Справа № 120/6043/21-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

з питань забезпечення позову

м. Вінниця

14 червня 2021 р. Справа № 120/6043/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського Олександра Ванадійовича, розглянувши заяву Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку про забезпечення позову, подану одночасно з пред`явленням позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся Вінницький зональний відділ Військової служби правопорядку з позовом до Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови.

У тексті позовної заяви позивач просить ухвалити окреме рішення щодо зупинення виконання постанови державного виконавця Степанюка А.В. про накладення штрафу від 27.05.2021 у виконавчому провадженні №63716964 Замостянського відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на час розгляду справи у суді, що суд розцінює як заяву про забезпечення позову.

Визначаючись щодо заяви Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку про забезпечення позову, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

При цьому, вимоги до змісту та форми заяви про забезпечення позову визначені в статті 152 КАС України.

Так, відповідно до частини 1 статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити: 1) найменування суду; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України; реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності; або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку, офіційну електронну адресу або адресу електронної пошти; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За приписами ч. 3 ст. 152 КАС України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Частиною 4 статті 152 КАС України передбачено, що до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Отже, як видно із процитованої норми, заява про забезпечення позову має відповідати певним вимогам та, зокрема повинна бути оплачена судовим збором.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову справляється судовий збір у розмірі 0,3 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2021 році встановлено в розмірі 2270 грн.

Отже, за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення позову необхідно сплатити судовий збір в розмірі 681 грн.

Водночас заява позивача про забезпечення позову судовим збором не оплачена.

Натомість позивачем у тексті позовної заяви заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначено, що зональний відділ Військової служби правопорядку є неприбутковою бюджетною установою та кошти на оплату судових витрат з бюджету не надходили, а тому зональний відділ Військової служби правопорядку немає можливості сплатити судові витрати.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача -фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю,

якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору, звільнити від його сплати чи відстрочити його сплату на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір"). Аналогічні норми містяться також у ст. 133 КАС України.

Таким чином, єдиною підставою, з урахуванням якої суд може відстрочити сплату судового збору, є майновий стан особи. Жодної іншої підстави, для постановлення судом ухвали про відстрочення сплати судового збору, ні Законом України "Про судовий збір", ні КАС України не передбачено.

При цьому системний аналіз ст. ст. 132, 133 КАС України та ст. 8 Закону України "Про судовий збір" дає підстави вважати, що суд виключно у випадку звернення до суду фізичної особи, враховуючи її майновий стан може своєю ухвалою зменшити такій фізичній особі розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити її від оплати судових витрат повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити такій фізичній особі сплату судових витрат на визначений строк.

Отже, правила відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, застосовуються виключно до фізичних осіб.

Необхідно також зауважити, що якщо бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не може бути підставою для відстрочення чи звільнення від сплати судового збору. Отже, відсутність бюджетного фінансування не є підставою для звільнення скаржника від законодавчо встановленого обов`язку зі сплати судового збору чи відстрочення виконання такого обов`язку.

Тоді як невмотивоване звільнення від оплати повністю або частково, відстрочення або розстрочення сплати судових витрат утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справ Креуз проти Польщі, право на суд не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.

Так, особа, яка утримується за рахунок Державного бюджету України, має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.

Отже, наведене дає підстави для висновку про відсутність, передбачених ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" та ч. 1 ст. 133 КАС України, підстав для відстрочення сплати судового збору позивачу.

Згідно з ч. 7 ст. 154 КАС України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу, повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, суд приходить висновку, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 152 КАС України, а тому підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись ст.ст. 152, 154, 166, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Заяву Вінницького зонального відділу Військової служби правопорядку про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович