Справа № 520/4494/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

16 червня 2021 року № 520/4494/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

представника позивача Альошина В.В.,

представника відповідача - Амельченка С.О.,

представника відповідача - Гука С.В.,

представника третіх осіб - Альошина В.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження ЛТД" про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.03.2021 у виконавчому провадженні № 52499452 про опис та арешт майна боржника.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що постанова Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.03.2021 у виконавчому провадженні № 52499452 про опис та арешт майна боржника є протиправною та такою, що підлягає скасуванню. Так, позивачем вказано, що Виконавчі дії з опису та арешту майна були проведені з порушеннями Закону України «Про виконавче провадження» та «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої, наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5). Позивачем вказано, що в порушення вимог Закону, оскаржувана постанова не містить відомостей про кількість кімнат (приміщень) будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , їх площу та призначення, поверхи, на яких розташовані приміщення, інформації про підсобні приміщення. Крім цього, відповідач не взяв до уваги, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 31.07.2017 по справі № 638/14064/15-ц визнані об`єктом права спільної сумісної власності подружжя нежитлові приміщення першого поверху №22-37, № 38, 1/3 ч. № 15. II; другого поверху №53-65, № 52, № 66, II в літ. «А-2» по АДРЕСА_1 ; нежитлові приміщення першого поверху № 1-14, 16-21, № 38, 2/3 ч. № 15. І; другого поверху № 42-51, № 52, АДРЕСА_2 . Про названі обставини відповідач був письмово повідомлений позивачем. Водночас, позивачем наголошено на обставинах того, що відповідачем були описані та арештовані транспортні засоби, які позивачу взагалі не належать, про що відповідач був обізнаний достовірно із відповіді на запит №: 92787994 від 18.12.2020 11:56 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів. Крім іншого позивачем вказано, що оскаржувана постанова була складена в 1 примірнику та після її підписання сторонам виконавчого провадження не надавалась, що є порушенням п. 12 Інструкції. В той же час, позивачем наголошено на обставинах відсутності законних підстав для стягнення виконавчого збору у визначеному державним виконавцем розмірі у сумі 465493,15 грн. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за вищевказаним позовом та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Також, представником відповідача вказано, що позивачем не було оскаржено у встановлений законодавством строк постанову від 04.10.2016 року про стягнення виконавчого збору в сумі 465493,15 грн. та строк оскарження зазначеної постанови сплинув. Представником відповідача зазначено, що боржника про вчинення виконавчих дій було повідомлено належним чином, що свідчить про необґрунтованість доводів останнього стосовно допущених в цій частині порушень. Крім того, представником відповідача вказано, що системний аналіз норм права свідчить про те, що законодавець дає орієнтований, але не виключний перелік відмінних ознак предмета, в даному випадку нерухомого майна, які необхідно зазначити у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника. Основною метою такого визначеного переліку - є можливість ідентифікації вказаного об`єкту. В даному випадку постанови про опис та арешт майна боржника містять інформацію про нерухоме майно та її площу. При цьому божником не надано доказів, які б підтверджували причинно-наслідковий зв`язок між невідповідністю відомостей про майно, що містяться в акті опису та арешту майна, з ймовірним порушенням матеріальних чи процесуальних прав боржника. Опис та арешт майна було проведено за участю понятих та передано відповідне майно на відповідальне зберігання ОСОБА_3 . Боржнику, яким є позивач, неодноразово направлялися вимоги державного виконавця, повідомлення про призначення проведення виконавчих дій та інша поштова кореспонденція, робилися виходи за адресою реєстрації, проте все це останнім було проігноровано. Відтак, відповідачем не було допущено протиправних дій або порушення прав позивача.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року залучено в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження ЛТД" (код - 19472552, м. Харків, вул. Архангельська, 6) до участі у справі за вищевказаним позовом.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представники відповідача в судове засідання прибули, проти заявленого позову заперечували з підстав необґрунтованості та недоведеності.

Представник третіх осіб в судове засідання прибув, позовні вимоги позивача підтримав та просив суд задовольнити позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

До Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області надійшла заява стягувача ЗАТ «Перший Український міжнародний банк» про примусове виконання вимоги за виконавчим написом ВМІ № 128047.

За результатами розгляду зазначеної заяви було відкрито виконавче провадження № 428100491 від 02.04.2014 року.

Представником відповідача у поданому до суду представником відповідача відзиві на позов вказано, що в межах виконавчого провадження № 42810491 було зазначено про нарахування до стягнення виконавчого збору у сумі 465493,15 грн та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 300,00 грн.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Барсегяна А.О. від 04.10.2016 року виведено в окреме виконавче провадження № 52500658 про примусове виконання постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 300,00 грн. та окреме провадження № 52499452 про примусове виконання постанови про стягнення виконавчого збору у сумі 465493,15 грн.

Під час розгляду справи зі змісту наданого до суду відзиву на позов встановлено, що позивачем, який у вказаному виконавчому провадженні є боржником, не було оскаржено постанову від 04.10.2016 про стягнення виконавчого збору в сумі 465493,15 грн.

Позивачем доказів протилежного до суду не надано.

Також, представником відповідача вказано, що відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем 14.02.2017 виконавчі провадження № 52500658 та №52499452 були об`єднані у зведене виконавче провадження № 53413429.

Судовим розглядом справи встановлено, що для стягнення виконавчого збору у сумі 465493,15 грн. та витрат на проведення виконавчих дій у сумі 300,00 грн. державним виконавцем 20.06.2019 року на підставі постанови було накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Представником відповідача під час розгляду справи повідомлено, що через невиконання постанови державного виконавця щодо сплати виконавчого збору в межах ВП №52499452 державним виконавцем винесено постанову від 27.10.2020 року про арешт майна боржника за адресою АДРЕСА_1 .

В подальшому, 03.03.2021 року державним виконавцем винесена постанова про опис та арешт майна боржника.

З вказаною постановою позивач, який є боржником у зазначеному виконавчому провадженні, ознайомлений, про що свідчить підпис останнього у постанові на 4 сторінці.

Судовим розглядом справи встановлено, що опис та арешт майна було проведено за участю понятих та передано відповідне описане та арештоване майно на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Позивач, не погодившись із зазначеною постановою, вважаючи її протиправною та такою, що суперечить чинному законодавству, звернувся до суду з даним позовом.

Суд, надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням про них, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Положеннями ч.1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Як передбачено положеннями ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Пункт 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Відповідно до вимог ст. 53 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов`язані подати на запит виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває у них, та майно чи кошти, які вони повинні передати боржнику. Після надходження відомостей про наявність майна боржника виконавець проводить опис такого майна, накладає на нього арешт, вилучає його і реалізує в установленому цим Законом порядку. Якщо особа, в якої перебуває майно боржника, перешкоджає виконавцю у вилученні такого майна, воно вилучається виконавцем у примусовому порядку. Готівка та майно, що належать боржнику від інших осіб, вилучаються виконавцем у таких осіб у присутності понятих. На належні боржникові у разі передачі від інших осіб кошти, що перебувають на рахунках у банках та інших фінансових установах, стягнення звертається виконавцем на підставі ухвали суду в порядку, встановленому цим Законом. За ухилення від виконання розпоряджень виконавця особа, в якої перебуває майно боржника, несе відповідальність відповідно до закону.

Приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим. У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються: 1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо; 2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; 3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Як встановлено з матеріалів справи, 26.02.2021 року державним виконавцем за №55564 було складено вимогу державного виконавця, відповідно до якої вимагалось надати державному виконавцю 03.03.2021 року о 15:00 год. безперешкодний доступ на територію, нежитлових приміщень, а також до рухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

02.03.2021 року державними виконавцями під час виходу за зазначеною у вимозі адресою було встановлено, що боржником не забезпечено безперешкодний доступ, у зв`язку з чим складено акт державного виконавця від 02.03.2021 року.

Зі змісту наданих представником відповідача пояснень у відзиві на позов встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В подальшому, 03.03.2021 року, як встановлено під час розгляду справи, державними виконавцями було винесено постанову про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження №52499452.

Зазначений опис та арешт майна державними виконавцями було здійснено у присутності понятих, про що свідчить зміст зазначеної постанови. Судом встановлено, що описане та арештоване майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що зазначену постанову позивачем було підписано із зазначенням зауважень стосовно того, що опис майна почався без присутності боржника і понятих, поняті були запрошені після початку дії, опис проводився у приміщенні, яке знаходиться в оренді юридичною та фізичною особою, майно описане не належить боржнику, а належить орендаторам.

З аналізу наведених вище норм вбачається, що законодавець дає орієнтований, але не виключний перелік відмінних ознак предмета, в даному випадку нерухомого майна, які необхідно зазначити у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника. Основною метою такого визначеного переліку - є можливість ідентифікації вказаного об`єкту.

Судом зі змісту оскаржуваної позивачем постанови встановлено, що остання містить інформацію про нерухоме майно та її площу.

При цьому, на переконання суду, відсутність певних ознак даного приміщення, передбачених приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути самостійною підставою для скасування постанови про опис та арешт майна боржника.

Крім того, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (далі Інструкція № 512/5), визначено, що в постанові про опис майна боржника:

- здійснюється відмітка про роз`яснення зберігачеві майна обов`язків із збереження майна, попередження про кримінальну та іншу відповідальність, встановлену законодавством, за його розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення або інші незаконні дії з майном, на яке накладено арешт;

- зазначається прізвище, ім`я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання (далі - зберігач);

- в разі необхідності, здійснюється зауваження або заяви стягувача, боржника, осіб, що були присутні при описі.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

До суду не надано доказів або обґрунтованих пояснень стосовно невідповідності форми або змісту спірної у даній справі постанови про опис та арешт майна.

Натомість, як встановлено судом, позивач, обґрунтовуючи власну правову позицію, зазначає, що державним виконавцем було описано та арештовано майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя та визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину такого майна, що підтверджується судовим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 31.01.2017 року по справі №638/14064/15-ц, а також майно, яке належить іншим особам, у даному випадку третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 та Товариству з обмеженою відповідальністю "Відродження ЛТД".

Надаючи оцінку зазначеним доводам позивача, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України та п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 (справа за зверненням жителів міста Жовті Води) будь-яка особа має право звернутись до суду, якщо її права порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 7 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

З врахуванням вищевикладених норм слід дійти висновку, що до адміністративного суду вправі звернутися з позовом особа, яка має суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні її прав чи свобод.

Відтак, суд приходить до висновку, що оскільки під час розгляду справи встановлено, що частина описаного та арештованого відповідно до спірної у даній справ постанови майно належить іншим особам частково, у випадку із нежитловими приміщеннями, та повністю, у випадку із транспортними засобами, то у даному випадку майнові права позивача, який є боржником, не порушено.

При цьому, питання правомірності опису та арешту такого майна має вирішуватись за позовною заявою особи, якій на правові власності належить зазначене майно та яка вважає, що її права порушено відповідним рішенням суб`єкта владних повноважень.

Позивачем до суду не надано доказів того, що включення до спірної у даній справі постанови майна, належного іншим особам порушує його права або законні інтереси, а отже суд вважає необґрунтованими та недоведеними зазначені доводи останнього.

Стосовно посилань позивача на обставини порушення його прав в частині не вручення йому копії спірної у даній справі постанови суд зазначає, що зі змісту оскаржуваної постанови про опис та арешт майна боржника від 03.03.2021 року вбачається, що позивач, який є боржником у зазначеному виконавчому провадженні, під час здійснення зазначеної процесуальної дії був присутній, навів у відповідній графі власні зауваження та зазначив власний підпис.

Зауважень стосовно не надання позивачу, як боржнику, копії спірної постанови позивачем у постанові не вказано.

Суд зазначає, що не вручення боржнику копії постанови про опис та арешт боржника не може свідчити про протиправність такого рішення суб`єкта владних повноважень.

Стосовно додаткових пояснень представника позивача із посиланням на обставини того, що при винесенні спірної у даній справі постанови державного виконавця від 03.03.2021 року виконавчому провадженні №52499452 про опис та арешт майна останній діяв без належних повноважень та з порушенням норм ст. 19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, за відсутності окремо оформленого письмового доручення, суд зазначає наступне.

Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було винесено постанову від 02.03.2021 року ВП №52499452 про утворення виконавчої групи

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (у разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкрито у кількох органах державної виконавчої служби, якщо боржник та його майно перебувають на території адміністративно-територіальних одиниць, віднесених до підвідомчості різних органів державної виконавчої служби, тощо), або у разі виконання зведеного виконавчого провадження в органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Згідно із розділом IV Інструкції № 512/5 за наявності обставин, визначених частиною першою статті 25 Закону, при органах державної виконавчої служби можуть утворюватися виконавчі групи, до складу яких входять державні виконавці одного або кількох органів державної виконавчої служби.

Відповідно до п.7 розділу IV Інструкції № 512/5, керівник виконавчої групи при виконанні покладених на нього повноважень: отримує документи виконавчого провадження або їх копії; розподіляє обов`язки між членами виконавчої групи; визначає рахунки органів державної виконавчої служби, на які необхідно зараховувати кошти виконавчого провадження; у разі необхідності приймає рішення щодо передачі виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах виконавчої групи; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження, їх клопотання; за наявності підстав у встановленому порядку вносить подання про заохочення за успіхи в роботі або застосування дисциплінарного стягнення до членів виконавчої групи, а також щодо зміни складу виконавчої групи; подає особі, яка прийняла рішення про утворення виконавчої групи, заяву про виплату винагороди державним виконавцям виконавчої групи; здійснює інші права та обов`язки у виконавчому провадженні відповідно до Закону, в тому числі покладені на нього керівником органу державної виконавчої служби, який прийняв рішення про утворення виконавчої групи.

Відповідно до п.8 розділу IV Інструкції № 512/5 процесуальні документи видаються державними виконавцями, що входять до виконавчої групи, на виконання доручення керівника виконавчої групи.

Зі змісту наданих представником позивача під час розгляду справи пояснень встановлено доводи останнього стосовно того, що з моменту винесення постанови від 02.03.2021 року ВП №52499452 про утворення виконавчої групи державний виконавець не мав права діяти самостійно та на власний розсуд та мав право складати процесуальні документи, включаючи постанову від 03.03.2021 року у виконавчому провадженні № 52499452 про опис та арешт майна боржника, виключно за дорученням керівника виконавчої групи. Проте, як вказано представником позивача матеріали справи та матеріали виконавчого провадження ВП №52499452 не містять жодних доручень, в тому числі й на складання постанови від 03.03.2021 року у виконавчому провадженні № 52499452 про опис та арешт майна боржника.

Крім того, представником позивача вказано, що Автоматизована система виконавчих проваджень містить постанову від 03.03.2021 року у виконавчому провадженні № 52499452 про опис та арешт майна боржника, але не містить жодних відомостей про доручення на її складання, а також інформації що ця постанова складалась в ході виконавчих дій в рамках роботи виконавчої групи.

Представником відповідача під час розгляду справи було надано пояснення та вказано, що виконання процесуальних дій щодо опису майна було вчинено на виконання усного доручення керівника робочої групи.

Суд зазначає, що законодавством не передбачено обов`язковості складення письмового доручення на вчинення державним виконавцем певних процесуальних дій в рамках здійснення роботи робочою групою.

Відтак, суд вважає необґрунтованими зазначені доводи представника позивача.

Одночасно, суд вважає необґрунтованими та неналежними посилання представника позивача на протиправність в цілому постанови про утворення виконавчої групи від 02.03.2021 року у ВП №52499452 та протиправність дій стосовно її не підписання та не внесення до Автоматизованої системи виконавчих проваджень з огляду на обставини того, що зазначена постанова не є предметом розгляду даної справи.

Відтак, у суду відсутні підстави вважати, що постанова Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 03.03.2021 у виконавчому провадженні № 52499452 про опис та арешт майна боржника винесена з порушеннями Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, а також є такою, що порушує права позивача в частині включення до останньої майна, яке належить іншим особам.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про протиправність винесення оскаржуваної постанови від 03.03.2021 у виконавчому провадженні № 52499452 про опис та арешт майна боржника.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (вул. Ярослава Мудрого, буд. 26,м. Харків,61024), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження ЛТД" (м. Харків, вул. Архангельська, 6) про визнання незаконною та скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.