Справа № 420/6477/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6477/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» до Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування вимоги і рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» до Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про:

визнання протиправною та скасування податкової вимоги №272-13 від 30.03.2021 року Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 30.03.2021 року Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

зобов`язання Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відкоригувати бази даних, інформаційні системи та інтегровану картку платника податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97», шляхом видалення інформації про наявність податкового боргу.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» зазначило, що не погоджується з твердженнями Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків щодо наявності податкового боргу у розмірі 597380,56 гривень, який виник внаслідок самостійного нарахованої штрафної (фінансової) санкції у розмірі 850765,00 гривень.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» наголошувало, що надало до контролюючого органу уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток за 2020 рік, згідно якої штрафну санкцію визначено у розмірі 0 гривень.

На думку позивача, позиція Державної податкової служби України, що коригування штрафної (фінансової) санкції не може мати місце, оскільки самостійно нарахована санкція, яка відображена в інтегрованій картці платника не підлягає коригуванню шляхом подання уточнюючої податкової декларації є протиправною, а надсилання податкової вимоги та опис майна у податкову заставу є втручанням у господарську діяльність позивача, спотворюючи його майнове становище та вводячи у штучні рамки боржника.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року, у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» про вжиття заходів забезпечення позову по адміністративній справі №420/6477/21, шляхом заборони Південному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти будь-які дії щодо складання Акту опису майна ТОВ «Шляховик - 97» та зупинення видаткових операцій на рахунках позивача, відчуження майна ТОВ «Шляховик - 97» відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2021 року, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 червня 2021 року, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» про збільшення позовних вимог по адміністративній справі №420/6477/21 повернуто без розгляду.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№24832/21 від 17.05.2021р.) на позовну заяву (а.с.158-160).

Відзив обґрунтований наступним.

Платник податку на прибуток, у якого податковий (звітний) період припадає на період дії карантину, має право у порядку, встановленому п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу України, з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), самостійно виправити помилки, що містяться у поданих ним Деклараціях за звітні (податкові) періоди, які припадають на період дії карантину, без нарахування штрафних санкцій на суму заниженого податкового зобов`язання з податку на прибуток.

При цьому, на підставі п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу України платник може подати доповнення до такої Декларації, складені за довільною формою, що вважатиметься невід`ємною її частиною. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання.

Враховуючи вищевикладене, платником податків самостійно нарахована штрафна санкція, яка відображена в ІКП та яка не підлягає коригуванню (законодавчо не передбачено) шляхом надання уточнюючої звітності.

Також, згідно з пунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Керуючись Порядком застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України №586 від 16.06.2017 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України №859/30727 від 14 липня 2017 року) підприємству винесено рішення керівника №924/6/34-00-13 від 30.03.2021 року про опис майна у податкову заставу та спрямовано лист №925/6/34-00-13 з проханням визначити та надати на адресу управління перелік ліквідного майна на яке розповсюджується право податкової застави, на суму не менш ніж сума податкового боргу, для подальшої її реєстрації.

У поясненнях (вх№31186/21 від 15.06.2021р.) Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» вказувало, що сплатило податок на прибуток підприємств за 2020 рік у повному обсязі, а помилково нарахована штрафна санкція не потягла за собою несплату до бюджету необхідних податків та зборів, а тому, жодних збитків державі спричинено не було (а.с.171-172).

Станом на 16 червня 2021 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстроване 31.10.2005 року за №0000502 (а.с.79-84).

Основний вид діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» згідно код КВЕД 23.99 Виробництво неметалевих мінеральних виробів.

Відповідно до інтегрованої картки платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» за останнім обліковується податкова заборгованість на загальну суму 597380,56 гривень (а.с.163).

Вищевказана заборгованість виникла у зв`язку з поданням Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2020 рік та самостійного нарахування у рядку 30 декларації суми штрафу (3%) у розмірі 850765,00 гривень (а.с.19-20).

11.03.2021 року, Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» подано ще одну уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2020 рік та відповідно до змін внесених до п.521 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України у рядку 30 визначено штрафну санкцію у розмірі 0 гривень (а.с.52-53).

30.03.2021 року, Південним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» винесено податкову вимогу Форми «Ю» №272-13 та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу (а.с.5).

Вважаючи рішення про опис майна у податкову заставу та податкову вимогу протиправними, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі Податковий кодекс).

У свою чергу, податок на прибуток підприємства та правова регламентація останнього встановлюються Розділом ІІІ Податкового кодексу (у редакції, чинній на момент виникнення податкового боргу із вказаного платежу).

Відповідно до підпункту 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 Податкового кодексу платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу, у цьому розділі об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 137.4 статті 137 Податкового кодексу, податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.

Згідно пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Статтею 49 Податкового кодексу визначено порядок подання податкової декларації до податкового органу.

Так, пунктом 49.2 статті 49 Податкового кодексу передбачено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

За приписами п. 49.1, 49.2 ст. 49 Податкового кодексу, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків. Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Підпунктами 49.18.1, 49.18.3 п. 49.18 ст. 49 Податкового кодексу встановлено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює, зокрема, календарному місяцю (у тому числі в разі сплати місячних авансових внесків) - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця; календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Відповідно до пункту 46.5 статті 46 Податкового кодексу форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Пунктом 48.1 статті 48 Податкового кодексу встановлено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.

Згідно з пунктом 48.2 статті 48 ПК України обов`язкові реквізити це інформація, яку повинна містити форма податкової декларації та за відсутності якої документ втрачає визначений цим Кодексом статус із настанням передбачених законом юридичних наслідків.

Пунктом 48.3 статті 48 ПК України до обов`язкових реквізитів податкової декларації віднесено: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).

Відповідно до пункту 203.1 статті 203 Податкового кодексу, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 50.1 статті 50 ПК України передбачено, що у разі, якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

У свою чергу, підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу встановлює, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а; також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу, податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно з пунктом 59.5 зазначеної статті, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений у повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Підпунктом 89.1.1 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу встановлено, що право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

З урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому (пункт 89.2 статті 89 Податкового кодексу).

Абзацом 3 пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу передбачено, що опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Згідно з пунктом 91.1 статті 91 Податкового кодексу, у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого.

Таким чином, умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу та призначення такому платнику податків податкового керуючого є наявність у такого платника податків податкового боргу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що податковий борг Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» виник у результаті самостійного нарахування у рядку 30 податкової декларації з податку на прибуток підприємств (уточнюючої) суми штрафу (3%) у розмірі 850765,00 гривень (а.с.19-20).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» виявлено помилку та подано ще одну уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств та відповідно до змін внесених до п.521 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, у рядку 30 декларації визначено штрафну санкцію у розмірі 0 гривень (а.с.52-53).

Однак, на думку податкового органу, самостійно нарахована платником податків сума штрафних (фінансових) санкцій коригуванню не підлягає, а тому, за Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» обліковується податковий борг та відповідачем правомірно надіслано податкову вимогу та прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби, Законом України №533-IX від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесені зміни до ПКУ, згідно з якими підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ доповнено, зокрема, п. 521.

Законом України №591-ІХ від 13 травня 2020 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», зокрема, внесені зміни до редакції п. 521 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу.

Так, п. 521 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу визначено, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Тобто, перелік порушень податкового законодавства, за які податковим органом нараховуються штрафні санкції в період дії карантину на території України є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, у разі виправлення помилок, що самостійно виявлені платником податку у податковій декларації з податку на прибуток підприємств, платник податку має право виправити такі помилки відповідно до ст. 50 Податкового кодексу, як у складі звітної (звітної нової) декларації з поданням додатка ВП, так і шляхом подання уточнюючої декларації.

Платник податку на прибуток, у якого податковий (звітний) період припадає на період дії карантину, має право у порядку, встановленому п. 50.1 ст. 50 Податкового кодексу, з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), самостійно виправити помилки, що містяться у поданих ним Деклараціях за звітні (податкові) періоди, які припадають на період дії карантину, без нарахування штрафних санкцій на суму заниженого податкового зобов`язання з податку на прибуток.

При цьому, на підставі п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу платник може подати доповнення до такої декларації, складені за довільною формою, що вважатиметься невід`ємною її частиною. Таке доповнення подається з поясненням мотивів його подання.

Крім того, у листі ДПС України №5257/7/99-00-21-03-02-07 від 01.03.2021 року роз`яснено, що згідно з пунктом 521 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються.

У разі самостійного виправлення помилок, допущених у деклараціях за звітні (податкові) періоди минулих років (у тому числі за 2019 рік), протягом проведення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) (з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину), платник податку на суму заниженого податкового зобов`язання повинен нарахувати штрафні санкції, передбачені п.50.1 ст. 50 Податкового кодексу.

Таким чином, оскільки подання уточнюючої декларації з податку на прибуток підприємства здійснено позивачем у березні 2021 року, тобто у період дії карантину, та за 2020 рік, суд дійшов висновку, що з урахуванням п.521 підрозд. 10 розд. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» правомірно відкориговано рядок 30 податкової декларації щодо штрафних (фінансових санкцій).

Суд критично ставиться до посилань контролюючого органу про неможливість коригування штрафних (фінансових) санкцій шляхом подання уточнюючої декларації, оскільки вказане прямо передбачено ст. 50 Податкового кодексу, а подання доповнень складених за довільною формою є правом платника податку, визначеним п. 46.4 ст. 46 Податкового кодексу, а не імперативним обов`язком.

Вищевказане підтверджується і роз`ясненнями податкового органу розміщеним у розділі 102.20.02 Загальнодоступного інформаційно-довідкового ресурсу.

Таким чином, оскільки відсутні підстави для застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» штрафних санкцій передбачених п.50.1 ст. 50 Податкового кодексу з 01 березня 2020 року та по останній календарний день місяця (включно) в якому завершується дія карантину, суд дійшов висновку, що після надання уточнюючої декларації з податку на прибуток підприємства, у позивача відсутній податковий борг у розмірі 850765,00 гривень.

Суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх, дотримуючись встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» ЄСПЛ визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Вирішуючи спір, суд враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

При викладених обставинах, податковий орган не довів суду правомірність існування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» податкового боргу та, відповідно, правомірності надсилання оскаржуваних податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу.

Суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 27 лютого 2018 року по справі №811/2154/13 зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами у розумінні КАС України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому, здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Відтак, на переконання суду, відповідач, формуючи податкову вимогу та приймаючи рішення про опис майна у податкову заставу на підставі лише показників даних інформаційно-телекомунікаційних систем за якими в інтегрованій картці позивача обліковувався податковий борг, діяв протиправно та всупереч нормам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» про визнання протиправними та скасування податкової вимоги №272-13 від 30.03.2021 року та рішення про опис майна у податкову заставу від 30.03.2021 року Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відкоригувати бази даних, інформаційні системи та інтегровану картку платника податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» шляхом видалення інформації про наявність податкового боргу, суд зазначає наступне.

Підпунктом 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19 Податкового кодексу встановлено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.

Наказом Міністерства фінансів України №5 від 12 січня 2021 року (набрав чинності з 05.04.2021 року), затверджений Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Порядок), який визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно пункту 2 Порядку, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу, а інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції.

Коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у підсистемах інформаційної системи, первинним показникам та встановленим алгоритмам (правилам) логічного і арифметичного контролю;

У свою чергу, станом на час виникнення спірних правовідносин, був чинний Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Порядок №422) затверджений наказом Міністерства фінансів України № 422 від 07.04.2016 року та який визначав організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За визначеннями наведеними у пункті 2 розділу І Порядку №422, інтегрована картка платника - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами; достовірність показників інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається у інформаційній системі, показникам первинних документів; коректність даних інформаційної системи - відповідність інформації, що зберігається в інформаційній системі, встановленим алгоритмам (правилам) її співставності та логічного і арифметичного контролю; перекручення (викривлення) показників - неповне та/або несвоєчасне відображення у відповідних регістрах інформаційної системи, допущене як у результаті умисних дій працівників органів ДФС, так і внаслідок виникнення арифметичних та технічних помилок.

Виходячи з аналізу наведених вище положень, у платника податків наявний правовий інтерес, щоб дані його інтегрованої картки відповідали показникам його податкової звітності, відображали реальний стан заборгованості та розрахунків з бюджетом.

Вищенаведене відповідає правовому висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 14.07.2020 року по справі №826/4423/17 та від 05.03.2021 року по справі №805/1079/17-а.

Згідно з п. 5 розд. І Порядку №422 при виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою.

У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи.

Таким чином, у разі необхідності контролюючий орган має можливість здійснювати коригування облікових показників інтегрованої картки платника, у тому числі, у ручному режимі.

Порядком, чинним на час ухвалення рішення у даній справі, також передбачено, що відображення/занесення первинних показників у підсистемах інформаційної системи здійснюється працівниками структурних підрозділів територіальних органів ДПС за напрямами роботи.

Крім того, податковому органу, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

Податковому органу, в якому перебуває платник за неосновним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за неосновним місцем обліку, для внесення відповідної інформації.

Враховуючи вищевикладене, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині зобов`язання податкового органу відкоригувати інтегровану картку платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» шляхом виключення інформації про наявність податкового боргу, а не інформаційної системи та бази даних.

Суд ще раз звертає увагу, що інформаційна система - інтегрований комплекс процесів, компонентів та засобів апаратного і програмного забезпечення для виконання цільової функції, а внесення інформації до бази даних податкового органу не породжують правових наслідків для платника податків, зокрема не створюють жодних перешкод у його господарській діяльності.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» сплачено судовий збір у розмірі 13502,10 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Щодо стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5200,00 гривень.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Судом встановлено, що 19.02.2021 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» та адвокатом Гранкіною Анною Володимирівною було укладено договір про надання правової допомоги №19/02/2021, відповідно до якого адвокат здійснює представництво інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (а.с.191-196).

Відповідно до ч.4 договору про надання правової допомоги №19/02/2021 від 19.02.2021 року, гонорар адвоката складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами та відображається в акті наданих послуг (а.с.195).

Згідно акту наданих послуг (за період з 01.04.2021 року по 14.06.2021 року) від 14.06.2021 року, адвокатом надані наступні послуги: вивчення документів, вивчення нормативних актів, підготовка правової позиції в суді (4 години на загальну суму 1000,00 гривень); складання позовної заяви (4 години на загальну суму 1200,00 гривень), складання процесуальних документів «уточнюючої позовної заяви» (вартість 1000,00 гривень); фіксований гонорар 2000,00 гривень (а.с.201).

За платіжним дорученням №24696 від 15.06.2021 року адвокатом прийнято від Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» за надання послуг по договору про надання правової допомоги №19/02/2021 від 19.02.2021 року 5200,00 гривень (а.с.200).

Однак, суд зазначає, що дана адміністративна справа була розглянута у порядку спрощеного провадження оскільки відноситься до справ незначної складності.

Крім того суд зауважує, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик-97» про збільшення позовних вимог було повернуто позивачеві без розгляду, оскільки вона була подана не у строк, встановлений законом.

Також суд зазначає, що вивчення документів, вивчення нормативних актів та підготовка правової позиції в суді, фактично охоплюються виконаною роботою зі складання позовної заяви, а тому, не є такими, що належать до стягнення.

Таким чином, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги та стягнути з відповідача на користь позивача 2000,00 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вказана позиція суду відповідає позиції Верховного Суду висловленій у постанові №301/2534/16-ц від 31 липня 2020 року.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» (65120, смт. Авангард, вул. Базова 12, ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа 8, ) в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (65015, м. Одеса, проспект Шевченка 15/1, ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №272-13 від 30.03.2021 року Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків; визнання протиправним та скасування рішення про опис майна у податкову заставу від 30.03.2021 року Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків; зобов`язання Державної податкової служби України в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків відкоригувати бази даних, інформаційні системи та інтегровану картку платника податку Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97», шляхом видалення інформації про наявність податкового боргу задовольнити частково.

Податкову вимогу №272-13 від 30.03.2021 року Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків визнати протиправною та скасувати.

Рішення Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про опис майна у податкову заставу від 30.03.2021 року визнати протиправним та скасувати.

Зобов`язати Державну податкову службу України () в особі Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () здійснити коригування інтегрованої картки платника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» () шляхом видалення інформації про наявність податкового боргу, що виник у результаті самостійного нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 850765,00 гривень (вісімсот п`ятдесят тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» () понесені судові витрати у розмірі 13502,10 (тринадцять тисяч п`ятсот дві гривні десять копійок) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляховик - 97» () понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Балан Я.В.