Справа № 420/1568/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/1568/21

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С. Дата і місце ухвалення: 19.03.2021р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради щодо нарахування та виплати Позивачу ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком; щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2019 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради (, адреса: 6548, Одеська обл., м. Южне, вул. Т.Г.Шевченка, 7/1) нарахувати та виплатити Позивачу ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2019 рік у розмірів (вісім) мінімальних пенсій за віком, недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2018 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням: попередньо виплаченої суми Такої допомоги.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до частині 5 статті 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту позивач має право на разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, нарахування і виплати якої уповноважений здійснювати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради в особі Управління соціального захисту населення Суворовського району м. Одеси. У зв`язку з тим, що разова грошова допомога до 5 травня у 2018 році, відповідачем 2 виплачена у розмірі 3265 грн. 00 коп., позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до постанови КМУ №170 від 14.03.2018 року; в 2019 році, відповідач 2 виплатив 3400 грн. 00 коп., позивачу як особі: з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до постанови КМУ №237 від 20.03.2019 року; в 2020 році, відповідач 2 виплатив 3640 грн. 00 коп, позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до постанови КМУ № 112 від 19.02.2020 року виплачена не в повній мірі. Керуючись висновками рішення від 29.09.2020 Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20 позивач звернувся до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти по справі нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції підчас вирішення спору не було враховано, що незалежно від наявності чи відсутності саном на 2018, 2019 роки рішення Конституційного суду, правові підстави для застосування саме пріоритетних норм Конституції України і належної оцінки порушенню прав позивача є чинними і мають бути застосовані судом.

На думку апелянта, саме принцип правової визначеності, який забороняє зменшувати обсяг прав громадян, вимагає особливого захисту громадян - захисників Батьківщини, має бути врахований судом підчас вирішення питання незаконної бездіяльності відповідача стосовно нарахування соціальної допомоги.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , згідно пенсійного посвідчення серія № НОМЕР_1 , є інвалідом 2 групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни дата видачі 28.10.2015 року.

Як стверджує позивач та підтверджується відповідачем в 2018 році, відповідач 2 виплатив 3265 грн. 00 коп., позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до постанови КМУ №170 від 14.03.2018 року; в 2019 році, відповідач 2 виплатив 3400 грн. 00 коп., позивачу як особі: з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до постанови КМУ №237 від 20.03.2019 року; в 2020 році, відповідач 2 виплатив 3640 грн. 00 коп., позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, відповідно до постанови КМУ № 112 від 19.02.2020 року.

Вважаючи протиправним зменшення відповідачем нарахування щорічної одноразової грошової допомоги до 5-го травня, як ветерану війни - інваліду війни ІІ групи у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що з 27.02.2020 у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-XlV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб з інвалідністю 2-ї групи внаслідок війни - вісім мінімальних пенсій за віком.

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської рад щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком та зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Южненської міської рад нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Щодо решти позовних вимог, то суд першої інстанції не знайшов підстав для їх задоволення.

Колегія суддів апеляційної інстанції переглядаючи рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018, 2019 роки, погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

01.01.1999 р. набрав чинності Закон № 367-ХІV, яким статтю 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» доповнено частиною в такій редакції: «Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком».

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» згадану вище норму права викладено в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України". Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI.

Згідно з ч. 1 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата разової грошової допомоги здійснюється шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем їх служби (ч. 2 ст. 171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»).

Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ (далі - Закон № 79-VІІІ) розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено п. 26, яким встановлено, що норми і положення ст.ст. 12,13,14,15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 19 лютого 2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», пп. 1 п. 1 якою визначено, що у 2020 році виплату до 5 травня разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), проводить Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - регіональні органи соціального захисту населення), які розподіляють їх між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - районні органи соціального захисту населення), центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що відповідають вимогам пункту 47 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України (далі - центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

Районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у таких розмірах, зокрема: учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1390 гривень.

При цьому, пп. 2 п. 1 вказаної Постанови визначено, що військовослужбовцям, поліцейським, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби, які проходять службу (крім пенсіонерів), виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування коштів районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на спеціальні рахунки військових частин, установ, організацій за місцем їх служби.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року у справі № 1-247/2018 (3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 45, ст. 425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України іншого, ніж у ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-ХІІ, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551-ХІІ, що суперечить принципу верховенства права, встановленому ст. 8 Конституції України.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, з 27 лютого 2020 року норми і положення, зокрема ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII, не застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Колегія суддів зауважує, що чинність, станом на день здійснення виплати позивачу разової грошової допомоги, постанови Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року № 112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» не може бути підставою для висновку про обґрунтованість розміру виплаченої позивачу разової грошової допомоги до 5 травня, оскільки до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми саме ст. 13 Закону як акту вищої юридичної сили.

Таким чином, з 27 лютого 2020 року застосовуються положення ст. 13 Закону № 3551-XII в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008), а саме: щорічно до 5 травня особам з інвалідністю 2-ї групи внаслідок виплачується разова грошова допомога у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для задоволення вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну одноразову грошову допомогу до 5-го травня за 2018-2019 роки, як інваліду війни 2 групи, відповідно до статті 13 Закону України № 3551-XII (в редакції від 25.12.1998 року зі змінами відповідно до Закону України №367-XIV) у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2018 рік у розмірі 8 (вісім) мінімальних пенсій за віком, - оскільки, на момент проведення позивачу виплат щорічної разової грошової допомоги до 05 травня у 2018-2019 роках норми пункту 26 розділу VІ Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ) неконституційними не визнавались, а положення постанов Кабінету Міністрів України № 223 від 05 квітня 2017 року, № 170 від 14 березня 2018 року та № 237 від 20 березня 2019 року були чинними.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 червня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук