Справа № 160/3191/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2021 року Справа № 160/3191/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
02 березня 2021 року з урахуванням позову на виконання вимог ухвали суду від 09.03.2021 року через систему Електронний суд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду представником позивача Топорковим Дмитром Володимировичем подана позовна заява в інтересах позивача: ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій представник позивача просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні виплати пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити виплати пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 12.09.2019 року, а також здійснювати нарахування та виплату пенсії з урахуванням документів, що містять інформацію про період роботи на підприємстві та заробітну плату ОСОБА_1 , з усіма нарахуваннями, перерахунками, індексаціями та надбавками з моменту призначення та з подальшим осучасненням таких виплат, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, на визначений пенсіонером банківський рахунок.
Вказані позовні вимоги вмотивовані протиправною бездіяльністю ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії позивачу, оскільки рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року у справі №160/51/20 (суддя Маковська О.В.) визнано право ОСОБА_1 на призначення пенсії за віком.
29.04.2021 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечує. В мотивування означеного відповідач посилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через представника за довіреністю, Бройтмана Л.Г., 12 вересня 2019 року звернулася із заявою про призначення/перерахунок пенсії щодо призначення пенсії за віком, до заяви додані копії: закордонного паспорта громадянина України для виїзду за кордон, довідка про присвоєння РНОКПП, трудової книжки. Рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.12.2019 № 333/03-08/18 ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Не погодившись з рішенням відділу з питань призначення та перерахунків пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 11.12.2019 № 333/03-08/18, Позивач звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 160/51/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 160/51/20, відділом з питань перерахунку пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства повторно розглянуто заяву від 12.09.2019 про призначення пенсії за віком та відмовлено у призначенні у зв`язку з відсутністю загального стажу 5 років. За документами наданими для призначення пенсії загальний стаж ОСОБА_1 зараховано по 11.12.1970 та складає 4 місяці 20 днів.

Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відомості в трудовій книжці повинні заноситись відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58. Відповідно до п. 2.15 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, якщо під час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то, а у графі 4 проставляється підстава перейменування-наказ (розпорядження), його дата і номер. До загального стажу ОСОБА_2 не враховано період роботи, згідно записів в трудовій книжці з 24.01.1974 по 16.01.1996, оскільки відсутня довідка про перейменування підприємства (назва підприємства при прийнятті на роботу відрізняється від назви підприємства на відбитку печатки при звільненні. Враховуючи вищезазначене, було порушено вимоги Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Представником позивача, ОСОБА_4 , поштовим відправленням надано звернення від 24.11.2020 щодо врахування довідок для призначення пенсії. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за результатами звернення від 24.11.2020 надано роз`яснення, що згідно з п. 1.1 Порядку 22-1 заяву про призначення пенсії та додані до листа документи Позивачу необхідно подати особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до відділу обслуговування громадян № 8 (сервісного центру) управління обслуговування громадян.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників регулюється Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має відкритих рахунків в органах Державної казначейської служби для здійснення відповідних видатків.

19.05.2021 року та 20.05.2021 року представником позивача ОСОБА_5 подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позивачем зазначено наступне. У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Крім того, серед наданих суду доказів є документи, що містять інформацію про період роботи ОСОБА_1 на підприємстві із зазначенням назви займаної посади та довідку про заробітну плату за період роботи у період з 11.12.1970 р. по 16.01.1996 р., а також з підтвердженням місця роботи (визначено, що саме на цьому підприємстві працювала позивачі у вищезазначений період. Вищезазначені документи, які були самостійно зібрані представниками позивача та направлені відповідачу для призначення пенсії за віком, повністю підтверджують наявність у ОСОБА_2 необхідного стажу для призначення пенсії за віком.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 24.10.2019р. № 2034/02-09/21, яким було повідомлено ОСОБА_6 про неможливість призначення виплати пенсії за віком, було зазначено, що заява про призначення пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально безпосередньо до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації), до заяви не додано довідку, що підтверджує місце проживання (реєстрації) Позивача на території держави Україна. Також зазначено, що в наданому пакеті документів ОСОБА_3 містяться завірена копія закордонного паспорта та картки платника податків на ім`я ОСОБА_7 , що не відповідає прізвищу, імені та по батькові, які зазначені у трудовій книжці та заяві з банківської установи, де зазначено: ОСОБА_2 . У даному переліку підстав відмови від призначення пенсії ОСОБА_6 відсутня вимога відповідача про підтвердження трудового стажу особи, яка звертається за призначенням пенсії. З означених норм вбачається, що обов`язок щодо надання додаткових документів, які б серед іншого підтверджували трудовий стаж особи, що звертається за призначенням пенсії, може виникати лише за письмовою вимогою органу Пенсійного фонду, тобто після письмового повідомлення особи про таку необхідність. Отже, позивач має необхідний стаж для призначення пенсії за віком, а повторна відмова відповідача призначити пенсію за віком цілком безпідставна та не обґрунтована.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року по справі № 160/51/20 визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_6 , а також зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву Позивача від 12.09.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

Проте, після повторного розгляду документів ОСОБА_6 , Управління Пенсійного фонду відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком. Повторна відмова у призначенні пенсії позивачу була аргументована «відсутністю загального стажу 5 років». За таких обставин, для вирішення питання про призначення пенсії за віком ОСОБА_6 виникла необхідність збирання необхідних документів, що містять інформацію яка засвідчує фактичний заробіток та період страхового стажу громадянки України ОСОБА_1 для обчислення та визначення розміру її пенсії, а також інформації яка пояснює зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення (№ 12 від 16.01.1996р.), які б підтвердили наявність необхідного стажу для призначення пенсії за віком. Позивач здійснив збирання документів для обчислення та визначення розміру пенсії, а також направив ці документи до Управління Пенсійного фонду для розгляду та призначення пенсії за віком. Проте, листом від 14.12.2020р. № 23739-24140/Г-01/8-0400/20 відповідач повідомив про неможливість призначити позивачу пенсію. Отже, відповідач має усі необхідні документи для призначення позивачу пенсії за віком, проте навмисно ухиляється від виконання своїх повноважень нараховувати та виплачувати пенсію у відповідному розмірі згідно ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2021 року зазначена вище справа розподілена та 04.03.2021 року передана судді ОСОБА_8 .

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.

У встановлений ухвалою суду від 09.03.2021 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.

Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала на території України, а згодом виїхала до Ізраїлю, де перебуває на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.

Представник позивача Бройтман Л.Г. за нотаріально посвідченою довіреністю 12.09.2019 звернувся до Кам`янського відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення ОСОБА_6 пенсії за віком.

Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.10.2019 №2034/02-09/21 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Підставою для відмови слугувало те, що до заяви про призначення пенсії не додано довідку, що підтверджує місце проживання (реєстрації) позивача на території держави Україна, а також те, що копія закордонного паспорта та картки платника податків ОСОБА_3 , не відповідає прізвищу, імені та по-батькові, які зазначені у трудовій книжці та заяві з банківської установи, в яких зазначено ОСОБА_2 .

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

За реплікацією Діловодство спеціалізованого суду встановлено, що за наслідками розгляду даної позовної заяви, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 року у справі №160/51/20 (суддя Маковська О.В.) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 384,20 грн.

Судове рішення у даній справі набрало законної сили 14.05.2020 року.

21.04.2021 року представнику позивача ОСОБА_5 направлено 2 (два) оригінала виконавчих листа.

Як зазначила позивач у поданій до суду позовній заяві, після повторного розгляду документів ОСОБА_6 , Управління Пенсійного фонду знову відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком. Повторна відмова у призначенні пенсії позивачу була аргументована «відсутністю загального стажу 5 років». За таких обставин, для вирішення питання про призначення пенсії за віком ОСОБА_6 виникла необхідність збирання необхідних документів, що містять інформацію яка засвідчує фактичний заробіток та період страхового стажу громадянки України ОСОБА_1 для обчислення та визначення розміру її пенсії, а також інформації яка пояснює зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення (№ 12 від 16.01.1996р.), які б підтвердили наявність необхідного стажу для призначення пенсії за віком. Так, позивач здійснила збирання документів для обчислення та визначення розміру пенсії, а також направила ці документи до Управління Пенсійного фонду для розгляду та призначення пенсії за віком.

Як убачається із матеріалів справи, 24.11.2020 року представником позивача ОСОБА_9 на адресу Кам`янського обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області направлено оригінали документів, що містять інформацію про період роботи ОСОБА_1 на підприємстві із зазначенням назви займаної посади та довідку про заробітну плату за період роботи у період з 11.12.1970р. по 16.01.1996р., а також інформацію про зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення ОСОБА_6 (№ 12 від 16.01.1996р.): оригінал супровідного листа ПрАТ "Львівський електроламповий завод "Іскра" про направлення документів для обчислення та визначення розміру пенсії ОСОБА_6 , а також інформації яка пояснює зміну вигляду печатки, що засвідчує запис в трудовій книжці про звільнення (№ 12 від 16.01.1996р.); оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_6 № 136 від 12.10.2020р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_6 № 136/1 від 12.10.2020р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_6 № 136/2 від 12.10.2020р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_6 № 136/3 від 12.10.2020р.; оригінал довідки про заробітну плату ОСОБА_6 № 136/4 від 12.10.2020р.; копія довіреності представника ОСОБА_6 .

Листом від 14.12.2020 року за № 23739-24149/Г-01/8-0400/20 на звернення позивача від 25.11.2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_6 наступне.

«…Відповідно до пункту 1.7 Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Згідно з пунктом 1.1 Порядку заяву про призначення пенсії та додані до листа документи Вам необхідно подати особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до відділу обслуговування громадян № 8 (сервісного центру) управління обслуговування громадян.

На сьогоднішній день можливо скористатися послугою попереднього запису на вебпорталі Пенсійного фонду України (https://portal.pfu.gov.ua). Ця функція доступна як користувачам вебпорталу, зареєстрованим за допомогою кваліфікованого електронного підпису, так і для осіб, які зареєстровані органами Пенсійного фонду під час особистого прийому.

Попередній запис на відвідування органу Пенсійного фонду здійснюється через вебпортал із зазначенням органу Пенсійного фонду, який заявник бажає відвідати, та опису питань, з якими особа планує звернутися до органу Пенсійного фонду.

За допомогою засобів вебпорталу формується та надсилається заявнику повідомлення із зазначенням дати одержання звернення про прийом і присвоєння реєстраційного номера звернення.

Зазначене повідомлення надсилається заявнику автоматично на електронну адресу протягом однієї доби з моменту відправки запиту.

Пенсійний фонд України запровадив нову модель звернення громадян за призначенням/перерахунком пенсії в «один дотик» через вебпортал електронних послуг Пенсійного Фонду України (https://portal.pfu.gov.ua). Сервіс передбачає подання документів для призначення/перерахунку пенсії дистанційно в електронному вигляді (заява та копії документів) з використанням перевірочних кодів (для користувачів, які зареєстровані на вебпорталі та ідентифіковані за допомогою кваліфікованого електронного підпису) відповідно до пункту 1 розділу IV Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, яке затверджено Постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1 .

Сервіс призначення/перерахунку пенсії в «один дотик» є однією зі складових частин системи надання послуг у сфері пенсійного забезпечення в електронній формі («Е-ПЕНСІЯ»), що реалізується Пенсійним фондом України і включає заходи з переведення в електронну форму надання послуг та організації обміну даними з державними реєстрами для зменшення паперового документообігу при наданні послуг. Впровадження такої системи спрощує взаємодію громадян з Пенсійним фондом України, дозволяє зменшити витрати часу осіб, які звертаються за призначенням пенсії, забезпечує максимально комфортні умови для отримання послуг, не виходячи з дому.

Під час опрацювання звернення позивачу будуть надсилатись СМС-повідомлення на номер телефону та адресу електронної пошти.

Органи Пенсійного фонду України у своїй діяльності керуються нормами чинного законодавства.

Відповідно до Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян», у разі незгоди з наданою відповіддю, позивач має право на її оскарження в органах вищого рівня або в судовому порядку…».

Листом від 24.12.2020 року за №24604-24988/Г-01/8-0400/20 на звернення позивача від 25.11.2020 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_6 про те, що за результатами розгляду звернення від 02.12.2020, яке надійшло від довіреної особи ОСОБА_4 роз`яснення із зазначеного питання було направлено на адресу листом від 14.12.2020 № 23739- 24140/Г-01/8-0400/20.

Вважаючи протиправною таку бездіяльність з боку ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Вирішуючи по суті переданий на розгляд публічно-правовий спір суд виходить з наступного.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (ст.46 Конституції України).

Тобто, право на отримання пенсії є конституційним правом громадян України.

Згідно з ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Відповідно до ч.1-ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вільний вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав, в тому числі, і права на пенсійне забезпечення.

Як зазначено у п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Не врахування відповідачем при визначенні страхового стажу позивача періоду з 24.01.1974 року по 16.01.1996 року (позивач працювала учнем вкладальника приладів у Львіському заводі низьковольтних електроламп ВАТ «Іскра», що підтверджено копією довідки від 26.08.2020 року за №569/123 та копією трудової книжки через відсутність довідки про перейменування підприємства (назва підприємства при прийнятті на роботу відрізняється від назви підприємства на відбитку печатки при звільненні), на думку суду, є не обґрунтованим оскільки позивач не винен у неналежному оформленні його трудової книжки роботодавцем.

Суд зазначає, що у наданих суду доказах є документи, що містять інформацію про період роботи ОСОБА_1 на підприємстві із зазначенням назви займаної посади та довідок про заробітну плату (№ 136 від 12.10.2020р.; № 136/1 від 12.10.2020р.;№ 136/2 від 12.10.2020р.; № 136/3 від 12.10.2020р.; № 136/4 від 12.10.2020р.;) за період роботи у період з 11.12.1970 р. по 16.01.1996 р., а також з підтвердженням місця роботи (визначено, що саме на цьому підприємстві працювала позивач) у вищезазначений період. Вищезазначені документи, які були самостійно зібрані представниками позивача та направлені Відповідачу для призначення пенсії за віком, повністю підтверджують наявність у ОСОБА_6 необхідного стажу для призначення пенсії за віком.

Крім того, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійного віку.

Таким чином, позивач має страховий стаж не менше 15 років по 31 грудня 2017 року, що згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необхідною умовою для призначення пенсії за віком.

Згідно з ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня.

На день звернення 12.09.2019 року до відповідача із заявою про призначення пенсії позивач досягла 67 років та має загальний страховий стаж більш як 22 роки.

Рішенням Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного Рішення №25-рп/2009 від 07.10.2009.

Також, у Рішенні Конституційного Суду №25-рп/2009 від 07.10.2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Відповідно до ст.152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв`язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з дня набрання чинності Рішенням №25-рп/2009 від 07.10.2009 щодо неконституційності положень пункту 2 частини першої статті 49 та другого речення статті 51 Закону України №1058-ІV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», громадяни України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон користуються правами на призначення пенсії на рівні з тими громадянами України, які проживають на території України.

Враховуючи матеріали справи, суд вважає, що позивачу має бути призначена пенсія за віком з 12.09.2019 року.

Згідно з пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 31.07.2014 за №895/25672 (далі - Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу Пенсійного фонду України за місцем проживання (реєстрації).

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує належне звернення ОСОБА_6 за призначенням пенсії, однак стверджує про подання неналежного документу, що посвідчує особу.

Відповідно до п. 2.9 Порядку №22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як свідчать матеріали справи при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії надано копію паспорту особи № НОМЕР_2 із фотокарткою та апостильований переклад на українську мову вказаного посвідчення.

Отже, відповідачу надані документи, які дають змогу встановити особу пенсіонера, місце її проживання та вік, як того вимагають норми Порядку №22-1.

Наведене вказує на неправомірність дій відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_6 .

Слід зазначити, що у рішенні від 20.10.2011 у справі "Rysovskyy v. Ukraine" Суд Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип "належного урядування" передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб ("Beyeler v. Italy", "Oneryildiz v. Turkey", "Megadat.com S.r.l. v. Moldova", "Moskal v. Poland").

У пункті 145 рішення у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

У пункті 50 рішення по справі "Щокін проти України" Європейський суд з прав людини вказує, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом".

Тобто, Європейський суд з прав людини зробив висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та сформував позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат, в тому числі і пенсійних на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України").

Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Як вже зазначено вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 160/51/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.09.2019 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у даній справі. В іншій частині позовних вимог відмовлено. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року у справі № 160/51/20, відділом з питань перерахунку пенсій № 4 управління застосування пенсійного законодавства повторно розглянуто заяву від 12.09.2019 про призначення пенсії за віком та відмовлено у призначенні у зв`язку з відсутністю загального стажу 5 років. За документами наданими для призначення пенсії загальний стаж ОСОБА_1 зараховано по 11.12.1970 та складає 4 місяці 20 днів.

В свою ж чергу, відповідно до ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Обрана судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкту владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за заявами заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція випливає зі змісту ухвали Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року у справі №826/17109/13-а.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

У судовому рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року (скарга №10465/83) зазначено, що серед вимог, які суд визначив як такі, що випливають з фрази "передбачено законом", є наступні:

- будь-яка норма не може вважатися "законом", якщо вона не сформульована з достатньою точністю так, щоб громадянин самостійно або, якщо знадобиться, з професійною допомогою міг передбачити з часткою ймовірності, яка може вважатися розумною в даних обставинах, наслідки, які може спричинити за собою конкретну дію;

- фраза "передбачено законом" не просто відсилає до внутрішнього права, але має на увазі і якість закону, вимагаючи, щоб останній відповідав принципу верховенства права. У внутрішньому праві повинні існувати певні заходи захисту проти свавільного втручання публічної влади у здійснення прав;

- закон, який передбачає дискреційні повноваження, сам по собі не є несумісним з вимогами передбачуваності за умови, що дискреційні повноваження та спосіб їх здійснення вказані з достатньою ясністю для того, щоб з урахуванням правомірності мети зазначених заходів забезпечити індивіду належний захист від свавільного втручання влади.

Запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суди зобов`язані відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 року у справі №804/14800/14.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Але ж в даному випадку втручання у дискреційні повноваження відповідача є виправданими, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивачів.

А завданням адміністративного судочинства, у відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При цьому, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, суд не втручається у дискрецію (вільний розсуд) владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а також Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод як джерело права.

Так, у рішенні у справі Волохи проти України зазначено: «Таким чином, Суд доходить висновку, що це втручання не може розглядатися як таке, що було здійснене "згідно із законом", оскільки законодавство України не визначає з достатньою чіткістю межі та умови здійснення органами влади своїх дискреційних повноважень у сфері, про яку йдеться, та не передбачає достатніх гарантій захисту від свавілля при застосуванні таких заходів спостереження.»

Будь-яка дія органів державної влади має будуватися на цьому принципі, а відтак чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року). Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року., Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Аманн проти Швейцаріїї» від 16 лютого 2000 року).

Також, Європейський суд з прав людини Рішенням у справі «Круслена» від 24 квітня 1990 року зазначає, що «закон, який надає дискреційне право, має визначати межі здійснення такого права, хоча докладні правила та умови мають міститися в нормах субстантивного права. Проте надання законом виконавчій владі, чи судді нічим не обмеженого дискреційного права, суперечило б принципові верховенства права. Отже, закон має досить чітко визначати межі будь-яких таких повноважень, наданих компетентним органам, а також спосіб їх застосування, щоб забезпечувати належний захист особистості від свавільного втручання.»

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі «Фадєєва проти Росії» від 9 червня 2005 року, в якому Суд з відсилкою до справи «Баклі проти Сполученого Королівства», зазначив, що: «Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку «необхідності» втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці Судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції».

Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між органами державної влади та суб`єктами господарювання. Також, що є дуже важливим, суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями. Дана думка повністю підтверджена рішенням від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховного Суду України, який вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до відповідачів додав до заяви про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком, проте відповідачем за результатами розгляду заяви позивача не було прийнято рішення, про призначення пенсії.

Таким чином, суд вважає, що відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, відмовивши ОСОБА_6 у призначення пенсії на пільгових умовах.

Як передбачено п.1.3 «Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні», затвердженої 23.04.1999 постановою правління Пенсійного фонду України №4-5 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.05.2015 №10-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.06.1999 за №413/3706, переказування пенсій за кордон здійснюється Пенсійним фондом України (далі Фонд) через публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (далі уповноважений банк), якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку провести дії по зарахуванню до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.01.1974 року по 16.01.1996 року та призначення позивачу пенсії за віком з 12.09.2019 року.

Щодо вимоги про проведення індексації пенсійного забезпечення позивача та індексаціями та надбавками з моменту призначення та з подальшим осучасненням таких виплат, з врахуванням всього стажу та заробітної плати для обчислення пенсії, в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, суд вважає, що така вимога є передчасною у зв`язку з відсутністю рішення відповідача про призначення пенсії.

Слід зазначити, що частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 р. у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 р. у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 р. у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, які свідчать про порушення прав позивача та неправомірність дій ПФУ, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.09.2019 року;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 12.09.2019 р., з урахуванням періоду роботи 24.01.1974 року по 16.01.1996 року, а також здійснювати нарахування та виплату пенсії у розмірі, передбаченому чинним законодавством та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати виплату пенсії на визначений ОСОБА_10 банківський рахунок.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в , що роздрукована із сайту поталу http://court.gov.ua.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 908 грн. підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.09.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити виплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком, починаючи з 12.09.2019 р., з урахуванням періоду роботи 24.01.1974 року по 16.01.1996 року, а також здійснювати нарахування та виплату пенсії у розмірі, передбаченому чинним законодавством та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплачувати виплату пенсії на визначений ОСОБА_10 банківський рахунок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник