Справа № 240/6369/21
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/6369/21

категорія 112010100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.

за участю: представника позивача - Янчук М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання протиправною відмову, стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області про визнання протиправною відмову, стягнення коштів.

Ухвалою суду від 07.05.2021року після усунення недоліків позовної заяви було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 27.05.2021року відкладено проведення судового засідання, так як судом відповідно до пункту 11 Перехідних положень Конституції України та частини третьої статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України відмовлено в допуску ОСОБА_2 та ОСОБА_3 представляти інтереси Відповідача через ненадання доказів на підтвердження повноважень здійснювати самопредставництво.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що Позивач в силу виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження на посаді завідуючої інфекційним відділенням комунального медичного закладу в період з 18.04.2020року по 16.11.2020року захворіла коронавірусною хворобою (COVID-19), що було підтверджено ПЛР тестом. З 17.11.2020року Позивач перебувала на лікарняному, а з 16.12.2020року по 04.01.2021року - на стаціонарному лікуванні. Внаслідок такого захворювання Позивач втратила 50% працездатності, що стало підставою для встановлення Позивачу з 01.03.2021року другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), пов`язаного з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.

Позивач звернулася до Відповідача для отримання передбаченої законодавством страхової виплати, але оскаржуваним рішенням від 12.03.2021року № 02-623 у такій виплаті протиправно було відмовлено.

В судове засідання, призначене на 08.06.2021 року уповноважені представники Відповідача повторно не прибули, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. 20.05.2021 року на адресу надійшов відзив на позов, а 07.06.2021року - додаткові пояснення Відповідача.

У відзиві на позов та додаткових поясненнях Відповідач проти позову заперечує і зазначає, що інфікування Позивача короновірусною хворобою (COVID-19) мало місце 17.11.2020року, а встановлення другої групи інвалідності внаслідок такого захворювання мало місце 26.02.2021року, тобто в межах різник календарних років, що в силу вимог ст.39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" виключає можливість призначення спірної страхової виплати.

Заслухавши доводи представника Позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні відносини між сторонами щодо підстав забезпечення Державою страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я, зумовлених захворюванням на інфекційні хвороби, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб, та порядку і розмірів їх виплат регулюються правовими нормами Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 6 квітня 2000 року N 1645-III (надалі - Закон N 1645-III), що були чинні на день їх виникнення.

За приписами ст.39 Закону N 1645-III захворювання на інфекційні хвороби медичних та інших працівників, що пов`язані з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження збудниками інфекційних хвороб (надання медичної допомоги хворим на інфекційні хвороби, роботи з живими збудниками та в осередках інфекційних хвороб, дезінфекційні заходи тощо), належать до професійних захворювань. Зазначені працівники державних і комунальних закладів охорони здоров`я та державних наукових установ підлягають обов`язковому державному страхуванню на випадок захворювання на інфекційну хворобу в порядку та на умовах, установлених Кабінетом Міністрів України.

Держава забезпечує страхові виплати в таких розмірах медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі встановлення групи інвалідності протягом одного календарного року, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), за умови, що таке захворювання пов`язане з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження - залежно від встановленої працівнику групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, але не менше 300-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року;

Розмір та порядок здійснення страхових виплат, передбачених пунктом 1 частини другої цієї статті, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Механізм надання Фондом соціального страхування України (далі - Фонд) страхових виплат медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі їх захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, та членам їх сімей у разі смерті медичного працівника внаслідок інфікування такою хворобою, передбачених статтею 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", а також розміри таких страхових виплат визначені в Порядку здійснення страхових виплат у разі захворювання або смерті медичних працівників у зв`язку з інфікуванням гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, та визначення їх розмірів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 р. N 498 (надалі - Порядок N 498).

Судом встановлено та визнається сторонами, що ОСОБА_1 , Позивач у справі, в період з 18.04.2020року працювала на посаді завідуючої інфекційним відділенням комунального медичного закладу "Центральна районна лікарня Житомирської районної ради". Позивач в силу виконанням вказаних професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження захворіла коронавірусною хворобою (COVID-19), що було підтверджено 17.11.2020року ПЛР тестом. З 17.11.2020року Позивач перебувала на лікарняному, а з 16.12.2020року по 04.01.2021року - на стаціонарному лікуванні.

Внаслідок такого захворювання Позивач втратила 50% працездатності, що стало підставою для встановлення Позивачу з 01.03.2021року другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), пов`язаного з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.

Вказані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні листками непрацездатності Позивача, виписками із її медичних карток амбулаторного та стаціонарного хворого, висновками Обласної лікарсько-консультативної комісії, актом розслідування професійного захворювання, що сталося з Позивачем.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач 02.03.2021року звернулася до Відповідача щодо отримання спірної страхової виплати. За результатами розгляду такого звернення Відповідач відповідно до оскаржуваного рішенням від 12.03.2021року № 02-623 у такій виплаті Позивачу відмовив.

Як зазначено в оскаржуваному рішення Відповідача від 12.03.2021року № 02-623, у відзиві на позов та письмових поясненнях, така відмова була зумовлена виключно тим, що інфікування Позивача короновірусною хворобою (COVID-19) мало місце 17.11.2020року, а встановлення другої групи інвалідності внаслідок такого захворювання мало місце 26.02.2021року, тобто в межах різник календарних років, що в силу вимог ст.39 Закону N 1645-III, на дмуку Відповідача, виключає можливість призначення спірної страхової виплати.

Таке рішення Відповідача не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та є наслідком безпідставного трактування положень ст.39 Закону N 1645-III.

Безспірно, за змістом ст.39 Закону N 1645-III Держава забезпечує страхові виплати медичним працівникам державних і комунальних закладів охорони здоров`я у разі встановлення групи інвалідності протягом одного календарного року, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), за умови, що таке захворювання пов`язане з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження - залежно від встановленої працівнику групи інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності.

Разом з тим, приписи ст.39 Закону N 1645-III не містять визначення поняття "протягом одного календарного року" для даних спірних відносин.

Суд вважає безпідставними доводи Відповідача, що календарний рік, починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Таке трактування календарного року наведене в статті 3 Бюджетного кодексу України для визначення бюджетного періоду для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України. Тобто, таке трактування календарного року підлягає врахуванню виключно для вирішення бюджетних правовідносин.

Більш того, таке буквальне трактування поняття "протягом одного календарного року" для даних спірних відносин призводить до непрямої дискримінації осіб (медичних працівників державних і комунальних закладів охорони здоров`я) в залежності від календарної дати захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19).

Тобто, медичні працівники, які можуть захворіти чи захворіли коронавірусною хворобою (COVID-19) на початку певного календарного року отримують певні вигоди у порівнянні з медичними працівниками, які можуть захворіти чи захворіли коронавірусною хворобою (COVID-19) в кінці певного календарного року

Загальновідомо, що алгоритм дій медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, врегульовано вимогами статті 7 Закону України "Про реабілітацію інвалідів в Україні", статті 30 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року N 1317, тощо. Такий алгоритм виключає можливість особам, які можуть захворіти чи захворіли коронавірусною хворобою (COVID-19) протягом останніх трьох місяців календарного року, фізично отримати в тому ж календарному році певне рішення такої МСЕК.

Суд враховує, що згідно положень статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, трактування Відповідачем вимог ст.39 N 1645-III є дискримінаційним і не може слугувати підставою для прийняття оскаржуваного рішення.

Суд вважає, що таке стилістичне викладення положень ст.39 Закону N 1645-III за своєю суттю є виключно технічним недоліком, який призводить до порушення права окремих медичних працівників на одержання страхових виплат, передбачених законом.

Про це прямо зазначено в Пояснювальній записці до проекту Закону України про внесення змін до статті 39 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" щодо врегулювання окремих питань соціального захисту медичних працівників, постраждалих від коронавірусної хвороби (COVID-19) від 22.04.2021року за №5415, який прийнятий Верховною Радою України.

Таким чином, рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 12.03.2021року № 02-623 про відмову у страховій виплаті ОСОБА_1 у зв`язку із встановлення другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), пов`язаного з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, по своїй суті є дискрпимінаційним, призводить до порушення прав Позивача, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Порушене право Позивача підлягає судовому захисту та поновленню виключно шляхом зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату у зв`язку із встановлення другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), пов`язаного з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, в розмірі, що відповідає 350-кратному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України судові витрати ОСОБА_1 у вигляді витрат на правничу професійну допомогу в сумі 1000,00грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити, визнати протиправним та скасувати рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 12.03.2021року № 02-623 про відмову у страховій виплаті ОСОБА_1 у зв`язку із встановлення другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), пов`язаного з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату у зв`язку із встановлення другої групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання коронавірусною хворобою (COVID-19), пов`язаного з виконанням професійних обов`язків в умовах підвищеного ризику зараження, в розмірі, що відповідає 350-кратному розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

Судові витрати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у вигляді витрат на правничу професійну допомогу в сумі 1000,00грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (Майдан Корольова, 2 м. Житомир, 10014, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 14 червня 2021 року