Справа № 200/4260/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 р. Справа№200/4260/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку позивач, ОСОБА_1 , подала до суду адміністративний позов до відповідача, Головного управління Національної поліції в Донецькій області, у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не внесення відомостей до наказу №97о/с від 13.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (діб) та додаткові відпустки, як учасниці бойових дій, у кількості 14 календарних днів (доби) за 2017, 2018 роки;

- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу №97о/с від 13.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби, та додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018роки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби) та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на день звільнення з поліції;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби) та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018 роки в сумі 9 368,20 гривень;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не виплачену індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно);

- визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з ГУНП в Донецькій області за пільговим обчисленням (09 років служби) для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- зобов`язати відповідача перерахувати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення, врахувавши вислугу років, крім календарного обчислення, пільгове обчислення (09 років служби), для виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 доплати за 72 години служби в нічний час липень, серпень 2017 року на загальну суму 367,44 гривень;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не виплачену доплату за 72 години служби в нічний час липень, серпень 2017 року в сумі 367,44 гривень;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за працю в нічний час липень, серпень 2017 року за 72 години нічного часу в сумі 367,44 гривень;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05.07.2017 по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку відповідно до абзацу 3 пункту 2 Глави II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, виходячи з суми середньоденної заробітної плати 391,66 гривень;

- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що при звільненні з ГУНП в Донецькій області, відповідачем не проведено з позивачем повного розрахунку, а саме не нараховувалась індексація заробітку з 07.11.2015 по день звільнення, не нарахована надбавка - винагорода за безпосередню участь в АТО або ООС, не нараховане грошове забезпечення за працю (специфічні умови), не нараховане грошове забезпечення працю в добовий період (нічний час), не нараховане грошове забезпечення за частину основної відпустки та додаткову відпустку як учасника УБД, не правильно нарахована разова грошова допомога при звільненні, а саме застосовано невірний процентний відсоток, без урахування всіх років служби та пільгового стажу служби відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років».

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи незгоду із позовними вимогами наступним. Позивач проходила службу у поліції з 07 листопада 2015 року, перед звільненням обіймала посаду старшого інспектора відділу криміналістичного забезпечення слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області, мала спеціальне звання капітан поліції, з 2017 року має статус учасника бойових дій.

У 2017 та 2018 роках позивач не скористалася своїм правом на додаткову відпустку, як учасник бойових дій. Також, у період проходження служби позивачем частково не використано щорічні основні оплачувані відпустки: у 2015 році - 3 доби та у 2020 році - 6 діб.

Наказом ГУНП в Донецькій області від 05.02.2020 № 47 о/с позивач була звільнена зі служби в поліції за п. 2 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) з 13.03.2020. Цим же наказом позивачу встановлено кількість днів невикористаних щорічних основних відпусток та календарна вислуга років, в тому числі для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні 12 років 04 місяці 22 дні.

Компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій (далі - УБД) та за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки, крім щорічної відпустки за 2020 рік (рік звільнення), позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.

Щодо компенсації за невикористані дні щорічної основної оплачуваної відпустки (п.п. 1-4 резолютивної частини адміністративного позову).

Відносини, що склалися між сторонами, у рамках зазначеної позовної вимоги, регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (статті 92-93) та наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання» (далі Порядок №260).

Відповідно до статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VІІІ) поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону №580-VІІІ встановлено обчислення тривалості відпусток поліцейських. Так, поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 94 Закону №580-VІІІ порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 94 Закону України №580-VІІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року №260 затверджено «Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку №260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Таким чином, відповідно до вимог Закону №580-VІІІ та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року.

Також передбачено вказувати кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку в наказі про звільнення, з яким обов`язково має бути ознайомлений під підпис поліцейський та має право на його оскарження в частині або повністю.

ГУНП в Донецькій області в наказі про звільнення позивача визначено кількість днів невикористаних щорічних основних відпусток за 2015 та 2020 роки, спору щодо цієї кількості між сторонами немає.

За таких обставин вимога позивача щодо зобов`язання відповідача внести зміни до наказу про її звільнення та зазначити кількість днів невикористаної основної відпустки за 2015 рік є незрозумілою та такою, що не підлягає задоволенню.

Отже, відповідачем не допущено протиправної бездіяльності стосовно позивача щодо нарахування та виплати йому грошової компенсації за невикористані відпустки за попередні роки (2015 рік), у зв`язку з відсутністю передбаченого спеціальним законодавством такого обов`язку.

Доводи позивача про те, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися загальні приписи трудового законодавства, визначені КЗпП України та Законом України «Про відпустки», на думку відповідача, є помилковими та такими, що не ґрунтуються на нормах права.

Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій (п.п. 1-4 резолютивної частини адміністративного позову).

Спірним у цій справі також є наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області виплатити на користь позивача компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Спірні відносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про відпустки», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», наказом МВС України від 06.04.2016 №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Так, частиною 2 статті 92 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейському надаються додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно зі статтею 16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Вищевказана відпустка не віднесена Законом України «Про відпустки» до щорічних відпусток.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Зважаючи на те, що додаткова відпустка, яка надається учасникам бойових дій та інвалідам війни, не належить до категорії щорічних і надається понад щорічні основну й додаткові відпустки, вона у разі невикористання не переноситься на наступний календарний рік, не продовжується у разі хвороби працівника, не ділиться на частини й не замінюється грошовою компенсацією.

Згідно з частиною 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Отже, компенсація за невикористані дні додаткової відпустки відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про Національну поліцію» законодавством не передбачена.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача протиправною, внесення відповідних змін до наказу, нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2017, 2018 роки у визначеній ним сумі є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо виплати індексації грошового забезпечення позивача (п.п. 5-6 резолютивної частини адміністративного позову).

Спірні правовідносини в частині індексації грошового забезпечення регулюються Законами України «Про Національну поліцію», «Про індексацію грошових доходів населення», «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та наказом МВС України від 06.04.2016 №260 «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання».

Відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація доходу є державною соціальною гарантією і вводиться державою для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності в умовах зростання цін.

Механізм та порядок проведення індексації грошових доходів, в тому числі перелік доходів, які підлягають індексації, визначаються «Порядком проведення індексації грошових доходів населення», який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078).

Станом на 07.11.2015 Порядком №1078 не було передбачено проведення індексації грошового забезпечення поліцейських.

Відповідач як орган державної виконавчої влади зобов`язане діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, ГУНП в Донецькій області є бюджетною установою, яка фінансується за рахунок державного бюджету, і не може брати на себе зобов`язання понад наявні кошторисні призначення та на цілі, прямо не визначені нормативними актами.

Згідно зі змінами до Порядку №1078, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2017 № 782, з листопада 2017 року грошове забезпечення поліцейських включено до переліку доходів осіб, чиї грошові доходи підлягають індексації та які одержані в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Таким чином, до листопада 2017 року у відповідача не було правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Отже, відсутність у певний період правового регулювання механізму (порядку) проведення індексації грошового забезпечення поліцейських за період до листопада 2017 року, а також відсутність повноважень щодо самостійного врегулювання спору, на думку відповідача, повністю виключає вину відповідача та, як наслідок, не може бути підставою для визнання протиправною бездіяльності останнього.

Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача стосовно індексації грошового забезпечення задоволенню не підлягають.

Щодо зобов`язання перерахувати та доплатити одноразову грошову допомогу при звільненні (п.п. 7-8 резолютивної частини адміністративного позову).

Спірні правовідносини щодо визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні регулюються Законами України «Про Національну поліцію», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплату пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» та Порядком №260.

Статтею 62 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та звільняються зі служби за станом здоров`я які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Поліцейським виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених частинами першою та другою цієї статті, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких вони працювали.

Статтею 94 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення поліцейських визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку №260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

Отже, позивачу визначено календарну вислугу років на день звільнення: 12 років 04 місяці 22 дні та нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в сумі 54396, 36 грн.

Нарахування одноразової грошової допомоги здійснено з розрахунку місячного грошового забезпечення позивача, встановленого на день його звільнення 9066, 05 грн. (довідка додається).

Таким чином. загальна сума одноразової грошової допомоги при звільненні склала 54396, 36 грн. (9066, 06 *50%*12).

На думку відповідача, ним повністю дотриманий встановлений правовими нормами порядок нарахування належної позивачеві одноразової грошової допомоги, помилок у розрахунках не допущено.

Позивач не оскаржував встановлений розмір премії та розмір грошового забезпечення.

Посилання позивача на пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» в обґрунтування своєї позиції є безпідставними, оскільки зазначена норма регулює відносини за умови проходження строкової військової служби, яку позивач взагалі не проходила.

Також, є хибною позиція позивача щодо застосування до спірних відносин норм розділу ІV Порядку №260, бо за час служби в поліції вона не була відряджена до державних органів, установ та організацій, тобто дія цих норм не поширюється на відносини публічної служби між нею та ГУНП в Донецькій області.

Посилання позивача на застосування до спірних відносин висновків Верховного Суду, викладених у справі № 806/2104/17, не є обґрунтованими, оскільки обставини цієї справи є відмінними. Зміна фактичних обставин справи може впливати на застосування норм матеріального права.

Пільгова вислуга років ураховується при визначенні розміру пенсії. При визначенні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні врахуванню підлягає виключно календарна вислуга, що прямо передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Таким чином, одноразова грошова допомога при звільненні позивачеві нарахована правильно.

Щодо невиплати позивачу компенсації за службу у нічний час (п.п. 9-11 резолютивної частини адміністративного позову)

Відповідно до пункту 11 розділу ІІ Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Слід зазначити, що нормами Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовано питання щодо норм праці в змінному режимі.

Виходячи з вимог загального трудового законодавства (стаття 59 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) тривалість перерви в роботі між змінами має бути не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи час перерви на обід).

За таких обставин служба понад встановлену норму тривалості робочого часу (в тому числі в нічний час) вважається понаднормовою та повинна компенсуватися шляхом надання відповідного часу для відпочинку.

В липні та серпні 2017 року позивачем було відпрацьовано в нічний час по 96 годин в кожному з місяців, що не є спірним між сторонами.

Відповідачем було здійснено позивачу відповідну доплату за роботу в нічний час за 60 годин в кожному із зазначених місяців, виходячи з норм тривалості робочого часу. 36 годин у липні та у серпні 2017 року оплаті не підлягали та повинні були компенсуватися шляхом надання позивачу відповідного часу для відпочинку.

Про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (п. 12 резолютивної частини адміністративного позову).

На думку відповідача, статті 116,117 КЗпП України, на які посилається позивач, не можна застосовувати до правовідносин, які склалися між сторонами.

Стаття 117 КЗпП України передбачає відповідальність та зобов`язання власника або уповноваженого органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в разі невиплати належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, з вини власника.

Вину власника виключає не лише непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія. Усяке явище, яке перешкоджає власникові належне виконати свої обов`язки перед працівником, якщо власник проявляв належну дбайливість щодо цього, виключає вину власника.

За таких умов, здійснення відповідачем всіх належних заходів в межах, передбачених законодавством та компетенцією повністю виключає вину ГУНП в Донецькій області, що, в свою чергу, виключає застосування відповідальності.

Отже, відсутність норм права, що встановлюють обов`язок ГУНП в Донецькій області проводити індексацію грошового забезпечення позивача за період до листопада 2017 року, а також нормативно врегульованого, а не встановленого судовою практикою, обов`язку компенсувати поліцейському невикористані ним додаткові відпустки як УБД та щорічні відпустки, крім невикористаної у році звільнення, повністю виключає вину Головного управління та, як наслідок, і матеріальну відповідальність, передбачену ст.117 КЗпП України.

Фактичне притягнення відповідача до фінансової відповідальності за неухильне дотримання норм, що регулюють відносини, що склалися між сторонами, не тільки суперечить одному з основних принципів права принципу справедливості, а й призводить до значних втрат Державного бюджету.

Крім того, позивач обчислює початок періоду затримки розрахунку з 05.07.2017.

Відповідач вважає, що початок періоду затримки розрахунку позивачем визначений безпідставно. Нормами КЗпП України, якими позивач обґрунтовує позовну вимогу, встановлено обов`язок роботодавця виплатити працівнику всі належні йому суми у день звільнення та відповідальність за ухилення від виконання такого обов`язку. Тобто, затримка розрахунку пов`язана саме зі звільненням працівника. Враховуючи, що днем звільнення позивача зі служби в поліції є 13.03.2020 є останнім робочим днем та днем, в який здійснюється розрахунок, початок періоду затримки повинен обчислюватися з наступного дня, тобто з 06.02.2020 (так зазначено у відзиву).

Також, позивачем неправильно обраховано розмір середньоденного грошового забезпечення. За даними УФЗБО ГУНП в Донецькій області розмір середньоденного заробітку позивача складає 517,31 грн.

07 червня 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому наведені норми законодавства аналогічні вказаним у позовній заяві, посилання на постанови Верховного Суду ухвалені у справах, які на думку представника позивача є подібними до спірних правовідносин.

29 березня 2021 року позивачу поновлено строк звернення до суду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

15 квітня 2021 року від Головного управління Національної поліції в Донецькій області витребувані докази.

31 травня 2021 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

31 травня 2021 року заяву позивача про збільшення позовних вимог повернуто без розгляду.

Дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу від 13 березня 2020 року №97 о/с «По особовому складу»: згідно розділу VII Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 (через хворобу-за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) капітана поліції ОСОБА_1 старшого інспектора відділу кримінального забезпечення слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 13 березня 2020 року, встановлено у березні 2020 премію у розмірі 31,87%. Вислуга років на 13 березня 2020 року у календарному обчисленні та для виплати одноразової допомоги 12 років 04 місяці 22 дні, у пільговому обчисленні 21 рік 05 місяців 00 днів. Невикористані відпустки за 2015 рік у кількості 03 діб, за 2020 у кількості 06 діб.

Відповідно до довідки від 24 березня 2021 року №351, про нарахування доплати за службу в нічний час ОСОБА_1 , що надана Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області, позивачу нараховано за 60 годин в липні 2017 року доплата 312,50 грн., за 60 годин в серпні 2017 року - 300,00 грн.

Згідно з довідкою обліку несення поліцейськими служби у нічний час особового складу Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області за липень 2017 року ОСОБА_1 обліковано 96 годин нічних.

Згідно з довідкою обліку несення поліцейськими служби у нічний час особового складу Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області за липень-серпень 2017 року ОСОБА_1 обліковано 96 годин нічних.

Згідно з довідкою Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 30 березня 2020 року №616 ОСОБА_1 нарахована та виплачена компенсація за невикористані в році звільнення щорічної основної оплачуваної відпустки за 6 діб.

02 березня 2021 року позивач зверталась із заявою до ГУ НП в Донецькій області про надання документів, де також просила нарахувати і виплатити компенсацію за невикористані відпустки, індексацію грошового забезпечення, разову грошову допомогу при звільненні.

Листом управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 26 березня 2021 року вих.№57-зі/12/02 2021 ОСОБА_1 повідомлено про відсутність порушень при здійсненні розрахунку при звільненні.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон №504/96-ВР), Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ), Законом України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), «Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських», які затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), в редакції, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Щодо позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не внесення відомостей до наказу №97о/с від 13 березня 2020 про звільнення ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (діб) та додаткові відпустки, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (доби) за 2017, 2018 роки;

- зобов`язання відповідача внести зміни до наказу №97о/с від 13.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби, та додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018роки;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію ОСОБА_1 за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби) та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на день звільнення з поліції,

- стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018 роки в сумі 9368,20 гривень, суд зазначає наступне.

Закон № 504/96ВР установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: […] інші додаткові відпустки, передбачені законодавством […].

Статтею 16-2 Закону №504/96-ВР встановлено, що учасникам бойових дій […] надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина 1 статті 24 Закону №504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

За приписами пункту 19 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються […] поліцейські, […] які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Частиною 1 статті 92 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Статтею 93 Закону № 580-VIII визначено порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських, зокрема:

- тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (частина перша);

- тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга);

- за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів (частина третя);

- тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби (частина четверта);

- відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році (частина п`ята);

- чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року (частина сьома);

- поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку (частина восьма);

- поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року (частина дев`ята);

- за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (частина десята);

- відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (частина одинадцята).

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку №260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З вищевикладеного слідує, що правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, зокрема до яких, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №160/10875/19, від 31 березня 2021 року у справі №320/3843/20.

Судом встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з 2017 року (а.с. 31).

Відповідно, починаючи з 2017 року позивач мав право на додаткову відпустку, як учасник бойових дій із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З наданих до матеріалів справи довідок та наказів вбачається, що у період з 2017 по 2018 роки додаткова відпустка, як учаснику бойових дій позивачу не надавалась. Крім цього, суду не надано доказів щодо компенсування відповідачем частини невикористаної основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 діб. Натомість, як у відзиві так і відповідях на звернення позивача, відповідач вказує про виплати тільки за 06 діб відпустки за 2020 рік (а.с. 38).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач всупереч положенням статті 24 Закону №504/96-ВР та статті 83 КЗпП України, при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та не сплатив йому компенсацію за дні невикористаної відпустки, як основної за 2015 рік у кількості 03 діб, так і додаткової відпуски, як учаснику бойових дій за 2017 - 2018 роки.

Крім цього, як вбачається з витягу з наказу про звільнення позивача, посилання на не використані нею додаткові відпустки за 2017 - 2018 роки, як учаснику бойових дій відсутні, вказане суперечить абзацу 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, яким встановлено, що кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Не є спірною та обставина, що кількість основної за 2015 рік у кількості 03 діб, так і додаткової відпуски, як учаснику бойових дій за 2017 - 2018 роки

Відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону №3551-ХІІ та статті 16-2 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій надаються додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, кількість не використаних додаткових відпусток, як учаснику бойових дій , за 2017-2018 роки становить 28 календарних дня.

Кількість днів невикористаної основної відпустки за 2015 рік становить 03 доби (а.с. 72).

Середньоденний розмір грошового забезпечення на день звільнення позивача становить 302,20 гривень (а.с. 115).

Отже, розмір компенсації за дні невикористаної основної відпустки за 2015 рік та додаткові відпустки, як учаснику бойових дій за 2017 - 2018 роки, становить:

(3+14+14)*302,20=9368,20 гривень.

Зважаючи на те, що відповідач своєю протиправною бездіяльністю позбавив позивача права на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки при звільненні зі служби, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача слід визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби) та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій за 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з поліції 13 березня 2020 року та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018 роки в сумі 9368,230 гривень.

В задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни до наказу №97о/с від 13.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, включивши відомості про невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 дня (доби, та додаткові оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій, із збереженням заробітної плати у кількості 14 календарних днів (діб) за 2017, 2018роки, слід відмовити оскільки задоволення позову в обраний позивачем спосіб не призведе до відновлення порушених прав позивача.

Щодо позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно);

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 не виплачену індексацію грошового забезпечення за період часу з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно), суд виходить з наступного.

Грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до частини 5 статті 94 Закону України "Про національну поліцію".

За унормуванням статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон №1282) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Відповідно до статті 2 Закону №1282, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення згідно зі статтею 4 Закону №1282 проводиться в разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01 січня 2016 року - 101 відсоток).

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно зі статті 5 Закону №1282 підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

За змістом частини 2 статті 6 Закону №1282 порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою від 17 липня 2003 року №1078 Кабінет Міністрів України затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок №1078).

Порядок №1078 обумовлює правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей (п. 2 Порядку).

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078.

Приписами пункту 6 Порядку №1078 визначено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати, спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Отже, індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення поліцейських, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби в поліції жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

При цьому обмежене фінансування державного органу чи установи, де особа проходила службу, жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію грошового забезпечення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що індексація грошового забезпечення позивача повинна здійснюватися лише з 01 листопада 2017 року - після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782 "Про внесення зміни до пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення", якою абзац 5 пункту 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, після слова "військовослужбовців" доповнено словом "поліцейських", є неприйнятними, оскільки така індексація прямо передбачена положеннями Закону України "Про Національну поліцію" та Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади. Пунктом 3 частини першої статті 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 жовтня 2002 року №17-рп (щодо повноважності Верховної Ради України) визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони.

Ще однією ознакою, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань (суспільних відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України.

Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

Згідно з частиною 3 статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Оскільки право на індексацію грошового забезпечення позивача, передбачено Законами України «Про індексацію грошових доходів населення» і Законами України «Про Національну поліцію» порушено, воно підлягає відновленню в судовому порядку.

Вказані відповідачем обставини у відзиві на позовну заяву не позбавляють його обов`язку провести індексацію грошового забезпечення позивачу у встановленому законом порядку.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, а тому слід прийняти рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно) та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №160/35/20.

Щодо позовних вимог про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо не нарахування грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з ГУНП в Донецькій області за пільговим обчисленням (09 років служби) для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

- зобов`язання відповідача перерахувати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 при звільненні із розрахунку суми грошового забезпечення на день звільнення, врахувавши вислугу років, крім календарного обчислення, пільгове обчислення (09 років служби), для виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17липня 1992 року, зазначених у абзаці 1 пункту 3 цієї постанови, та статті 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 102 Закону України «Про Національну поліцію» пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.

За приписами частини 1 статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII) особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (абзац 2).

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» (далі - Порядок №393).

За приписами пункту 10 Порядку №393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Позивач вважає, що при обчисленні одноразової грошової допомоги, відповідач повинен був врахувати повні роки служби (у пільгову обчисленні), а не 12 років 04 місяці (у календарному обчисленні), тобто без врахування ще 09 років стажу.

Суд вказує, що вищенаведеними нормами визначено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі певного відсотку (у даному випадку 50%) місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Посилання позивача, в обґрунтування своєї позиції, на необхідність обчислення одноразової грошової допомоги, виходячи з вислуги років у пільговому обчисленні, на висновки Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 у справі №806/2104/17 є безпідставними, оскільки на підставі системного аналізу наведених вище правових норм, Верховний Суд дійшов висновку, що поняття календарна вислуга років застосовується не для позначення, необхідної для призначення допомоги, вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги в розмірі певного відсотку місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто, Верховний Суд дійшов висновку, що для визначення розміру допомоги застосовується календарна вислуга років.

Визначена відповідачем кількість років служби позивача в календарному обчисленні ним не оскаржується, заперечень щодо використання при обчисленні допомоги місячного грошового забезпечення у сумі 9 066,05 грн. також не наведено.

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про:

- визнання бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплаті ОСОБА_1 доплати за 72 години служби в нічний час липень, серпень 2017 року на загальну суму 367,44 гривень;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену доплату за 72 години служби в нічний час липень, серпень 2017 року в сумі 367,44 гривень.

Відповідно до частин першої, другої статті 99 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Розмір посадового окладу поліцейському встановлюється наказом по особовому складу одночасно з призначенням на відповідну штатну посаду.

Відповідно до пункту 11 розділу II Порядку №260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні.

Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.

Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час.

Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції.

Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною у додатку 1 до цих Порядку та умов.

Поліцейським, що залучалися до служби в нічний час, виплата доплати за службу в нічний час за минулий місяць здійснюється одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейський Національної поліції» (далі Постанова №988) визначено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови №988 зобов`язано виплачувати доплату за службу в нічний час - у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

З аналізу наведених норм вбачається, що поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. При цьому, перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час.

Судом встановлено, що компенсація за роботу у нічний час позивачу нарахована та виплачена у неповному обсязі, відповідачем у позові вказано, що позивачем відпрацьовано в нічний час по 96 годин в кожному із спірних місяців.

Відповідач зазначає, що відповідну доплату за роботу в нічний час позивачу проведено тільки за 60 годин в кожному із зазначених місяців, виходячи з норм тривалості робочого часу. Оплату ж за 36 годин у липні та у серпні 2017 року не проведено із зазначенням, що остання повинна була бути компенсованою шляхом надання позивачці відповідного часу для відпочинку, доказів такої компенсації суду не надано.

Суд не приймає до уваги наведені доводи відповідача, оскільки останні не можуть нівелювати право поліцейського на доплату за несення служби у нічний час, яке встановлено, як Порядком № 260, так і Постановою № 988.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав не виплачувати позивачеві доплату за несення служби у нічний час у повному обсязі.

За даними розрахункових листів за липень та серпень 2017 року посадовий оклад ОСОБА_1 складав 2500,00 гривен (а.с. 49, 50).

Згідно з довідкою №351 від 24.03.2021 ОСОБА_1 за липень 2017 року нарахована та виплачена доплата за службу в нічний час за 18 годин в сумі 99,06 гривень, за серпень 2017 року за 60 годин в сумі 312,50 гривень (а.с. 73).

За інформацією, яка міститься в довідках обліку несення поліцейськими служби в нічний час, в липні 2017 року ОСОБА_1 несла службу в нічний час 96 годин, в серпні 2017 року 96 годин (а.с. 74-79).

З наведеного вбачається, що за службу в нічний час в липні 2017 року ОСОБА_1 не здійснена доплата за 78 годин, за серпень 2017 року за 36 годин.

За наведених обставин та враховуючи положення пункту 11 розділу II Порядку №260, позивачеві повинна бути виплачена доплата за службу в нічний час доплати за 72 години служби в нічний час липень, серпень 2017 року, з наступного розрахунку:

- 2500,00 грн. (посадовий оклад позивача в липні 2017 року) : 160 (кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні) = 15,63 грн. (годинна ставка за службу в нічний час) * 78 год. (не оплачена кількість годин служби в нічний час) * на 35 % (встановлений законодавством розмір доплати в нічний час) = 426,70 грн.

- 2500,00 грн. (посадовий оклад позивача в серпня 2017 року) : 160 (кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні) = 15,63 грн. (годинна ставка за службу в нічний час) * 36 год. (кількість годин фактичного часу служби в нічний час) * на 35 % (встановлений законодавством розмір доплати в нічний час) = 196,94 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з доплати за службу в нічний час за вищевказані періоди становить 623,64 грн.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позову у цій частині. Для ефективного захисту прав позивача слід прийняти рішення про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу в повному розмірі доплати за службу в нічний час та стягнути з відповідача на користь позивача доплату за службу в нічний час за липень-серпень 2017 року в сумі 623,64 гривень.

Щодо позовних вимог про:

- стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 05 липня 2017 року по день ухвалення рішення суду, виходячи з середнього заробітку відповідно до абзацу 3 пункту 2 Глави II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, виходячи з суми середньоденної заробітної плати 391,66 гривень, суд зазначає наступне.

Можливість задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні перебуває у залежності від дати проведення фактичного повного розрахунку. Не встановивши конкретну дату повного розрахунку, суд позбавлений можливості достеменно встановити період затримки, не встановивши суми недоплати з дотриманням принципу пропорційності вказаного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку та сума недоплати.

Необхідність застосування такого підходу при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, від 20 січня 2021 року у справі №200/4185/20-а, від 04 вересня 2020 року у справі №260/348/19, від 12 серпня 2020 року у справі №400/3365/19.

Також, зазначений висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.04.2021 у справі №240/6583/20.

Частиною 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідачем не нарахована та не виплачена позивачу індексація грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно), тобто з позивачем не проведено остаточного фактичного розрахунку при звільненні.

З урахуванням викладеного суд вважає, що навіть за умови безспірності факту невиплати відповідачем належних позивачеві сум при звільненні, до проведення з позивачем остаточного фактичного розрахунку при звільненні, позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, адже до фактичного проведення вказаного розрахунку суд позбавлений можливості достовірно обчислити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності), а тому позовні вимоги про стягнення таких сум задоволенню не підлягають.

Отже, в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити.

Суд не приймає до уваги всі інші доводи та заперечення сторін, оскільки вони висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання подати до суду звіт про виконання судового рішення в місячний термін з дня набрання рішенням суду законної сили, суд виходить з такого.

Порядок встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах визначений приписами статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відповідності до частини 1 вказаної статті, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд не вбачає підстав для задоволення вищевказаного клопотання позивача, оскільки при прийнятті рішення судом не встановлено обставин, які б ставили під сумнів добросовісність дій відповідача в процесі виконання цих рішень.

Крім того, у випадку виникнення таких обставин позивач має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (частина 1 статті 383 КАС України).

Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, судові витрати компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 5 статті 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 47, 72-77, 90, 132, 139, 143, 215, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Донецькій області (місцезнаходження: 87517, Донецька область, м. Маріуполь, пр. Нахімова, 86, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з поліції 13 березня 2020 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні основної відпустки за 2015 рік у кількості 03 доби та додаткових оплачуваних відпусток, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018 роки в сумі 9368 (дев`ять тисяч триста шістдесят вісім) гривень 23 копійок.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно).

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно).

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному розмірі доплати за службу в нічний час за липень-серпень 2017 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за липень-серпень 2017 року в сумі 623 (шістсот двадцять три) гривні 64 копійки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складений 14 червня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко