Справа № 120/4612/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 червня 2021 р. Справа № 120/4612/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. У позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.03.2021 № 72 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи у ТОВ "Поділля" з 05.10.1993 по 04.06.1998, у ЗАТ "Виробничо будівельне об`єднання "Уренгойпромгражданстрой" з 06.04.2012 по 28.02.2013 та у ТОВ "Стройгазконсалтинг" з 01.03.2013 по 30.11.2013, з 06.12.2013 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 18.05.2015 та призначити пенсію за віком з 22.04.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на підставі ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням відповідача від 24.03.2021 № 72 йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 28 років.

На думку позивача, рішення відповідача є протиправним. Протиправність рішення позивач обґрунтовує із посиланням на безпідставну відмову територіального органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу періоду його роботи, записи про які внесено у трудову книжку. Тому, з метою захисту свої прав та законних інтересів ОСОБА_1 звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Ухвалою від 17.05.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи ( у письмовому проваджені). Цією ж ухвалою витребувано за ініціативою суду у відповідача оригінал або належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 для дослідження судом.

01.06.2021 на виконання ухвали від 17.05.2021 відповідачем надано електронну пенсійну справу ОСОБА_1 .

Цього ж дня на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що згідно ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.01.2021 не менше 28 років.

Відповідач зазначив, що згідно бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача складає 27 років 03 місяці 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідач вказав, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди:

- з 05.10.1993 по 04.06.1998, оскільки згідно запису № 15, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 відсутня дата та номер наказу про звільнення з роботи;

- з 06.04.2012 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 30.11.2013, з 06.12.2013 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 18.05.2015, оскільки згідно записів № 29-38, такі періоди трудової діяльності позивача відображені у вкладці НОМЕР_2 , відомості із якої не беруться до уваги з огляду на відсутність трудової книжки.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

22.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.

Рішенням відповідача від 24.03.2021 № 72 йому відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Відмова мотивована тим, що згідно ч. 1 ст. 26 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.01.2021 не менше 28 років.

Головним управлінням у рішенні зазначено, що згідно бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача складає 27 років 03 місяці 16 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком.

Відповідач рішення мотивував тим, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди:

- з 05.10.1993 по 04.06.1998 з огляду на відсутність дати та номеру наказу про звільнення з роботи у записі № 15, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_1 , що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України та МСЗ України № 58 від 29.07.1993 ;

- з 06.04.2012 по 28.02.2013, з 01.03.2013 по 30.11.2013, з 06.12.2013 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 18.05.2015, оскільки вказані періоди трудової діяльності позивача відображені у вкладці НОМЕР_2 згідно записів № 29-38, проте така вкладка є недійсною, з огляду на відсутність трудової книжки.

Враховуючи викладене, відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 28 років.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У спірних правовідносинах із 01.01.2004 таким законом є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон від 09.07.2003 № 1058-IV).

Статтею 8 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.01.2021 не менше 28 років.

Відповідно до ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, страховий стаж здобутий до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.

Судом встановлено, що позивач 22.03.2021 - за один місяць до досягнення пенсійного віку, звернувся до відповідач із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідач рішенням від 24.03.2021 № 72 відмовив у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку із недостатнім страховим стажем позивача.

Одним із двох спірних питань у цій справі є не зарахування відповідачем періоду трудової діяльності ОСОБА_1 в МП "Поділля" з 05.10.1993 по 04.06.1998.

До набрання чинності Законом від 09.07.2003 № 1058-IV порядок обчислення страхового стажу для призначення пенсій унормовувався Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон від 05.11.1991 № 1788-XII)

Згідно вимог ст. 62 Закону від 05.11.1991 № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Норма про пріоритетність трудової книжки як документу, що підтверджує стаж роботи міститься й у Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637 від 12.08.1993).

І лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, за чинними на момент розгляду заяви позивача нормами законодавства про пенсійне забезпечення, саме трудова книжка вважається основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.

Вказаний висновок узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

Як слідує із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 у період з 05.10.1993 по 01.06.1998 позивач працював продавцем та старшим продавцем на МП "Поділля".

Підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 05.10.1993 по 01.06.1998 в МП "Поділля" стало те, що у трудовій книжці у записі про звільнення з роботи відсутня дата та номер наказу про звільнення працівника.

Оцінюючи аргументи відповідача про відсутність дати та номеру наказу у записі про звільнення позивача з роботи і, як наслідок, не врахування цього періоду роботи до страхового стажу, суд зазначає наступне.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58 від 29.07.1993).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції 58 від 29.07.1993, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, що за порядковим номером 13 від 05.10.1993 внесено запис про прийняття позивача на роботу на посаду продавця магазину № НОМЕР_3 , а за номером 14 від 01.01.1995 запис про його переведення на посаду старшого продавця. Неточностей чи неповноти вказаних записів відповідачем не встановлено.

За порядковим номером 15 в трудову книжку позивача внесено запис: "Звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України". Нижче запису проставлено підпис директора ТОВ "Поділля" і печатку підприємства. Датою звільнення зазначено "04.06.1998". У колонці № 4 "на основі чого внесено запис", відомості відсутні.

Не внесення у трудову книжку інформації про реквізити наказу (розпорядження) про звільнення позивача і стало підставою для не зарахування періоду його роботи із 05.10.1993 по 04.06.1998 до страхового стажу.

Суд зазначає, що відсутність у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 вказаних відомостей можна вважати її недоліком. Однак такий недолік носить формальний характер, адже інша інформація яка внесена до трудової книжки дає можливість встановити місце роботи, посаду та період роботи позивача. Крім цього, згідно п. 2.4 Інструкції 58 від 29.07.1993, запис про звільнення вноситься у трудову книжку на підставі наказу (розпорядження). Тому факт внесення запису від 04.06.1998 вказує на прийняття роботодавцем наказу який передував запису, а не зазначення реквізитів цього наказу у трудовій книжці не може бути підставою не врахування до страхового стажу періоду роботи тривалістю понад чотири роки.

Крім цього суд враховує й усталені правові висновки Верховного Суду із цього приводу, який вважає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення трудової книжки з вини адміністрації підприємства яка відповідальна за дотримання правил її ведення (постанова № 687/975/17 від 21.02.2018).

Підсумовуючи суд зазначає, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу період роботи позивача в МП "Поділля" з 05.10.1993 по 04.06.1998 є протиправною, оскільки цей період роботи підтверджується трудовою книжкою позивача, а недолік на який зіслався відповідач в оскаржуваному рішенні носить формальний характер.

Другим спірним питанням у цій справі є не зарахування відповідачем періоду трудової діяльності ОСОБА_1 у ЗАТ "Виробничо будівельне об`єднання "Уренгойпромгражданстрой" з 06.04.2012 по 28.02.2013 та у ТОВ "Стройгазконсалтинг" з 01.03.2013 по 30.11.2013, з 06.12.2013 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 18.05.2015.

Підставою для відмови до зарахування цих періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу стало те, що для підтвердження стажу роботи позивач надав вкладку до трудової книжки серії НОМЕР_2 . Проте, відповідач зазначив, що взяти до уваги цей документ неможливо, з огляду на відсутність трудової книжки, без якої сама вкладка згідно Інструкції № 58 від 29.07.1993 вважається недійсною.

Згідно пункту 2.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993, трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Відповідач як в оскаржуваному рішенні так і у відзиві на позовну заяву не пояснив мотивів не врахування вкладки до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , зазначивши, що без трудової книжки така вкладка вважається недійсною. Однак, разом із тим, безспірним є той факт, що із заявою про призначення пенсії позивачем разом із вкладкою надано і трудову книжку.

Позивач зазначив, що мотивом неврахування вкладки стало те, що її не вшито у трудову книжку.

З цього приводу суд зазначає, що дійсно, згідно пункту 3.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993, вкладиш повинен бути вшитим у трудову книжку яку він доповнює.

Однак, як зазначалося, невиконання роботодавцем обов`язку технічного характеру і формальне порушення правил оформлення трудової книжки (не вшивання вкладиша) не може бути єдиною підставою для неврахування періодів роботи позивача, записи про які внесено у вкладиш який доповнює трудову книжку, адже згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З метою встановлення наданої позивачем вкладки до його трудової книжки судом досліджено зміст внесених записів та встановлено таке.

Як слідує із трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 17.02.2012 його було звільнено із посади санітарного лікаря на підставі наказу № 23 від 15.02.2012.

Наступні періоди трудової діяльності позивача хронологічно відображені у вкладці до трудової книжки серії НОМЕР_2 . Так, першим записом у вкладці до трудової книжки є запис від 06.04.2012, згідно якого позивача було прийнято на посаду комірника на підставі наказу від 06.04.2012 № 7-ЛС. Усі записи відображені у вкладці до трудової книжки виконані у відповідності до вимог Інструкції № 58 від 29.07.1993.

Додатково, суд звертає увагу на те, що достовірність періодів трудової діяльності позивача, відображених у вкладці серії НОМЕР_2 підтверджується зокрема довідками, виданими ТОВ "Стройгазконсалтинг" (періоди трудової діяльності з 01.03.2013 по 30.11.2013, з 06.12.2013 по 12.11.2014, з 13.11.2014 по 18.05.2015) про щомісячні доходи (форма 2-НДФЛ) за 2013, 2014, 2015 роки з визначеною сумою утриманого та перерахованого податку, а також картками про нараховані виплати та суми страхових внесків за 2013, 2014, 2015 роки, що містяться в матеріалах електронної пенсійної справи позивача.

Окрім того, у матеріалах електронної пенсійної справи позивача міститься як трудова книжка серії НОМЕР_1 так і вкладка серії НОМЕР_2 . Тому висновок Головного управління про недійсність вкладки серії ВТ № 8265772 з посиланням на відсутність трудової книжки суперечить документам, що наявні у матеріалах справи та є безпідставним.

Узагальнюючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 754/14898/15-а.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 та вкладка серії НОМЕР_2 містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, ці записи є достатніми для підтвердження трудового стажу позивача, а недоліки на які зіслався відповідач в оскаржуваному рішенні носять формальний характер.

Перевіривши в сукупності підстави відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, що викладені в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.03.2021 № 72, суд дійшов висновку про неправомірність аргументів, на які зіслався відповідач. Помилковість висновків пенсійного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення є підставою для його скасування, оскільки неврахуванням усіх обставин, що мали значення для їх прийняття призвело до того, що спірне рішення суперечить нормам пенсійного законодавства щодо порядку врахування та перевірки стажу, який дає право на призначення пенсії за віком.

Отже, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24.03.2021 № 72 про відмову в призначенні пенсії за віком є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком з 22.04.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, позивач досягнув 60 років 21.04.2021, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 22.03.2021, тобто в межах строку визначеного п. 1 ч. 1 статті 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення пенсії має відбутися з 22.04.2021 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги наявність необхідного страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право на призначення та виплату пенсії за віком згідно ст. 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме з 22.04.2021.

Тому, за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн., належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України від 24.03.2021 № 72 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, з 22.04.2021.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.)

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, ).

Суддя Богоніс Михайло Богданович