Справа № 640/7213/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року місто Київ № 640/7213/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О., при секретарі судового засідання Лук`янець Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Державного бюро розслідувань, Виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів від 30.01.2020 №79-ос, від 18.02.2020 №107-ос, від 18.03.2020 №183-ос, від 15.04.2020 №127, від 18.05.2020 №216, від 18.06.2020 №274 та від 16.07.2020 №345,
На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 07 червня 2021 року проголошено скорочену (вступну та резолютивну) частини рішення. Виготовлення рішення у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державного бюро розслідувань, Виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань Соколова Олександра Володимировича, в якій просить суд (із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.08.2020 вх.№03-14/123065/20):

- визнати протиправними дії Державного бюро розслідувань по виданню наказу від 30.01.2020 №79-ос про проведення службового розслідування щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_2 , та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 , а також наказу від 18.02.2020 №107-ос про продовження строку проведення службового розслідування до 20.03.2020;

- визнати протиправними дії Державного бюро розслідувань та виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 по виданню наказу від 18.03.2020 №183-ос про проведення службового розслідування щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_2 , та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 , із відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків з 20.03.2020 на час здійснення службового розслідування до 20.04.2020;

- визнати протиправними дії Державного бюро розслідувань та виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 по виданню наказу від 15.04.2020 №127 про продовження строку проведення службового розслідування, що проводиться відповідно до наказу від 18.03.2020 №183-ос щодо першого заступника директора територіального управління;

- визнати протиправними дії Державного бюро розслідувань та виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 по виданню наказу від 18.05.2020 №216 про проведення службового розслідування щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_2 та заступника директора начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_1 , із відстороненням останніх від виконання посадових обов`язків з 20.05.2020 на час здійснення службового розслідування;

- визнати противоправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 30.01.2020 №79-ос про проведення службового розслідування щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_2 , та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 , із відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків з 30.01.2020 на час здійснення службового розслідування до 20.02.2020;

- визнати протиправним та скасувати наказ Державного бюро розслідувань від 18.02.2020 №107-ос про продовження строку проведення службового розслідування до 20.03.2020;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 від 18.03.2020 №183-ос про проведення службового розслідування щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_2 , та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 , із відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків з 20.03.2020 на час здійснення службового розслідування до 20.04.2020;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 від 15.04.2020 №127 про продовження строку проведення службового розслідування, що проводиться відповідно до наказу від 18.03.2020 №183-ос щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_2 та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_1 , із відстороненням ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків з 20.04.2020 по 20.05.2020;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 від 18.05.2020 №216 про проведення службового розслідування щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_2 та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_1 , із відстороненням останніх від виконання посадових обов`язків з 20.05.2020 на час здійснення службового розслідування;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 від 18.06.2020 №274 про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом Державного бюро розслідувань від 18.05.2020 №216 щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_2 та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_1 , із відстороненням останніх від виконання посадових обов`язків з 20.06.2020 по 20.07.2020;

- визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 від 16.07.2020 №345 про проведення службового розслідування щодо першого заступника директора територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_2 та заступника директора - начальника слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_1 , із відстороненням останніх від виконання посадових обов`язків з 20.07.2020 на час здійснення службового розслідування.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що правовою підставою для проведення службових розслідувань визначено наказ Державного бюро розслідування від 14.01.2020 №9 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань». Однак, за посиланням позивача, Наказ Державного бюро розслідувань №9 від 14.01.2020 не зареєстровано у Міністерстві юстиції України, як того вимагає чинне законодавство, отже його вимоги не є обов`язковими для виконання та не можуть бути підставою для проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного Бюро розслідувань. Також позивач у позові зазначив про те, що комплексне тлумачення норм, що містяться у главі 2 Закону України "Про державну службу" дозволяє дійти висновку, що умовами прийняття рішення про відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків є вчинення державним службовцем діяння, що очевидно містить ознаки дисциплінарного проступку; перелік таких проступків визначається лише у пунктах 1,7-10, 14 ч.2 ст.65 Закону: 3) одночасно з прийняттям рішення про відсторонення приймається рішення про порушення дисциплінарного провадження щодо такого державного службовця; 4) після прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження у державного службовця виникає комплекс прав, спрямованих на захист своїх прав та законних інтересів під час дисциплінарного провадження (право надавати пояснення - ст. 75 Закону, право ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарної справи - ст.76 Закону, право на оскарження рішень про накладення дисциплінарного стягнення - ст.78 Закону, тощо) та виникають гарантії прав державних службовців, зазначені у ст. 74 Закону.

Позивач зазначив про те, що в порушення зазначеного порядку і норм, що визначають передумови і умови проведення службового розслідування щодо позивача та відсторонення його від виконання посадових обов`язків, у наказах Державного бюро розслідувань від 30.01.2020 №79-ос , від 18.02.2020 №107-ос, від 18.03.2020 №183-ос, від 15.04.2020 №127, від 18.05.2020 №216, від 18.06.2020 №274 та від 16.07.2020 №345 не зазначено ані виду дисциплінарного проступку (з визначенням об`єктивних і суб`єктивних ознак) ані місця, часу його вчинення та обставин, за яких його було вчинено. Позивачем наголошено на тому, що у оскаржуваних наказах про відсторонення його від посади взагалі не йдеться про те, що він вчинив конкретні дії, які дають хоча б мінімальні підстави порушити щодо нього дисциплінарне провадження. Разом з тим, як зазначив позивач, в оскаржуваних наказах не зазначена мета службового розслідування. Таким чином, на думку позивача, оскаржувані накази не містять ані умов пропорційного втручання в права, про що повинно було свідчити хоча б мінімальний натяк на те, який дисциплінарний проступок вчинив позивач, ані легітимної мети - не визначено для чого здійснюється службове розслідування, що стало причиною його проведення, який причинний зв`язок саме у діяннях позивача призвів до саме таких наслідків, які стали підставою до проведення службового розслідування.

Також позивач зауважив, що здійснення службового розслідування без оформлення відповідного дисциплінарного провадження грубо порушує його права на захист від потенційного дисциплінарного стягнення. Зазначає, що має місце бажання службових осіб Центрального апарату Державного бюро розслідувань зупинити виконання позивачем своїх службових обов`язків, чим завдається шкода його Конституційним правам на працю та оплату праці. Позивач звертає увагу суду на той факт, що як на момент видання оскаржуваних наказів, так і на момент розгляду справи судом, дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань не існує. Окрім цього, відповідно до пп. 4, 6 п. 8 розділу VII Інструкції про порядок проведення службових розслідувань, яким незаконно керувався відповідач, зазначено про обов`язкову наявність дисциплінарного провадження щодо особи, відносно якої проводиться службове розслідування. За викладених обставин позивач вважає дії відповідача щодо видання оскаржуваних наказів протиправними, оскаржувані накази такими, що підлягають скасуванню.

Крім того, позивач наголосив на тому, що головною та центральною обставиною в даній адміністративній справі є відсутність в Державному бюро розслідувань керівника державної служби, тобто посадової особи, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі. При цьому, позивач вважає, що дія Закону України "Про державну службу" не поширюється на Директора Державного бюро розслідувань, його першого заступника та заступника, а також інших осіб ДБР, які є особами рядового та начальницького складу. Таким чином, на думку позивача, систематичні накази про призначення службових розслідувань та продовження їх строків щодо ОСОБА_1 є очевидно та безумовно протиправними, оскільки підписані не уповноваженою Законом посадовою особою.

З огляду на викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у спосіб, що визначений у позові з урахуванням збільшення позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/7213/20 без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі (письмове провадження).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2020 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог (вх. від 24.04.2020 №03-14/56062/20) в адміністративній справі №640/7213/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2020 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог (вх. від 01.06.2020 №03-14/73338/20) в адміністративній справі №640/7213/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.06.2020 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог (вх. від 24.06.2020 №03-14/87529/20) в адміністративній справі №640/7213/20.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 07.08.2020 від Державного бюро розслідувань (надалі - відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача-1 вважає позовну заяву необгрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник відповідача-1 зазначив про те, що твердження позивача, що наказ Державного бюро розслідувань від 14.01.2020 № 9 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань» підлягає державній реєстрації в Міністерстві юстиції України є помилковим та не відповідає чинним нормам нормативно-правових актів, оскільки на цей час закон, який би регулював порядок реєстрації нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, відсутній. Представник відповідача зауважив, що на підставі Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" Державне бюро розслідувань змінило свій правовий статус з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган з дня набрання чинності цим законом, тобто з 27.12.2019. З приводу посилання позивача на основний вид діяльності Державного бюро розслідувань представник відповідача-1 зазначив про те, що код КВЕД не визначає статус Державного бюро розслідувань, а правовий статус останнього визначається виключно законами України.

Разом з тим, за посиланням представника відповідача-1, на виконання норм Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань" Кабінетом Міністрів України 13.05.2020 прийнято Постанову № 359 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», згідно якої, зокрема, Державне бюро розслідувань виключено з переліків центральних органів виконавчої влади, затверджених нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України. Отже, з 27.12.2019 нормативно-правові акти Державного бюро розслідувань, в тому числі і наказ від 14.01.2020 №9, не підлягають реєстрації в Міністерстві юстиції України, що вкотре підтверджено Постановою Кабінету Міністрів від 13.05.2020 № 359. Зазначена позиція підтверджується листами Міністерства юстиції України від 09.04.2020 № 16781/6380-26-20/11.1.3, від 23.07.2020 № 32743/14523-26-20/00011.3.1.

Також, на думку представника відповідача-1, не відповідають дійсності твердження позивача про відсутність підстав для проведення службових розслідувань. Процедурі притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника Державного бюро розслідувань передує процедура проведення службового розслідування, яка врегульована Порядком про проведення службових розслідувань. Особа, щодо якої проводиться розслідування, може бути відсторонена від виконання посадових чи службових обов`язків за посадою на час проведення службового розслідування. Процедура проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань врегульована Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань, тому твердження позивача щодо необхідності порушення дисциплінарного провадження для проведення службового розслідування та відсутності підстав для відсторонення від виконання посадових обов`язків на час здійснення службового розслідування є помилковими. Крім того, позивачем не надані належні докази щодо порушення Державним бюро розслідувань його прав та інтересів при прийняті оскаржуваних наказів. Службове розслідування проводиться з метою спростування або підтвердження інформації про можливі порушення у діях працівника. Обравши державну службу, позивач повинен дотримуватися принципів верховенства права, законності, професіоналізму, доброчесності, прозорості і бути готовим до перевірки та оцінки його діяльності, та відповідальності - у разі виявлення порушень у його діях чи бездіяльності. Оскаржуваними наказами трудові відносини позивача не припинялись і виплата заробітної плати не припинялась, тому твердження позивача про порушення його Конституційного права на працю та оплату праці є хибним, оскільки він не позбавлений права на захист своїх прав та інтересів шляхом оскарження результатів службових розслідувань. Фактично позивач оскаржує право керівника Державного бюро розслідувань призначити проведення службового розслідування, яке він зобов`язаний був призначити, виходячи з аналізу матеріалів, які додаються до відзиву.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2020 прийнято до розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог (вх. від 27.08.2020 №03-14/123065/20) в адміністративній справі №640/7213/20.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2020 клопотання представника Державного бюро розслідувань про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено та призначено підготовче засідання.

До суду від відповідача-1 02.10.2020 надійшли письмові пояснення, в яких, серед іншого, на спростування доводів позивача про те, що виконуючий обов`язки Директора Державного бюро розслідувань не є керівником державної служби в розумінні Закону України «Про державну службу», та про відсутність у ОСОБА_3 компетенції на виконання повноважень Директора Державного бюро розслідувань представник відповідача-1 зазначив про те, що відповідно до пункту 9 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» до повноважень Директора Державного бюро розслідувань належить, зокрема призначення на посади та звільнення з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних управлінь Державного бюро розслідувань. За посиланням представника відповідача-1, будь-яких обмежень стосовно компетенції виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань щодо повноважень директора не встановлено. Виконуючий обов`язки директора наділений повноваженнями самого Директора. Обмеження компетенції виконуючого обов`язки директора може проводитися лише шляхом обмеження повноважень самого директора, які обов`язково повинні бути відображені в нормативно-правових актах юридичної особи та зареєстровані реєстратором. Відповідно до наказу Державного бюро розслідувань від 16.01.2020 №55-ос на посаду Першого заступника Директора Державного бюро розслідувань призначено ОСОБА_4 , а на підставі наказу Державного бюро розслідувань від 17.01.2020 №57-ос на посаду заступника Директора Державного бюро розслідувань призначено ОСОБА_3 . Так, Заступник Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 на підставі наказу Державного бюро розслідувань від 18.05.2020 №327-ос приступив до виконання повноважень Директора Державного бюро розслідувань з 18.05.2020 до 17.07.2020 включно, відповідно до положень частини четвертої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» і в силу вимог частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» наділений дискреційними повноваженнями Директора. Представник відповідача-1 звернув увагу на тому, що Державне бюро розслідувань звернулося до Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України з метою отримання експертного висновку, щодо застосування законів України «Про Державне бюро розслідувань» та «Про державну службу» в частині порядку здійснення повноважень керівника державної служби в Державному бюро розслідувань, а 11.09.2020 до останнього надійшов науково-правовий висновок, підготовлений співробітниками Інституту держави і права імені В.М. Корецького НАН України, на підставі листа в.о. Директора Державного бюро розслідувань від 02.09.2020 №10-11-0119862, Закону України «Про наукову і науково-технічну експертизу» від 10.02.1995 № 51/95-ВР, Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 № 848-VII1 та Статуту Інституту держави і права ім. В.М. Корецького НАН України, затверджений розпорядження Президії НАНА України від 02.02.2017 № 102, висновки якого свідчать про помилковість тверджень позивача щодо відсутності повноважень у Директора Державного бюро розслідувань та осіб, що його заміняють повноважень керівника державної служби.

Представник відповідача також звернув увагу на тому, що позивачем не обгрунтовано та не надано належних доказів на підтвердження факту порушення Державним бюро розслідувань його прав та інтересів, як при прийняті оскаржуваних наказів, так і під час проведення службового розслідування, порядок проведення якого визначений розділом VII «Права особи, щодо якої проводиться службове розслідування» Інструкції № 9.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2020 позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.01.2021 ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2020 скасовано з підстав поважності неприбуття в судове засідання позивача та його представника, про які матеріалами справи не підтверджено, у зв`язку з чим справу №640/7213/20 направлено до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.01.2021 прийнято до розгляду та продовжено розгляд справи №640/7213/20 в порядку загального позовного провадження, а також призначено підготовче засідання.

Позиція відповідача-1, викладена у відзиві від 03.02.2021, є аналогічною позиції, викладеній у відзиві, який подано до суду 07.08.2020.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 закрито підготовче провадження справі №640/7213/20 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

З урахуванням ухвал Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.02.2021, від 01.03.2021, від 25.03.2021, від 22.04.2021, від 21.05.2021 розгляду справи з позивачем (представником позивача) здійснено в режимі відеоконференції.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні 07.06.2021 позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити у повному обсязі; представник відповідача-1 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 07.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, - ВСТАНОВИВ:

Наказом Державного бюро розслідувань від 26.11.2018 №201-ос Новікова Олексія Юрійовича, заступника Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, переведено на посаду заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава та присвоєно 5-й ранг державного службовця як такому, який має спеціальне звання радника юстиції.

Відповідно до Наказу Державного бюро розслідувань від 30.01.2020 №79-ос «Про проведення службового розслідування» керівнику Управління внутрінього контролю ОСОБА_6 , головному спеціалісту Відділу проведення перевірок із застосуванням поліграфа Управління внутрішнього контролю ОСОБА_7 та головному спеціалісту Відділу проведення перевірок із застосуванням поліграфа Управління внутрішнього контролю ОСОБА_8 відповідно до вимог Законів України «Про Державне бюро розслідувань», «Про запобігання корупції» та інших нормативно-правових актів доручено проведення службового розслідування, зокрема, щодо заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 .

Вказаним Наказом заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов`язків з 30.01.2020 на час здійснення службового розслідування, яке проводилось з 30.01.2020 по 20.02.2020 та наказом Державного бюро розслідувань від 18.02.2020 №107-ос продовжено з 21.02.2020 по 20.03.2020.

На підставі Наказу від 18.02.2020 №107-ос «Про продовження строку проведення службового розслідування» відповідно до пункту 8 частини першої статті 12, пунктів 2, 6 частини другої статті 24 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», Наказу Державного бюро розслідувань «Про затвердження Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань» та службової записки Управління внутрішнього контролю від 18.02.2020 продовжено строк проведення службового розслідування, що проводиться відповідно до Наказу Державного бюро розслідувань від 30.01.2020 №79-ос «Про проведення службового розслідуванн» щодо заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 з 21.02.2020 по 20.03.2020.

Також, наказом Державного бюро розслідувань від 18.03.2020 №183-ос «Про проведення службового розслідування», зокрема, заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків з 20.03.2020 на час здійснення службового розслідування, яке проводилось з 20.03.2020 по 20.04.2020 та наказом Державного бюро розслідувань від 15.04.2020 №127 продовжено з 20.04.2020 по 20.05.2020.

Наказом Державного бюро розслідувань від 18.05.2020 №216 «Про проведення службового розслідування», зокрема, заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків з 20.05.2020 на час здійснення службового розслідування, яке проводилось з 20.05.2020 по 20.06.2020 та наказом Державного бюро розслідувань від 18.06.2020 №274 продовжено з 20.06.2020 по 20.07.2020.

Наказом Державного бюро розслідувань від 16.07.2020 №345 «Про проведення службового розслідування», зокрема, заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків з 20.07.2020 на час здійснення службового розслідування, яке проводилось з 20.07.2020 по 20.08.2020.

Не погодившись з діями відповідача-1 щодо видання наказів від 30.01.2020 №79-ос, від 18.02.2020 №107-ос, від 18.03.2020 №183-ос, від 15.04.2020 №127, від 18.05.2020 №216, від 18.06.2020 №274 та від 16.07.2020 №345, вважаючи вказані накази протиправними, прийнятими за відсутності правових підстав та за відсутності компетенції виконуючого обов`язки Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 на їх прийняття, та такими, що порушують його право бути обізнаним щодо підстав розслідування, та в яких, за твердженням позивача, закладено презумпцію винуватості щодо нього, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин суд повинен з`ясувати або спростувати наявність факту або обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або наявність інших утисків прав та свобод позивача.

Поряд із цим, суд враховує, що обсяг судового контролю в адміністративних справах, визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тобто, суд повинен з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.

Верховною Радою України 12.11.2105 прийнято Закон №794-VIII «Про Державне бюро розслідувань» (надалі - Закон №794-VIII), який набрав чинності 01.03.2016.

Статтею 1 цього Закону (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Державне бюро розслідувань визначено центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Незалежність Державного бюро розслідувань від незаконного втручання у його діяльність гарантується, зокрема, визначеними цим та іншими законами: 1) спеціальним статусом ДБР, особливим порядком визначення його загальної структури, фінансування та організаційного забезпечення діяльності; 2) особливим порядком добору, призначення та звільнення ДБР, першого заступника Директора ДБР і заступника Директора ДБР, а також вичерпним, визначеним законом, переліком підстав для припинення їхніх повноважень; 3) порядком здійснення повноважень ДБР та його працівниками; 4) колегіальним прийняттям найбільш важливих рішень керівництвом ДБР; 5) забороною незаконного втручання у здійснення повноважень працівників ДБР; 6) належною оплатою праці працівників ДБР і соціальними гарантіями; 7) правовим захистом і забезпеченням особистої безпеки працівників ДБР, їхніх близьких родичів (стаття 4 Закону №794-VIII).

Отже, нормами Закону №794-VIII (у вказаній вище редакції) Державне бюро розслідувань визначено центральним органом виконавчої влади, що здійснює правоохоронну діяльність із спеціальним статусом, структурно незалежного від існуючих правоохоронних органів та органів безпеки.

На виконання пункту 1 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №794-VIII Кабінет Міністрів України 29.02.2016 прийняв постанову № 127 «Про утворення Державного бюро розслідувань».

Верховна Рада України 03.12.2019, з метою удосконалення правових основ організації та діяльності Державного бюро розслідувань, прийняла Закон №305-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», який набрав чинності 27.12.2019 (надалі - Закон №305-ІХ).

Законом №305-ІХ, серед іншого, було змінено правовий статут Державного бюро розслідувань, уточнено порядок призначення Директора ДБР та його повноваження.

Так, відповідно до статті 1 Закону №794-VIII (тут і надалі в редакції Закону №305-ІХ) Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.

Систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Державне бюро розслідувань є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження безпосередньо і через територіальні управління.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої статті 10 Закону №794-VIII керівництво діяльністю Державного бюро розслідувань здійснює його Директор, який має першого заступника та двох заступників.

У разі відсутності Директора Державного бюро розслідувань його повноваження здійснює перший заступник Директора Державного бюро розслідувань, а в разі його відсутності - один із заступників Директора Державного бюро розслідувань згідно із розподілом обов`язків.

Директор Державного бюро розслідувань, перший заступник Директора Державного бюро розслідувань і заступники Директора Державного бюро розслідувань призначаються строком на п`ять років.

Повноваження Директора Державного бюро розслідувань, першого заступника Директора Державного бюро розслідувань і заступника Директора Державного бюро розслідувань припиняються у зв`язку із закінченням строку повноважень.

Частиною першою статті 11 Закону №794-VIII визначено, що Директор Державного бюро розслідувань призначається на посаду Президентом України за поданням комісії з проведення конкурсу на зайняття посади Директора Державного бюро розслідувань (надалі - Конкурсна комісія).

Директор ДБР звільняється з посади Президентом України за наявності підстав, визначених частинами четвертою та п`ятою статті 10 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №794-VIII Директор Державного бюро розслідувань, з-поміж іншого, несе відповідальність за діяльність Державного бюро розслідувань, зокрема, законність здійснюваних ДБР оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод людини і громадянина, та видає у межах повноважень накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань; призначає на посади та звільняє з посад працівників центрального апарату Державного бюро розслідувань, директорів та заступників директорів територіальних органів Державного бюро розслідувань; забезпечує відкритість та прозорість діяльності Державного бюро розслідувань відповідно до цього Закону, представляє Державне бюро розслідувань у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, громадськими об`єднаннями, а також органами іноземних держав, міжнародними організаціями тощо; звітує про діяльність Державного бюро розслідувань в порядку, визначеному цим Законом; здійснює інші повноваження, передбачені цим та іншими законами, у тому числі має право в межах своєї компетенції особисто реалізовувати повноваження Державного бюро розслідувань, визначені цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 12 Закону №794-VIII у разі звільнення Директора Державного бюро розслідувань з посади, його смерті або відсутності відомостей про місце його перебування повноваження Директора Державного бюро розслідувань протягом 60 днів виконує його перший заступник, а в подальшому - почергово кожний із заступників і знову перший заступник з ротацією кожні 60 днів до того часу, доки не буде призначено нового Директора Державного бюро розслідувань у порядку, передбаченому цим Законом. Строк виконання повноважень розпочинається відповідно з дня, наступного за днем звільнення Директора Державного бюро розслідувань, або з дня, наступного за днем його смерті, або з дня, наступного за останнім днем, коли місце перебування Директора Державного бюро розслідувань було відомо.

З системного аналізу наведених правових норм слідує, що Директор ДБР здійснює керівництво за діяльністю Державного бюро розслідувань, несе відповідальність за діяльність Державного бюро розслідувань, зокрема законність здійснюваних Державним бюро розслідувань оперативно-розшукових заходів, досудового розслідування, додержання прав і свобод людини і громадянина та у межах своїх повноважень видає накази і розпорядження, дає доручення, які є обов`язковими для виконання працівниками Державного бюро розслідувань.

Президент України В. Зеленський 27.12.2019 видав Указ №960/2019 «Про звільнення ОСОБА_9 з посади Директора Державного бюро розслідувань».

Станом на час спірних відносин Директора Державного бюро розслідувань не призначено у порядку, передбаченому Законом.

До виконання обов`язків Директора Державного бюро розслідувань приступив заступник Директора Державного бюро розслідувань - ОСОБА_3 , що цілком узгоджується з положеннями частини четвертої статті 12 Закону №794-VIII. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на час спірних відносин керівником Державного бюро розслідувань зазначено ОСОБА_3 .

Тож, з урахуванням частин першої, третьої статті 10, частин першої, четвертої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» не враховуються доводи представника позивача щодо відсутності повноважень В.о. Директора ДБР на видання наказів про проведення службового розслідування та продовження строків проведення службового розслідування.

Призначення ОСОБА_3 виконуючим обов`язки Директора ДБР не є предметом спору у даній справі.

Щодо підстав службового розслідування, продовження строку службового розслідування та оформлення результатів розслідування, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №794-VIII з метою запобігання і виявлення правопорушень у діяльності працівників Державного бюро розслідувань в його складі діють підрозділи внутрішнього контролю, що підпорядковуються безпосередньо Директору Державного бюро розслідувань.

Частиною другою статті 24 Закону №794-VIII визначено, що підрозділ внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань має такі обов`язки: 1) запобігання вчиненню правопорушень працівниками Державного бюро розслідувань згідно з вимогами законів України «Про запобігання корупції» та «Про державну службу»; 2) здійснення контролю за дотриманням працівниками Державного бюро розслідувань правил етичної поведінки, вимог щодо недопущення виникнення конфлікту інтересів; 3) проведення перевірок працівниками Державного бюро розслідувань на доброчесність та моніторингу способу їх життя; 4) проведення з особами психофізіологічних інтерв`ю із застосуванням поліграфа під час вступу на службу та проходження служби в Державному бюро розслідувань; 5) перевірка інформації, що міститься у зверненнях фізичних та юридичних осіб, засобах масової інформації, інших джерелах, у тому числі отриманої через спеціальну телефонну лінію, сторінку в мережі Інтернет, засоби електронного зв`язку Державного бюро розслідувань, щодо причетності працівників Державного бюро розслідувань до вчинення правопорушень; 6) проведення службового розслідування стосовно працівників Державного бюро розслідувань; 7) проведення спеціальної перевірки щодо осіб, які претендують на призначення на посади в Державному бюро розслідувань; 8) вжиття заходів щодо захисту працівників Державного бюро розслідувань, які повідомляють про вчинення протиправних дій чи бездіяльність інших працівників Державного бюро розслідувань; 9) консультування працівників Державного бюро розслідувань щодо правил етичної поведінки, конфлікту інтересів, декларування майна, доходів, видатків та зобов`язань фінансового характеру.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №794-VIII працівник Державного бюро розслідувань, якому стала відома інформація про протиправні дії чи бездіяльність іншого працівника Державного бюро розслідувань, зобов`язаний негайно повідомити про це Директора Державного бюро розслідувань та підрозділ внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань.

Отже, обов`язок щодо проведення службового розслідування стосовно працівників Державного бюро розслідувань покладається на уповноважений підрозділ внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань, який діє в його складі, метою запобігання і виявлення правопорушень у діяльності працівників Державного бюро розслідувань.

Процедура проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань та його територіальних управлінь (далі - Бюро) - осіб рядового та начальницького складу, державних службовців та працівників, які працюють за трудовими договорами у Бюро (далі - працівники Бюро), оформлення таких розслідувань, і реалізація прийнятих за ними висновків, визначена Інструкцією проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань, що затверджена наказом Державного бюро розслідувань від 14.01.2020 №9 (далі - Інструкція №9).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Інструкції №9 підставами для проведення службового розслідування є наявність даних про: 1) невиконання чи неналежне виконання обов`язків; 2) незаконне розголошення інформації з обмеженим доступом, що стала відома працівнику у зв`язку з виконанням ним своїх повноважень; 3) перевищення своїх повноважень, якщо таке перевищення не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення; 4) публічне висловлювання, що є порушенням презумпції невинуватості; 5) негативні результати перевірки на доброчесність або моніторингу способу життя працівника; 6) порушення правил професійної етики; 7) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або неправомірних особистих інтересах інших осіб; 8) недодержання законодавства про державну службу; 9) порушення працівником Бюро вимог, заборон або обмежень, встановлених Законом України «Про Державне бюро розслідувань»; 10) подію, яка сталася за участі працівника Бюро та викликала негативний суспільний резонанс; 11) вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або іншого порушення Закону України «Про запобігання корупції», за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням Директора Бюро стосовно працівника центрального апарату Бюро та відповідно директора територіального управління Бюро стосовно працівника територіального управління; 12) виявлення порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб уповноважених на виконання функцій держави, захисту викривачів або іншого порушення цього Закону за приписом Національного агентства з питань запобігання корупції; 13) порушення встановленого законом порядку і строків подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави; 14) реєстрацію в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про скоєне працівником Бюро кримінальне правопорушення; 15) загибель або травмування працівника Бюро, самогубства або спроби самогубства працівника Бюро; 16) скоєння дорожньо-транспортної пригоди на службовому автомобілі Бюро, внаслідок якої загинув (ли) чи отримав (ли) тілесні ушкодження працівник Бюро або інші особи; 17) керування працівником Бюро службовим транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння; 18) неправомірне застосування або використання працівником Бюро вогнепальної зброї, застосування спеціальних засобів або заходів фізичного впливу та інших засобів ураження, особливо коли це призвело до поранення, травмування або смерті; 19) утрату або викрадення табельної, нагородної, добровільно зданої або вилученої зброї або боєприпасів; 20)утрату або викрадення спеціальних засобів; 21) утрату або викрадення матеріалів досудового розслідування, справ оперативного обліку, речових доказів; а також тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження; 22) розголошення конфіденційної, таємної, службової або іншої інформації, яка містить таємницю, що охороняється законом, порушення режиму секретності; 23) утрату або викрадення у працівника Бюро документів, які посвідчують його належність до Бюро; 24) відмову від проходження щорічного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа; 25) за інформацією інших правоохоронних органів; 26) отримання інформації про скоєння інших дій, які уповноважена на призначення службового розслідування особа вважатиме достатніми для його проведення, а щодо осіб рядового та начальницького складу Бюро також з підстав, визначених Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою з`ясування причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини працівника Бюро.

Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Інструкції №9 у разі встановлення Управлінням внутрішнього контролю Бюро підстав, за наявності яких може бути проведене службове розслідування, відповідна доповідна (або рапорт) скеровуються Директору Бюро для прийняття рішення.

Рішення про проведення службового розслідування оформлюється наказом Бюро (п. 2 розділу ІІІ Інструкції №9).

Відповідно до пунктів 5-7 розділу ІІІ Інструкції №9 початок службового розслідування визначається наказом про його призначення.

Завершення службового розслідування визначається датою затвердження керівником Управління внутрішнього контролю Бюро висновку за результатами службового розслідування, підписаним особами, уповноваженими на проведення службового розслідування.

Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до пунктів 1-2 розділу ІV Інструкції №9 службове розслідування відносно працівників Бюро проводиться Управлінням внутрішнього контролю Бюро.

Керівник Управління внутрішнього контролю Бюро контролює хід службового розслідування і, у разі потреби, дає обов`язкові для виконання доручення особам, які уповноважені на проведення службового розслідування.

Відповідно до положень розділу VII Інструкції №9 працівник Бюро, щодо якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування; на ознайомлення зі своїми правами та обов`язками під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні та письмові пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; за письмовим рапортом (клопотанням, заявою) ознайомлюватися з висновком службового розслідування після його затвердження в установленому порядку, а також з матеріалами, зібраними в процесі його проведення, та висловлювати письмові зауваження.

Пунктом 5 розділу ІV Інструкції №9 визначено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення.

У разі необхідності за вмотивованим поданням керівника Управління внутрішнього контролю Бюро визначений строк може бути продовжено Директором Бюро, але не більше як на один місяць.

Кожен працівник Бюро відповідно до своїх повноважень зобов`язаний сприяти проведенню службового розслідуванню.

Згідно з пунктом 8 розділу ІV Інструкції №9 працівники Бюро зобов`язанні надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їх питань, документи чи матеріали, засвідчені належним чином, відповідно до службових обов`язків.

Згідно з пунктом 1 розділу V Інструкції №9 особа, щодо якої проводиться розслідування, може бути відсторонена від виконання посадових чи службових обов`язків за посадою на час проведення службового розслідування.

Рішення про відсторонення приймається Директором Бюро. Відсторонення працівника Бюро від виконання посадових чи службових обов`язків за посадою здійснюється на підставі наказу Директора Бюро, воно не може тривати більше строку, передбаченого для проведення службового розслідування або зазначеного в рішенні суду (п. 2 розділу V Інструкції №9).

За результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, що підписується особами, які його проводили. Такий висновок затверджується керівником Управління внутрішнього контролю Бюро (п.1 розділу VIII Інструкції №9).

У разі якщо за результатами службового розслідування інформацію, що стала підставою для його призначення, спростовано або інформацію про вчинення особою дисциплінарного правопорушення не підтверджено, про це зазначається у висновку з посиланням на відповідні матеріали та документи (п.3 розділу VIII Інструкції №9).

Після затвердження висновку Управління внутрішньої контролю ДБР у п`ятиденний строк передає до Дисциплінарної комісії усі зібрані матеріали (п. 8 розділу VIII Інструкції №9).

Дисциплінарна комісія на підставі службового розслідування, що проводиться підрозділом внутрішнього контролю, складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення (ч.2 ст. 25 Закону №794-VIII).

На підставі рішення Дисциплінарної комісії стягнення на працівника центрального апарату Державного бюро розслідувань накладає Директор Державного бюро розслідувань; на працівника територіального управління - директор відповідного територіального управління Державного бюро розслідувань (ч.3 ст. 25 Закону №794-VIII).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку про те, що підставою для ініціювання службового розслідування стосовно працівників ДБР може бути, окрім іншого, дані про невиконання чи неналежне виконання обов`язків, інформація з правоохоронних органів, службове розслідування може проводитися з метою з`ясування причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини працівника ДБР. Управлінням внутрішнього контролю ДБР за наявності підстав, за яких може бути проведене службове розслідування, скеровується відповідна доповідна (або рапорт) Директору ДБР для прийняття рішення про проведення службового розслідування, яке оформлюється наказом. При цьому, строк службового розслідування становить один місяць, який може бути продовжений Директором не більше як на один місяць за вмотивованим поданням керівника Управління внутрішнього контролю ДБР. Після затвердження висновку Управління внутрішньої контролю ДБР передає до Дисциплінарної комісії усі зібрані матеріали, яка складає висновок про наявність чи відсутність у діях працівника Державного бюро розслідувань дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності з визначенням рекомендованого виду дисциплінарного стягнення.

Щодо Наказу Державного бюро розслідувань від 30.01.2020 №79-ос «Про проведення службового розслідування» відносно ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для видання Наказ від 30.01.2020 №79-ос стала службова записка Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 27.01.2020 №39-2/12-13/20 щодо грубих порушень законодавства, яке регламентує діяльність Державного бюро розслідувань.

Згідно зі службовою запискою Керівника Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 27.01.2020 №39-2/12-13/20 ОСОБА_10 останнім розглнуто лист Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_11 (від 22.01.2020 №1110/15-09) щодо грубих порушень законодавства, яке регламентує діяльність Державного бюро розслідувань заступник Директора - начальник слідчого управління ОСОБА_1 , до призначення на посаду в Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, працював керівником Дніпропетровської місцевої прокуратури №4, а його заступником був ОСОБА_12 , який на теперішній час також перебуває на посаді начальника Другого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) слідчого управління.

У вказаному листі зауважено, що батько ОСОБА_12 - ОСОБА_13 , до липня 2019 року був Начальником Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Згідно Закону України "Про запобігання корупції" батько є близькою особою, а отже підпадає під певні обмеження, встановлені цим законом.

Отже, ОСОБА_12 на посаді начальника Другого слідчого відділу слідчого управління, з урахуванням викладеного, з моменту призначення мав потенійний конфлікт інтересів відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", про який повинен був повідомити свого керівника та звернутися за роз`ясненням до НАЗК.

Як зазначено у вказаній службовій записці, ОСОБА_1 , будучи заступником Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, не вжив необхідних заходів щодо запобігання конфлікту інтересів в порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції".

Пунктом 6 частини другої статті 24 Закону №794-VIII визначено обов`язок підрозділу внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань на проведення службового розслідування стосовно працівників Державного бюро розслідувань.

Згідно з пп.1), пп.25) п. 1 розділу ІІ Інструкції №9 підставами для проведення службового розслідування стосовно працівників ДБР є наявність даних, зокрема, про невиконання чи неналежне виконання обов`язків, інформація від інших правоохоронних органів.

У відповідності до п.1, п.2 розділу ІІІ Інструкції №9 у разі встановлення Управлінням внутрішнього контролю Бюро підстав, за наявності яких може бути проведене службове розслідування, відповідна доповідна (або рапорт) скеровуються Директору Бюро для прийняття рішення. Рішення про проведення службового розслідування оформлюється наказом Бюро.

При цьому, згідно з п.1 розділу V Інструкції №9 особа, щодо якої проводиться розслідування, може бути відсторонена від виконання посадових чи службових обов`язків за посадою на час проведення службового розслідування.

У наказі ДБР від 21.04.2020 року № 133 «Про проведення службового розслідування» є посилання на службову записку Управління внутрішнього контролю 27.01.2020 №39-2/12-13/20 як на підставу проведення службового розслідування.

Матеріалами справи підтверджено ознайомлення позивача з наказом від 30.01.2020 №790ос - 31.01.2020.

Тож, з урахуванням положень пункту 6 частини другої статті 24 Закону №794-VIII, пп.1), пп.25) п. 1 розділу ІІ, п.1, п.2 розділу ІІІ, п.1 розділу V Інструкції №9, наказ Державного бюро розслідувань від 30.01.2020 №79-ос «Про проведення службового розслідування» прийнятий на підставі, у межах та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Прийняття Державним бюро розслідувань Наказу 30.01.2020 №79-ос «Про проведення службового розслідування» свідчить про дотримання певних умов, зокрема, у звязку зі службовою запискою Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань.

За таких обставин, твердження позивача про відсутність підстав для проведення службового розслідування не відповідають фактичним обставинам.

При цьому, не прийнятними суд вважає доводи представника позивача про те, що Інструкція №9 від 14.01.2020 року не зареєстрована в Міністерстві юстиції України, тому її вимоги не є обов`язковими до виконання та не можуть бути підставою для проведення службових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань.

Згідно з Указом Президента України від 03 жовтня 1992 року № 493 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», пункту 3 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731, підпунктом 8 пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, Міністерство юстиції відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Нормативно-правові акти Державного бюро розслідувань як центрального органу виконавчої влади підлягали державній реєстрації в установленому законодавством порядку, враховуючи конституційні приписи статті 117 Конституції України, Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Закону України «Про Державне бюро розслідувань» в редакції до 27.12.2019 р.

Водночас, на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-ІХ Державне бюро розслідувань змінило свій правовий статус з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган з дня набрання чинності цим законом, тобто з 27.12.2019.

У зв`язку з набранням чинності Законом України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань», ДБР не входить до системи центральних органів виконавчої влади, на нього не поширюється дія правових актів, що регулюють діяльність органів виконавчої влади Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність органів виконавчої влади.

Відтак, нормативно-правові акти Державного бюро розслідувань не підлягають реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Разом з тим, позивач наголосив на тому, що в порушення норм Конституції України та Закону України "Про доступ до публічної інформації" Інструкція "Про порядок проведення слубових розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань стосовно працівників Державного бюро розслідувань" №9 від 14.01.2020 у жодному джерелі оприлюднена не була.

Судом встановлена, що вказана Інструкція розміщена на офіційному саті Державного бюро розслідувань за посиланням https://dbr.gov.ua/sites/default/files/2020-02/DOC.PDF.

При цьому, матеріалами справи не підтверджено, що Інструкція №9 не була розміщена станом на момент прийняття оскаржуваних наказів, а тому доводи позивача про те, що Інструкції від 14.01.2020 №9 не була оприлюдненою, є необгрунтованими.

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що його права порушенні у звязку з необізнаністю щодо підстав службового розслідування.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач скористався правами, визначеними розділом VII Інструкції №9.

В матеріалах справи відсутні належні докази звернення позивача до відповідачів з приводу підстав проведення службового розслідування та/або з письмовими зауваженнями щодо підстав проведення службового розслідування, щодо дій або бездіяльності осіб, які проводять службове розслідування, з письмовим рапортом (клопотанням, заявою) про ознайомлення з матеріалами, зібраними в процесі його проведення тощо.

Щодо наказу Державного бюро розслідувань від 18.02.2020 №107-ос «Про продовження проведення службового розслідування», суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для прийняття Наказу від 18.02.2020 «Про продовження проведення службового розслідування», призначеного Наказом від 30.01.2020 №79-ос, стала службова записка Управління внутрішнього контролю ДБР від 18.02.2020 №76/12-13/20 про продовження терміну проведення службового розслідування строком на 1 (один) місяць з 21.02.2020 по 20.03.2020.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Інструкції №9 службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення. У разі необхідності за вмотивованим поданням керівника Управління внутрішнього контролю Бюро визначений строк може бути продовжено Директором Бюро, але не більше як на один місяць.

Отже, Інструкцією передбачено можливість продовження службового розслідування, але не більше як на один місяць за вмотивованим поданням керівника Управління внутрішнього контролю.

Судом досліджено службову записку Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань від 18.02.2020 №76/12-13/20 та встановлено, що в обґрунтування причин необхідності продовження терміну службового розслідування, призначеного Наказом Державного бюро розслідувань від 30.01.2020 №79-ос керівником Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань зазначено про те, що проведення службового розслідування потребує додаткового часу отримання певної інформації у зв`язку з чим просить продовжити термін проведення службового розслідування строком на 1 (один) місяць з 21.02.2020 по 20.03.2020, тобто необхідність продовження строку службового розслідування вмотивовано.

Відповідно до пункту 1 Розділу VIII Інструкції за результатами службового розслідування складається висновок службового розслідування, що підписуються особами, які його проводили.

Як зазначено відповідачем-1, за результатами службового розслідування 20.03.2020 головними спеціалістами відділу проведення досліджень із застосуванням поліграфа Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань ОСОБА_14 та ОСОБА_15 складено висновок № 4/12-12/20, який затверджено керівником Управління внутрішнього контролю ОСОБА_6 20.03.2020.

У відповідності до вимог Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та Інструкції видавалися й інші оскаржувані позивачем накази.

Тож, з урахуванням положень п.5 розділу ІV, п.5, п.6 розділу ІІІ, п.1 розділу VІІІ Інструкції №9, порушень процедури щодо прийняття наказу від 18.02.2020 №107-ос "Про продовження проведення службового розслідування", призначеного Наказом від 30.01.2020 №79-ос та оформлення її результатів матеріалами справи не встановлено.

Суд зазначає, що службове розслідування стосовно працівників ДБР проводиться підрозділами внутрішнього контролю ДБР з метою встановлення неправомірних дій працівника Бюро, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням працівником Бюро своїх обов`язків; наявності або відсутності вини працівника Бюро; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, організаційно-розпорядчих документів тощо; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Саме за результатами службового розслідування Управлінням внутрішнього контролю ДБР складається і затверджується висновок службового розслідування, що в силу положень п.1, п.2 Розділу VIII Інструкції №9 має містити відомості, необхідні для прийняття рішення за результатом розгляду матеріалів службового розслідування, які в подальшому передаються до Дисциплінарної комісії Державного бюро розслідувань та яка в межах своїх повноважень складає висновок про наявність чи відсутність в діях працівника ДБР ознак дисциплінарного проступку у відповідності до ст. 25 Закону України "Про Державне бюро розслідувань".

Разом з тим, беручи до уваги пояснення відповідача-1, суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази прийняття стосовно позивача рішення за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування за висновком № 4/12-12/20, який затверджено керівником Управління внутрішнього контролю ОСОБА_6 20.03.2020.

Суд зазначає, що сам факт проведення службового розслідування та формування Управлінням внутрішнього контролю ДБР висновку за його результатом, не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків.

Разом з тим, щодо наказу Державного бюро розслідувань "Про проведення службового розслідування" від 18.03.2020 №183-ос, суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для видання наказу від 18.03.2021 стала службова записка Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань 18.03.2020 щодо проведення службового розслідування з метою встановлення наявності або відсутності вини працівників Державного бюро розслідувань, що скерована В.о. Директора ДБР.

Так, 18.03.2020 до керівника Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань Чобітка Б.П. листом № 10-02-01-6161 слідчого першого слідчого відділу Другого управління організації досудових розслідувань Державного бюро розслідувань О. Колісника надійшла інформація про можливі зловживання службовими особами Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, зокрема позивачем, під час здійснення реставраційних робіт приміщення Державного бюро розслідувань. Зазначена інформація отримана під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 11.02.2020 за фактом службової недбалості, тобто невиконання або неналежного виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого частиною другою статті 367 КК України. На підставі зазначеного листа керівник Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань Чобіток Б.П. службовою запискою від 18.03.2020 № 135/12-13/20 звернувся до в.о. Директора Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 з проханням надати дозвіл на проведення службового розслідування.

Відповідно до частини третьої статті 24 Закону №794-VIII працівник Державного бюро розслідувань, якому стала відома інформація про протиправні дії чи бездіяльність іншого працівника Державного бюро розслідувань, зобов`язаний негайно повідомити про це Директора Державного бюро розслідувань та підрозділ внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань.

Пунктом 6 ч.2 ст. 24 Закону №794-VIII визначено обов`язок підрозділу внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань на проведення службового розслідування стосовно працівників Державного бюро розслідувань.

Згідно з пп.1 п. 1 розділу ІІ Інструкції №9 підставами для проведення службового розслідування стосовно працівників ДБР є наявність даних, зокрема, про невиконання чи неналежне виконання обов`язків. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою з`ясування причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини працівника Бюро (п. 2 розділу ІІ Інструкції №9).

У відповідності до п.1, п.2 розділу ІІІ Інструкції №9 у разі встановлення Управлінням внутрішнього контролю Бюро підстав, за наявності яких може бути проведене службове розслідування, відповідна доповідна (або рапорт) скеровуються Директору Бюро для прийняття рішення. Рішення про проведення службового розслідування оформлюється наказом Бюро.

При цьому, згідно з п.1 розділу V Інструкції №9 особа, щодо якої проводиться розслідування, може бути відсторонена від виконання посадових чи службових обов`язків за посадою на час проведення службового розслідування.

Су зазначає, що прийняття Державним бюро розслідувань наказу №183-ос від 18.03.2020 "Про проведення службового розслідування" свідчить про дотримання певних умов, зокрема, у зв`язку з надходженням службової записки Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань.

За таких обставин, твердження позивача про відсутність підстав для проведення службового розслідування не відповідають фактичним обставинам.

Щодо наказу Державного бюро розслідувань від 15.04.2020 №127 "Про продовження строку проведення службового розслідування", суд зазначає наступне.

В ході судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що підставою для наказу ДБР від 15.04.2020 №127 "Про продовження строку проведення службового розслідування", призначеного наказом ДБР від 18.03.2020 №183-ос стала службова записка Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань 15.04.2020 про продовження терміну проведення службового розслідування строком на 1 (один) місяць.

Крім того, листом від 13.05.2020 № 7038/15-09 директор Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_11 поінформував керівника Управління внутрішнього контрою ОСОБА_6 про можливе незаконне розголошення інформації з обмеженим доступом працівниками очолюваного ним територіального управління, зокрема позивачем.

З метою перевірки зазначеної інформації, на підставі службової записки керівника Управління внутрішнього контролю ОСОБА_6 від 18.05.2020 № 254/10-07/20 наказом Державного бюро розслідувань від 18.05.2020 № 216 також призначено відповідне службове розслідування.

За мотивованим поданням керівника Управління внутрішнього контролю Чобітка Б.П. від 18.06.2020 № 345/10-07/20 наказом Державного бюро розслідувань від 18.06.2020 № 274 продовжено строк проведення службового розслідування, розпочатого згідно з наказом Державного бюро розслідувань від 18.05.2020 № 216.

Слід зазначити, що Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань відповідно до статті 24 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та Положення про Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань визначено уповноваженим підрозділом з питань запобігання та виявлення корупції в Державному бюро розслідувань, яке окрім проведення службових розслідувань з метою покладених на нього завдань має права, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про Державне бюро розслідувань», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про запобігання корупції» та іншими нормативно-правовими актами.

Тож, з урахуванням положень п.5 розділу ІV, п.5, п.6 розділу ІІІ, п.1 розділу VІІІ Інструкції №9, порушень процедури щодо прийняття наказу від 18.06.2020 №274 про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом ДБР від 18.05.2020 №216, та оформлення її результатів матеріалами справи не встановлено.

Крім того, зі змісту наказу №345 від 16.07.2020 в.о. Директора державного бюро розслідувань «Про проведення службового розслідування» також вбачається, що підставою для призначення проведення службового розслідування послугувала службова записка Управління внутрішнього контролю від 16.07.2020 №441/10-07/20.

Крім того, Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань відповідно до статті 24 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» та Положення про Управління внутрішнього контролю Державного бюро розслідувань визначено уповноваженим підрозділом з питань запобігання та виявлення корупції в Державному бюро розслідувань, яке окрім проведення службових розслідувань з метою покладених на нього завдань має повноваження, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про Державне бюро розслідувань», «;Про оперативно-розшукову діяльність», «;Про запобігання корупції» та іншими нормативно- правовими актами.

Враховуючи зазначене, твердження позивача про відсутність підстав для проведення службових розслідувань не відповідають дійсності.

За таких обставин, твердження позивача про відсутність підстав для проведення службового розслідування не відповідають фактичним обставинам.

Не прийнятними суд вважає і доводи позивача про те, що в оскаржуваних наказах закладено презумпцію винуватості щодо позивача.

Суд зазначає, що в Наказах від від 30.01.2020 №79-ос, від 18.02.2020 №107-ос, від 18.03.2020 №183-ос, від 15.04.2020 №127, від 18.05.2020 №216, від 18.06.2020 №274 та від 16.07.2020 №345 відсутні висновки про порушення позивачем певних правил поведінки.

Разом з тим, відповідачем-1 у судовому засіданні 07.06.2021 наголошено на тому, що позивач вже не обіймає посаду заступника Директора - начальника слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава, а причиною такого звільнення стали інші підстави, ніж ті, які покладені в основу прийняття оскаржуваних наказів.

З урахуванням викладеного, на час розгляду справи у суду відсутні докази завершення службового розслідування, розпочатого наказом 16.07.2020 №345, складення Управлінням внутрішнього контролю ДБР відповідного висновку за результатами такого службового розслідування, а також відсутні докази прийняття стосовно позивача рішення за наслідками розгляду матеріалів службового розслідування, розпочатого наказом ДБР від 16.07.2020 №345.

Суд зазначає, що сам факт проведення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків.

Оскарження ж дій відповідача щодо винесення наказів жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача, оскільки відсутні обставини порушення його прав у межах спірних правовідносин.

Суд зауважує, що статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційного Суду України зазначено, що "поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Тобто, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в інших законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини для того, щоби мати можливість звернутися за захистом до суду особа має довести, що вона є жертвою порушення прав. Щоби претендувати на статус жертви такого порушення, оспорюваний захід має безпосередньо зашкодити особі (рішення "Аксу проти Туреччини" [Aksu v. Turkey] пункт 50; "Берден" [Burden v. the United Kingdom] пункт 33; "Тенасе проти Молдови" [Tгnase v. Moldova]).

Отже, наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, без реального порушення прав, свобод чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, тільки тому, що заявник вважає, що начебто певні обставини впливають на його правове становище. Предмет оскарження за правилами адміністративного судочинства повинен мати юридичне значення, тобто впливати на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків, а також встановлені законом умови їх реалізації.

Суд також звертає увагу, що під час вирішення спору суду необхідно пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі- наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Тобто, підставами для визнання протиправними актів суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких рішень протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, стосуються розгляду питання правомірності наказів відповідача про проведення службових розслідувань, а також наказів про продовження строків таких службових розслідувань.

Судом встановлено, що накази ДБР від від 30.01.2020 №79-ос, від 18.02.2020 №107-ос, від 18.03.2020 №183-ос, від 15.04.2020 №127, від 18.05.2020 №216, від 18.06.2020 №274 та від 16.07.2020 №345, прийняті на підставі, у межах та у спосіб, що визначений законодавством України.

Разом з тим, оскаржуваними рішеннями відповідача оцінка дій позивача по суті не надавалася, вони є проміжними та не створюють для позивача юридичних наслідків.

За загальним правилом, кожна особа, права та свободи якої було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушених прав та бути адекватним наявним обставинам.

Однак, на переконання суду, розгляд питання правомірності винесення наказів про порушення службового розслідування, про продовження строку службового розслідування не дозволить ефективно захистити та відновити порушене право позивача, а тому не відповідає завданням адміністративного судочинства.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 15.03.2019 у справі №815/622/17 (адміністративне провадження №К/9901/15263/18) та від 12.02.2020 у справі №160/7402/18 (адміністративне провадження №К/9901/32168/19).

Приписами частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд зазначає, що позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, натомість відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій у прийнятті рішення, що оскаржується.

Враховуючи, що оскаржувані накази реалізовані та фактично не створюють для позивача обов`язків чи правових наслідків за результатами їх прийняття, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У даному випадку та за вказаних спірних правовідносин, суд вважає за можливе звернути увагу на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року; рішення від 21 січня 1999 року у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22 лютого 2007 року у справі Красуля проти Росії, від 05 травня 2011 року у справі Ільяді проти Росії, від 28 жовтня 2010 року у справі Трофимчук проти України, від 09 грудня 1994 року у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01 липня 2003 року у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07 червня 2008 року у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Оскільки юридичним фактом, що зумовлює звільнення позивача на підставі пункту 9 частини другої статті 51 Закону України "Про прокуратуру", є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, суд приходить висновку, що наказ Генерального прокурора від 17.04.2020 №143к виданий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні. Як наслідок - інші позовні вимог також не підлягають задоволенню.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного адміністративного позову.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати йому не присуджуються.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлений 15.06.2021.

Суддя Іщук І.О.