) за приватною візою НОМЕР_2 . Строк дії візи складав 90 діб з 15.06.2017 до 12.09.2017.

Після закінчення легального строку перебування на території України із заявою про добровільне повернення до органів міграційної служби чи про надання правового захисту не звертався. З того часу й надалі перебував на території України.

Так, 25.09.2018 співробітниками УСБУ в Одеській області, спільно з працівниками ВОЗНМРВ ГУ ДМС України в Одеській області за адресою АДРЕСА_2 був виявлений відповідач. Рішення про затримання не приймалось.

25 вересня 2018 року компетентним органом України прийнято Рішення № 403 про примусове повернення з України ОСОБА_1 . Встановлено зобов`язання покинути територію України у термін до 12 год. 26 вересня 2018 року. Рішення отримане відповідачем та ознайомлено із його змістом за допомогою перекладача.

Отже, рішенням № 403 від 25 вересня 2018 року фактично надано один день (і то, до 12.00 наступного дня) на його виконання.

Обов`язковість прийняття уповноваженим органом державної влади України рішення про примусове повернення має на меті, зокрема, надання особі, щодо якої таке рішення прийнято, строку і можливості добровільно залишити територію України.

З наведеного вбачається, що строк, встановлений рішенням про примусове повернення, повинен бути достатнім для його виконання та самостійного виїзду іноземця з України, однак, не повинен перевищувати 30 днів.

Доказів того, що на той час були прямі авіасполучення між Україною та В`єтнамом немає. У той же час, представник міграційної служби пояснив, що рішення стосувалось залишення території України, так як легальні підстави перебування на її території закінчились. Тобто, ОСОБА_1 , маючи на той час при собі дійсний паспорт міг виїхати з України в будь-яку іншу країну, а звідтам в країну свого походження.

Зважаючи на встановлений строк для залишення території України, підстав стверджувати, що відповідач безумовно ухилявся від виконання рішення про примусове повернення №403 від 25 вересня 2018 року немає, оскільки не доведено, що він фізично міг його виконати у проміжок часу з 25.09.2018 до 12.00 год. 26.09.2021. Разом з тим, суд погоджується з доводами представника міграційної служби про те, що ОСОБА_1 не був позбавлений можливості оскаржити рішення про його повернення, оскільки фактично залишився на території України після 26.09.20218.

Слід враховувати, що факт ухилення від виїзду після прийняття цього рішення може бути встановлено і підтверджено лише після закінчення строку, наданого іноземцю чи особі без громадянства. До закінчення цього строку дії іноземця не можна розцінювати як ухилення. Відтак, для прийняття обґрунтованої постанови про примусове видворення відповідача, необхідно доведення позивачем факту ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення (постанова Верховного Суду від 19 травня 2021 року справа № 522/21025/17).

В контексті наведеного, суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 не був затриманий та мав при собі оригінал паспорта, який був вилучений під час проведення профілактичного заходу та був повернутий під час оголошення рішення про примусове повернення, про що зазначено в рішенні № 403 від 25 вересня 2018 року.

Зазначене рішення доведено йому до відома в присутності перекладача. Рішення в судовому порядку не оскаржувалось. Разом з тим, у розписці про отримання рішення зазначено «Я, ОСОБА_1 , рішення виконувати не буду».

Незважаючи на те, що у встановлений строк добровільно не покинув територію України, суд приходить до переконання, що є обгрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання такого рішення, оскільки після винесення рішення №403 від 25 вересня 2018 року й до тепер ОСОБА_1 перебуває на території України, хоча термін дії його візи був з 15.06.2017 до 12.09.2017, тобто закінчився майже як три роки тому. Про відсутність у нього легальних підстав для продовження перебування на території України знав. Отже, строки перебування на території України перевищено. Із заявою про добровільне повернення протягом 2018-2021 років не звертався.

Також ОСОБА_1 пояснив, що загубив паспорт приблизно в грудні 2018 року. Подав заяву про загублення паспорта та його відновлення. Доказів про це не надано. Документи про продовження терміну перебування в Україні або документи, які дають право на законне проживання в Україні відповідач не оформив та не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем, або особою, котра потребує додаткового захисту.

З метою ідентифікації та видворення за межі України рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.06.2021 (справа № 522/10872/21) ОСОБА_1 затримано строком на 6 місяців.

Відтак, суд вважає, що дії ОСОБА_1 свідчать проте, що він ухилявся від виїзду після прийняття рішення про повернення та наявні обґрунтовані підстав вважати, що він ухилятиметься від виконання такого рішення зараз.

При цьому, встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заборон на примусове видворення ОСОБА_1 судом не встановлено. В судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив, що у разі повернення додому там йому нічого не загрожує.

Крім того, суд відхиляє посилання представника ОСОБА_1 на ч. 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби» від 17.03.2020. Так, зазначеним положенням передбачено, що до іноземців та осіб без громадянства, (1) які не змогли виїхати за межі України або (2) не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину.

Дія зазначеної норми не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки відповідач не є особою, яка не змогла виїхати за межі України у зв`язку із введенням карантину. Неможливість виїзду пов`язана з відсутністю у нього документів та закінчення легального строку перебування на території України. Не можна стверджувати, що у зв`язку із введенням карантину він не зміг звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання. НОМЕР_3 на територію України відбувся в червні 2017 року, а зазначений закон прийнято 17.03.2020. Із заявою про надання строку (його продовження) перебування на території України чи про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання до введення карантину не звертався, посвідки не мав, тому за її обміном на тимчасове/постійне проживання не мав підстав звертатись.

Отже, у зв`язку з тим, що рішення про примусове повернення відповідачем не виконано, є чинним, у ОСОБА_1 відсутні підстави та документи, що дають право перебування на території України, є підстави вважати, що він ухилятиметься від виконання рішення, ОСОБА_1 не належить до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, суд дійшов висновку про прийняття рішення про примусове видворення громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 за межі території України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 72-78, 90, 211, 241-246, 268-272, 288, 371, 372 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області задовольнити.

2.Примусово видворити за межі території України ОСОБА_1 (CAN DINH HOAN), громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3.Допустити негайне виконання рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 16.06.2021.

Суддя Х.С. Кріль