Справа № 200/1366/21-а
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 р. Справа№200/1366/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Зеленов А.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

8 лютого 2021 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи з 23 липня 1986 року по 25 вересня 1986 року, з 3 січня 1987 року по 2 березня 1987 року з 13 квітня 1987 року по 11 вересня 1992 року на підприємстві ОАО "Калинівська автобаза" на посаді водія;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно переглянути заяву від 31 жовтня 2020 року про призначення пенсії ОСОБА_1 , врахувавши до страхового стажу періоди роботи: з 23 липня 1986року по 25 вересня 1986 року, з 3 січня 1987 року по 2 березня 1987 року, з 13 квітня 1987 року по 11 вересня 1992 року на підприємстві ОАО "Калинівська автобаза" на посаді водія.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31 жовтня 2020 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви, ОСОБА_1 отримав лист про відмову в призначенні пенсії від 05.11.2020 №8034-8239/К-02/8-0500/20. Листом Пенсійного фонду було повідомлено, що при призначенні пенсії позивачу до страхового стажу не враховані періоди роботи згідно записів у трудовій книжці з 23.07.1986 року по 25.09.1986, з 03.01.1987 по02.03.1987, з 13.04.1987 по 11.09.1992 у зв`язку з нечітким відбитком печатки по якій неможливо визначити назву підприємства. Вважає лист від 05.11.2020 №8034-8239/К-02/8-0500/20 Головною управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про незарахування до страхового стажу період роботи незаконним та необґрунтованим, таким, що порушує гарантоване Конституцією України право на соціальний захист. Просить суд задовольнити позов.

У строк, встановлений судом, через відділ документообігу та архівної роботи суду, відповідачем надано відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому останній не погоджується з позовом. В обґрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Управління з заявою №159 від 20.01.2020 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 03.07.2003 № 1058 (далі Закон №1058).

За наслідками розгляду вказаної заяви позивача та доданого пакету документів, ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до положень Закону №1058.

У той же час, при розрахунку пенсії, до страхового стажу не було враховано періоди роботи з 23.07.1986 по 25.09.1986, з 03.01.1987 по 02.03.1987, з 13.04.1987 по 11.09.1992 у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці позивача про роботу в періоди з 23.07.1986 по 25.09.1986, з 03.01.1987 по 02.03.1987, з 13.04.1987 по 11.09.1992 завірені печаткою, відтиск якої не дає можливості визначити назву підприємства, тобто записи в трудовій книжці зроблені з порушенням п. 2.4. Наказу № 58.

Позивач був повідомлений про необхідність надання додаткових матеріалів для підтвердження страхового стажу до 01.07.2000 та документів на підтвердження стажу роботи в періоди з 23.07.1986 по 25.09.1986, з 03.01.1987 по 02.03.1987, з 13.04.1987 по 11.09.1992, однак, жодних належних документів чи матеріалів, які б могли підтвердити паво позивача за спірні періоди, до Управління не надходили. Просить суд відмовити у задоволенні позову /а.с.208-209/.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №200/1366/21-а в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами/а.с.23/.

Ухвалою суду від 9 квітня 2021 року вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 26 квітня 2021 року о 12:00 год. Продовжено підготовче засідання на тридцять днів з ініціативи суду. Продовжено ОСОБА_1 строк для надання відповіді на відзив/ а.с.46-47/.

23 квітня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про заміну неналежного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, оскільки він знаходиться на обліку саме в цьому управлінні Пенсійного фонду, а Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області помилково вказано відповідачем/а.с.53-54/.

Ухвалою суду від 26 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про заміну відповідача по адміністративній справі №200/1366/21-а задоволено. Замінено первісного відповідача по справі Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на належного - Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області. Призначено підготовче засідання по адміністративній справі №200/1366/21-а на 24 травня 2021 року о 12:00 год./а.с.122-123/.

13 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з копією пенсійної справи.

У підготовче засідання учасники справи не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 24 травня 2021 року закрито підготовче провадження по справі №200/1366/21-а за позовом ОСОБА_1 до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії. Справу призначено до судового розгляду на 7 червня 2021 року о 13 год.00хв./а.с.205/.

Учасники судового розгляду у судове засідання не з`явились, про день час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не надавали.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищезазначене та зважаючи на те, що сторони були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, їх позиція стосовно предмета спору зрозуміла, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу, суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження в межах строків, визначених Кодексу адміністративного судочинства України для розгляду справи.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 19липня 2000 року БудьоннівськимРВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Великоновоселківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області - орган виконавчої влади, який в даних правовідносинах здійснює повноваження, покладені Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі за текстом - Положення №384/2011) та відповідно до статті 43 Кодексу адміністративного судочинства України здатне здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що позивач 20.01.2020 звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003/а.с.148/.

Рішенням Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 22.01.2020 ОСОБА_1 пенсію за віком/а.с.142-145/.

При розрахунку пенсії, до страхового стажу не було враховано періоди роботи з 23.07.1986 по 25.09.1986, з 03.01.1987 по 02.03.1987, з 13.04.1987 по 11.09.1992, у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці позивача про роботу зі вказані періоди завірені печаткою, відтиск якої не дає можливості визначити назву підприємства, тобто записи в трудовій книжці зроблені з порушенням п. 2.4. Наказу № 58.

Листом Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 04.03.2020 за вих.№38/К-01-01-08 позивача повідомлено, що записи №№16 і 17 про період роботи з 23.07.1986 по25.09.1986; записи №№18-19 про період роботи з 03.01.1987 по 02.03.1987; записи №№20-21 про період роботи з 13.04.1987 по 15.09.1992 завірені нечитабельними печатками /а.с.43/.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.11.2020 за вих.№38/К-01-01-08 позивача повідомлено, що при розрахунку пенсії, до страхового стажу не було враховано періоди роботи з 23.07.1986 по 25.09.1986, з 03.01.1987 по 02.03.1987, з 13.04.1987 по 11.09.1992, у зв`язку з тим, що записи в трудовій книжці позивача про роботу за вищезазначені періоди завірені печаткою, відтиск якої не дає можливості визначити назву підприємства, тобто записи в трудовій книжці зроблені з порушенням п. 2.4. Наказу № 58/а.с.44/.

Не погодившись із даними діями відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи з 23.07.1986 по 25.09.1986, з 03.01.1987 по 02.03.1987, з 13.04.1987 по 11.09.1992 на підприємстві ОАО "Калинівська автобаза" на посаді водія, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Стаття 4 Закону №1058-IV зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Положенням частини першої статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII«Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону № 1788-XII, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Підставою для незарахування спірних періодів слугувало те, що записи в трудовій книжці позивача про роботу в періоди 23.07.1986 по 25.09.1986, з 03.01.1987 по 02.03.1987 та з 13.04.1987 по 11.09.1992 на підприємстві ОАО "Калинівська автобаза" на посаді водія завірені печаткою, відтиск якої не дає можливості визначити назву підприємства, тобто записи в трудовій книжці зроблені з порушенням п. 2.4. Наказу №58.

В трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_3 містяться наступні записи щодо спірних періодів праці:

- з 23.07.1986 по 25.09.1986 робота тимчасовим працівником саду в Плодосовхозі(записи №№16-17);

- з 03.01.1987 по 02.03.1987 робота чакеровщиком дрезини на УЛЗПБ АПК (записи №16-17);

- з 13.04.1987 по 11.09.1992 робота на посаді водія в ОАО «Калинівська автобаза».

Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі Інструкція№ 58).

Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

Пунктом 2.6 Інструкції №58 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з пунктом 2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Радою міністрів СРСР і Всесоюзною центральною радою професійних союзів 6 вересня 1977 року прийнято постанову №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» (далі Постанова 656).

Поряд з цим, слід зазначити, що пунктом 18 Постанови №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

За приписами ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що саме відповідачу Законом надано право щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій і окремих осіб (у тому числі позивача, але не виключно), видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевірка обґрунтованості їх видачі, достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню тощо.

Відповідач відмовив у зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи позивача, що завірені печаткою, відтиск якої не дає можливості визначити назву підприємства, тобто записи в трудовій книжці зроблені з порушенням п. 2.4. Наказу № 58.

Суд зазначає, що пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно до частини 1 статті 7 Закону №1058-ІV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

За результатами судового розгляду встановлено, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем, застрахованою особою, своїх прав, передбачених Законом №1058-ІV.

Відповідач, встановивши, що в записах у трудовій книжці позивача наявні записи, що завірені печаткою, відтиск якої не дає можливості визначити назву підприємства, що не дає підстав для здійснення перерахунку пенсії не здійснив дій щодо отримання відповідних документів від підприємств, організацій, а лише запропонував позивачеві надати необхідні документи.

Доказів того, що відповідачем були здійснені запити до підприємств де працював позивач щодо підтвердження періоду роботи позивача, матеріали справи не містять.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що у разі неможливості одержання таких документів, відповідач мав установити трудовий стаж на підставі показань свідків.

Суд зауважує, що відповідач користуючись наданими широкими межами розсуду та можливістю вибору різними способами та засобами для дотримання своїх зобов`язань, взагалі не врахував ступінь втрати однієї сторони, в даному випадку позивача, його конституційного права на пенсійне забезпечення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно із частиною 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас, суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Згідно з пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина 4 статті 245 КАС України).

В контексті викладеного, суд вважає за необхідне визнати дії відповідача щодо незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 23 липня 1986 року по 25 вересня 1986 року, з 3 січня 1987 року по 2 березня 1987 року та з 13 квітня 1987 року по 11 вересня 1992 року на підприємстві ОАО "Калинівська автобаза" на посаді водія протиправними, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За подання даного позову позивачем сплачено 908 грн. /а.с.5,6/

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, у відповідності до чого підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 681,00 грн. (75%).

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, 103, )про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним дії Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 23 липня 1986 року по 25 вересня 1986 року, з 3 січня 1987 року по 2 березня 1987 року та з 13 квітня 1987 року по 11 вересня 1992 року на підприємстві ОАО "Калинівська автобаза" на посаді водія.

Зобов`язати Великоновосілківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , фактична адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 681 (шістсот вісімдесят одну) гривню 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Великоновосілківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85500, Донецька область, смт. Велика Новосілка, вул. Центральна, 103, ).

Рішення прийнято в порядку письмового провадження. Повний текст рішення виготовлено та підписано 15 червня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов