Справа № 640/12410/21
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

15 червня 2021 року м. Київ № 640/12410/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Кармазін О.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) по ЄСВ,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 44116011), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57917-17 У від 17.05.2020 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 21 030,90 грн.

Позов поданий до суду 29.04.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2021 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, приймаючи ухвалу від 17.05.2021 суддею була звернута увага позивача на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві не зазначено адреси електронної пошти позивача та в порушення вимог п. 2 ч. 5 та ч. 6 ст. 160 КАС України у позовній заяві не зазначено реєстраційного номеру облікової картки платника податків - представника позивача.

Крім того, ухвалою від 17.05.2021 суддею була звернута увага позивача на те, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено 10-денний строк звернення до суду з даним позовом.

Також суддею було зазначено про те, що позивачем в якості відповідача визначено ГУ ДПС у м. Києві та зазначено код ЄДР: 39439980, який належить ГУ ДФС у м. Києві, яке не є відповідачем у справі.

Відтак, ухвалою судді від 17.05.2021 позивача було зобов`язано надати суду: 1) заяву/уточнення із визначенням суб`єктного складу учасників справи, вказавши належного відповідача або надати відомості щодо належності у Головного управління ДПС у м. Києві статусу правосуб`єктного утворення; із зазначенням: адреси електронної пошти позивача та реєстраційного номеру облікової картки платника податків - представника позивача; 2) заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду із цим позовом із обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвала суду від 17.05.2021 була надіслана на адресу представника позивача та отримана ним 31.05.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням поштового відправлення за № 307.

04.06.2021 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено належний код Головного управління ДПС у м. Києві, адресу електронної пошти позивача та реєстраційний номер облікової картки платника податків - представника позивача.

Тобто, недоліки позовної заяви в цій частині позивачем усунуто.

Також, до заяви про усунення недоліків позовної заяви надано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій заявник просить суд поновити пропущений строк для подання позовної заяви про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування вказаної заяви зазначив, що ОСОБА_1 у березні 2021 року при спробі використати свої грошові кошти, які знаходяться на рахунках у банку дізналась про те, що її рахунки у банку заблоковані на підставі постанови про арешт коштів боржника. Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрито виконавче провадження №64708952 від 04.03.2021, стягувачем за яким є ГУ ДПС у м. Києві. Підставою для відкриття виконавчого провадження є вимога ГУ ДПС у м. Києві від 17.05.2020 №Ф-57917-17 на суму 21 030,90 грн. Однак, як наголошує позивач, вимога ГУ ДПС у м. Києві від 17.05.2020 № Ф-57917-17 на адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ., не надходила.

Пояснює, що Адвокатським об`єднанням «Астрон» в інтересах позивача було подано адвокатський запит вих.№1 від 25.03.2021 про надання копії вимоги ГУ ДПС у м. Києві від 17.05.2020 № Ф-57917-17 разом з доказами про її направлення ОСОБА_1 та про надання інформації у зв`язку з чим утворилась заборгованість визначена у податковій вимозі ГУ ДПС у м. Києві від 17.05.2020 № Ф-57917-17.

Головним управлінням ДПС у м. Києві надано відповідь №36117/26-15-13-07-17 від 02.04.2021 на адвокатський запит у якій податковий орган надав інформацію з приводу чого утворилась заборгованість та надав копію оскаржуваної вимоги.

Позивач звернувся з позовною заявою до суду 29.04.2021 у зв`язку з тим, що оскаржувана вимога ГУ ДПС у м. Києві від 17.05.2020 № Ф-57917-17 була отримана ним тільки після надання відповіді ГУ ДПС у м. Києві на адвокатських запит.

Тобто, як зазначено у заяві про поновлення строку звернення до суду, до квітня 2021 року позивач не знав про існування даної вимоги та не отримував її, а тому звернувся із позовною заявою про порушення його прав та інтересів тільки 29.04.2021

Разом з тим, суд зазначає, що вказані позивачем підстави поважності причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, не можуть бути прийняті судом як такі, що підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до суду, з огляду на наступне.

По-перше, вимогу відповідачем прийнято у травні 2019 року, зокрема, 17.05.2019 за № Ф-57917-17, а не як помилково зазначає позивач (представник позивача) 17.05.2020.

По-друге, процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Так, частиною 1 статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дія Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 цього Закону).

Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4 статті 25 вказаного Закону).

Відповідно до абзацу 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.

При цьому таке рішення в судовому порядку має бути оскаржене з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», тобто в межах 10 денного строку.

Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 480/106/19 (провадження № К/9901/16500/19).

В той же час, варто звернути увагу позивача на те, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Початком перебігу строку звернення до суду є наступний день, що слідує за днем коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод та інтересів.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Суддя звертає увагу позивача на те, що вимога про необхідність дотримання строку звернення до суду, не є формальним ставленням суду до учасників справи та обмеженням останнім доступу до правосуддя, оскільки випливає з необхідності дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. Ігнорування або неправильне застосування строків звернення до суду призведе до порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права та, відповідно до незабезпечення належного відправлення правосуддя та порушення судом норм матеріального права.

Слід наголосити, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

Суддя звертає увагу позивача на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. У разі порушення такого строку та недотримання принципу юридичної визначеності зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що такий строк звернення до суду може бути обмеженим.

Як вже було зазначено судом, 17.05.2019 відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-57917-17-у.

При цьому, варто звернути увагу на те, що позивачем (представником позивача) суду надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 418 та копію конверту зі штриховим ідентифікатором № 418 саме як доказ надсилання вимоги про сплату ЄСВ від 17.05.2019 № Ф-57917-17-у позивачу за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, слід наголосити, що дана адреса зазначена позивачем у даній позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно ФОП ОСОБА_1 .

Більш того, відповідно до 11 сторінки копії паспорту громадянина України - ОСОБА_1 місцем реєстрації позивача з 07.09.1996 є: АДРЕСА_1 .

Тобто, вимогу про сплату ЄСВ від 17.05.2019 № Ф-57917-17-у позивачу було надіслано на адресу, яка є місцем реєстрації позивача.

Однак, до податкового органу повернувся конверт з довідкою АТ «Укрпошта» із зазначенням причин: «за закінченням терміну зберігання».

В той же час, відповідно до абз. 9 п. 4 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за № 508/26953 вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Тобто, вимога зі сплати ЄСВ надсилається фізичній особі за останнім відомим податковому органу місцезнаходженням, місцем проживанням або місцем реєстрації такої фізичної особи. При цьому, у разі неможливості вручення платнику податків засобами поштового зв`язку надісланої вимоги, з причин незнаходження за фактичним місцем розташування (місцезнаходженням), проживанням або місцем реєстрації платника податків або з інших причин, така вимога в силу закону вважається врученою платнику податків належним чином.

Підсумовуючи викладене у сукупності, в контексті викладених норм права та досліджених судом обставин, а також беручи до уваги найголовніше те, що вимогу від 17.05.2019 № Ф-57917-17-у зі сплати ЄСВ було надіслано позивачці у травні 2019 році за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами такого надіслання до податкового органу повернувся конверт з відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про те, що у відповідності до абз. 9 п. 4 розділу VI Інструкції № 449 позивач вважається повідомлена про існування такої вимоги, тоді як до суду з даним позовом ОСОБА_2 звернулася лише 29.04.2021, суд приходить до висновку про пропуск позивачем десятиденного строку звернення до суду, передбаченого ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, враховуючи пропуск позивачем строку звернення до суду без поважних причин, та беручи до уваги те, що причини пропуску строку, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду є неповажними та, як наслідок, відсутні підстави для поновлення позивачу строку звернення до суду з цим позовом, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. 123, п. 9 ч. 3 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Причини пропуску строку звернення до суду, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, поданої до суду 04.06.2021 на усунення недоліків позовної заяви, визнати неповажними.

Відмовити позивачу у поновленні строку звернення до суду з даним позовом.

Позовну заяву повернути позивачу. Копія позовної заяви залишається в суді.

Ухвала суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до ч. 7 ст. 169 КАС України ухвала може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293 -- 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) .

Суддя О.А. Кармазін