Справа № 160/5421/20
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2021 року Справа № 160/5421/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу № 160/5421/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу, рішення про результати розгляду скарги, зобов`язання вчинити певні дії,-
20 травня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (далі ГУ ДПС у Дніпропетровській області), Державної податкової служби України (далі ДПС України) в якому позивач, з урахування уточнень (збільшення) до позову, просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 № Ф-1150-23 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 5 378, 42грн., а також рішення ДПС України від 27.04.2020 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 23.03.2020 щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 № Ф-1150-23;
- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.11.2020 № Ф-1150-23 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 5 378, 42грн.;
- зобов`язати ГУ ДПС у Дніпропетровській області та ДПС України видалити з інформаційної системи органу доходів і зборів дані про наявну у ОСОБА_1 заборгованість в сумі 5 378, 42грн., яка виникла на підставі несплати єдиного внеску, самостійно визначеного у звіті про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску до органів доходів і зборів за 2015 рік.
В обґрунтування позову позивачем зазначено, що 13 березня 2020 року позивач отримав вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 № Ф-1150-23 про сплату боргу (недоїмки). У вимозі з посиланням на дані інформаційної системи органу доходів і зборів було повідомлено, що станом на 31.01.2020 розмір заборгованості зі сплати єдиного внеску становить 5 378, 42грн. Вказана сума недоїмки виникла внаслідок несплати єдиного внеску за 2015 рік. Не погодившись з означеною вимогою, позивач оскаржив її в адміністративному порядку до ДПС України. Рішенням ДПС України від 27.04.2020 скарга ОСОБА_2 від 23.03.2020 була залишена без задоволення, а вимога про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 № Ф-1150-23 без змін. У лютому 2021 року позивач по пошті отримав вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 18.11.2020 №Ф-1150-23. У вказаній вимозі з посиланням на дані інформаційної системи органу доходів і зборів було повідомлено, що станом на 31.10.2020 розмір заборгованості зі сплати єдиного внеску становить 5 378, 42грн. Сума недоїмки виникла внаслідок несплати єдиного внеску за 2015 рік. Факт відсутності заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2015 рік був доведений позивачем в судовому порядку при оскарженні вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2018 № Ф-1150-23/0316 та встановлений рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі № 160/1034/19, яке набрало законної сили. Позивач вважає вищевказані вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, протиправними та такими, що підлягає скасуванню, тому і звернувся до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 відкрито провадження у справі № 160/5421/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
16 лютого 2021 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та вказує, що позивач перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 05.09.2000, як фізична особа, яка здійснює професійну адвокатську діяльність. У травні 2016 року позивач самостійно задекларував єдиний соціальний внесок за 2015 рік в сумі 5 385, 44грн. Оскільки нарахування не були сплачені, з урахуванням наявних переплат, сума заборгованості зі сплати єдиного внеску за 2015 рік станом на 31.01.2020 та на 31.10.2020 у ОСОБА_1 становить 5 378, 42грн. Також відповідачем зазначено, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/1034/19 було виконано та відповідачем скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20.11.2018 № Ф-1150-23/0316, однак скасування вимоги не дає підстав для скасування боргу (недоїмки) єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування. Враховуючи наведене, просить суду відмовити у задоволенні позову.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом та підтверджується наявними матеріалами справи, ГУ ДПС у Дніпропетровській області було винесено вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 № Ф-1150-23 та від 18.11.2020 № Ф-1150-23, за якими від ОСОБА_1 вимагається сплатити заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне страхування в розмірі 5 378, 42грн. На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів дана заборгованість виникла внаслідок несплати єдиного внеску за 2015 рік.
23 березня 2020 року позивач оскаржив вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 № Ф-1150-23 про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному порядку до ДПС України. В обґрунтування скарги позивачем було зазначено, що відсутність заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску за 2015 рік була доведена в судовому порядку під час оскарження вимоги ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 20.11.2018 №Ф-1150-23/0316 про сплату боргу (недоїмки) та підтверджено рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі №160/1034/19, яке набрало законної сили.
ДПС України 27.04.2020 було прийнято рішення про результати розгляду скарги, за яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 № Ф-1150-23 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 від 23.03.2020 без задоволення.
Не погоджуючись із вказаними вище вимогами ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за 2015 рік та рішенням ДПС України, прийнятим за результатами розгляду скарги від 23.03.2020, позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (надалі - Основи) загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом (далі - роботодавець), громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.
Частиною третьою статті 2 Основ визначено, що завданням законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування є встановлення гарантій щодо захисту прав та інтересів громадян, які мають право на пенсію, а також на інші види соціального захисту, що включають право на забезпечення їх у разі хвороби, постійної або тимчасової втрати працездатності; безробіття з незалежних від них обставин, необхідності догляду за дитиною з інвалідністю, хворим членом сім`ї, смерті громадянина та членів його сім`ї тощо.
Відповідно до статті 3 Основ право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 4 Основ визначено, що залежно від страхового випадку є такі види загальнообов`язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, регулюються законами, прийнятими відповідно до цих Основ.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.10 № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VI).
За змістом статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.
Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Абзацом 1 частини 5статті 8 Закону № 2464-VI визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
За приписами частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Відповідно до абзацу 2 пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.15 № 449 (у редакції від 26.06.2018, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), (надалі - Інструкція № 449), у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
За змістом пункту 3 розділу VI Інструкції № 449 органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції № 449 передбачено, зокрема, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органів доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис,- в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, яка є складовим елементом системи соціального захисту.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).
Частиною 12 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Як вже було зазначено вище, сума боргу (недоїмки), визначена в оскаржених вимогах ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 № Ф-1150-23 та від 18.11.2020 № Ф-1150-23, виникла у зв`язку з наявністю даних інформаційної системи органу доходів і зборів щодо несплати позивачем єдиного соціального внеску за 2015 рік.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі № 160/1034/19, яке набрало законної сили, було встановлено виконання ОСОБА_1 вимог закону щодо своєчасної сплати єдиного внеску за 2015 рік.

Так, зокрема, вищевказаним судовим рішення було досліджено надану позивачем квитанцію від 28.04.2016 № ПН128605, видану ПАТ «Банк «ЮНІСОН», якою зафіксовано внесення ОСОБА_1 в касу банку 5 385, 44грн. для перерахування на рахунок Верхньодніпровської ОДПІ в якості сплати єдиного соціального внеску за 12 місяців 2015 року.

Судом зазначено, що згідно ч. 7 ст. 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку або на єдиний рахунок.

Платники, зазначені в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, які не мають банківського рахунку або не використовують єдиний рахунок, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.

Відповідно до п. 2 ч. 10 вищенаведеної статті, днем сплати єдиного внеску вважається у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі.

У рішенні від 19.06.2019, суд дійшов висновку, що вимоги закону щодо своєчасної сплати єдиного внеску за 2015 рік були виконані ОСОБА_1 в повному обсязі, а ГУ ДПС у Дніпропетровській області протиправно повторно нарахувало позивачу суму заборгованості у розмірі 5 385, 44грн. та звернула до стягнення у складі суми заборгованості за спірною вимогою про сплату боргу (недоїмки).

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги наведене вище, суд доходить висновку про те, що оскаржені податкові вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 № Ф-1150-23 та від 18.11.2020 № Ф-1150-23, згідно яких ОСОБА_1 нараховано борг (недоїмку) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік в розмірі 5 378, 42грн. є протиправними, оскільки фактично відбується стягнення з позивача єдиного внеску, який ним вже було сплачено, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому вони підлягають скасуванню.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1 розділу 1 Глави ІІ Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 № 5 (далі Порядок № 5) з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються інтегровані картки платника (ІКП) за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

Згідно абзацу 1 пункту 2 вищенаведеного Розділу ІКП відкривається за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб (фізичних осіб, фізичних осіб - підприємців, самозайнятих осіб) (основне місце обліку).

Абзацом 13 пункту 1 вказаного Розділу передбачено, що податковому органу, в якому перебуває платник за основним місцем обліку, надається доступ до ІКП, відкритих за основним місцем обліку, для внесення відповідної інформації, а за неосновним місцем обліку - в режимі перегляду.

З положень означеного законодавства вбачається, що інтегровані картки платника відкриваються та інформація до них вноситься податковим органом, в якому платник перебуває за основним місцем обліку.

Враховуючи вказане вище, суд дійшов висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 щодо зобов`язання ГУ ДПС у Дніпропетровській області та ДПС України видалити з інформаційної системи органу доходів і зборів дані про наявну у нього заборгованість в сумі 5 378, 42грн. підлягає частковому задоволенню, шляхом зобов`язання ГУ ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення суми боргу зі сплати єдиного внеску за 2015 рік в розмірі 5 378, 42грн.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ДПС України від 27.04.2020 про результати розгляду скарги ОСОБА_1 від 23.03.2020, суд зазначає наступне.

Аналіз приписів п.п. 56.1, 56.2 та 56.10 ст. 56 Податкового кодексу України свідчить про те, що законодавцем, дійсно, закріплено право платника податків на оскарження рішення податкового органу, прийнятого за результатами розгляду його скарги, до суду.

Водночас, згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорювані рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Однак, в даному випадку оскаржуване рішення ДПС України від 27.04.2020 про результати розгляду скарги не є юридично значимим для позивача, оскільки жодних заходів його реалізації щодо позивача не передбачає, а лише залишає чинним (таким, що має обтяжувальну дію щодо позивача) винесену раніше вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 № Ф-1150-23.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 360/1050/19.

Таким чином, рішення ДПС України від 27.04.2020, прийняте за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 23.03.2020, не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, підстави до скасування такого рішення та задоволення позовних вимог в цій частині відсутні.

Враховуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 2 522, 40грн., що документально підтверджується дублікатом чеку № 0.0..1 від 15.01.2021.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1 681, 60грн., підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з ГУ ДПС у Дніпропетровській області.

Керуючись статтями 139, 242 - 246, 247, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (вул. Сімферопольська, 17-а, м. Дніпро, 49005, ), Державної податкової служби України (Львівська пл., м. Київ, 04053, ) про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу, рішення про результати розгляду скарги, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 12.02.2020 № Ф-1150-23 в розмірі 5378, 42грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 18.11.2020 № Ф-1150-23 в розмірі 5 378, 42грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування шляхом виключення суми боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2015 рік в розмірі 5 378 (п`ять тисяч триста сімдесят вісім) грн. 42коп.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст судового рішення складений 26.03.2021.

Суддя О.В. Царікова