Справа № 826/16779/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

16 червня 2021 року справа №826/16779/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) питання про закриття провадження в адміністративній справі

за позовомДепартаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до третя особа1. Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни 2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантида-Д» 3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Тагевілль» Київська міська рада
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі по тексту - позивач, Департамент комунальної власності) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни (далі по тексту - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантида-Д» (далі по тексту - відповідач 2, ТОВ «Атлантида-Д») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Тагевілль» (далі по тексту - відповідач 3, ТОВ «Тагевілль»), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни від 21 березня 2014 року про державну реєстрацію обтяження (заборони) на нежитлову будівлю (літера «А») за адресою: м. Київ, пров. Руднева, 11-а; 2) зобов`язати відповідача 1 внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про припинення обтяження іпотекою нежитлової будівлі (літера «Б») за адресою: м. Київ, пров. Руднева, 11-а.

Ухвалою від 11 листопада 2014 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №826/16779/14, закінчив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду.

Ухвалою від 20 листопада 2014 року Окружний адміністративний суд міста Києва зупинив провадження в адміністративній справі №826/16779/14 за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни, ТОВ «Атлантида-Д» та ТОВ «Тагевілль» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/7584/14 за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни, ТОВ «Атлантида-Д» та ТОВ «Тагевілль» про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 20 січня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва поновив провадження у справі та призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Розглядаючи справу у спрощеному провадженні, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, виходячи із таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлений інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового рішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Як свідчить зміст позовної заяви, позивач оскаржує рішення про державну реєстрацію обтяження (заборони) на нежитлову будівлю (літера «А») за адресою: м. Київ, провулок Руднева, 11-а, вчиненого на підставі договору іпотеки від 17 жовтня 2014 року №2091, укладеного між ТОВ «Тагевілль» (іпотекодержатель) та ТОВ «Атлантида-Д» (іпотекодавець).

Таким чином, із предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, вбачається, що позивач звернувся до суду на захист порушеного (на його думку) права власності на нежитлову будівлю, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства як такої, у якій відсутні ознаки публічно-правового спору.

Наведене свідчить, що спірні правовідносини є похідними з невирішеного спору щодо відновлення порушеного права у сфері договірних відносин, в межах врегулювання якого можуть бути розв`язані також питання із вчиненням реєстраційних дій державним реєстратором.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що за результатами розгляду справи №826/7584/14 адміністративний позов залишено без розгляду, тобто спір про право власності ТОВ «Атлантида-Д» на нежитлову будівлю (літера «А») за адресою: м. Київ, провулок Руднева, 11-а, не вирішено.

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Господарський спір належить до юрисдикції господарського суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

За змістом частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі, землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також спори у справах щодо майна, що є предметом зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Аналіз змісту наведених статей Господарського процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних та господарських справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Як свідчать матеріали справи, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з рішенням про державну реєстрацію обтяження.

При вирішенні подібного спору Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (провадження 11-377апп18) дійшла висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж майна; належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частина перша статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що провадження в адміністративній справі №826/16779/14 підлягає закриттю, а заявлені вимоги належить розглядати відповідному місцевому господарському суду за правилами Господарського процесуального кодексу України.

На підставі вищенаведеного, пункту 1 частини першої статті 238, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі №826/16779/14 за позовом Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонідівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантида-Д» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Тагевілль» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко