Справа № 380/9993/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/9993/20 пров. № А/857/3482/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби (суддя суду І інстанції: Москаль Р.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11.01.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена), -

В С Т А Н О В И В:

01.11.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправними дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо невключення до складу його місячного грошового забезпечення як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р.;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 21 (двадцять один) календарний рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р.;

визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМ України № 702 від 01.08.2012р., за період з 2013 року по 2017 рік;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ч.4 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМ України № 702 від 01.08.2012р., за період з 2013 року по 2017 рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. (а.с.1-11).

Ухвалою суду від 10.11.2020р. позовні вимоги ОСОБА_1 роз`єднані у два самостійних провадження, при цьому в провадженні справи № 380/9993/20 будуть розглядатися вимоги про визнання протиправними дій/бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина 1494) Державної прикордонної служби України щодо невключення до складу його місячного грошового забезпечення як розрахункової величини у грудні 2017 року при нарахуванні та при визначенні розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р.; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену одноразову грошову допомогу, передбачену п.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 21 (двадцять один) календарний рік, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, визначеної постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. (а.с.22-24).

Розгляд справи проведено судом першої інстанції в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.25-28).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», до складу сум грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 нараховувалась та виплачувалась у грудні 2017 року одноразова грошова допомога при звільненні, передбачена ч.2 ст.15 Закону України № 2011-XII від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справах осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій», враховуючи раніше виплачені суми; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.42-48).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржив відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до невірного вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.52-56).

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що на день виключення зі списку особового складу загону та всіх видів забезпечення, 29.12.2017р. старшого прапорщика ОСОБА_1 спору між позивачем та Мостиським прикордонним загоном щодо виплачених сум не було.

Системний аналіз положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», Інструкції про розміри і порядок виплати додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 73 від 02.02.2016p., дає підстави стверджувати, що винагорода не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Окрім цього, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби не входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а є самостійними видами допомоги, яка виплачується за певних умов при звільненні з військової служби.

Виплата спірної одноразової грошової допомоги здійснена позивачу у січні 2018 року, а з позовом до суду останній звернувся в кінці жовтня 2020 року.

Отже, позивачем пропущені строки звернення до суду із розглядуваним позовом, таким не наведено поважних причин такого пропуску.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.84-87).

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Як з`ясовано апеляційним судом, 29.03.2021р. у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис про припинення юридичної особи ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) шляхом реорганізації (а.с.76).

Згідно наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 21 від 24.03.2021р. «Про завершення заходів з припинення діяльності Військової частини НОМЕР_1 » визначено Військову частину НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , правонаступником всіх активів та зобов`язань Військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 (а.с.75).

Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 є правонаступником ІНФОРМАЦІЯ_2 , через що наявні підстави для заміни вказаного відповідача у порядку ст.52 КАС України його правонаступником

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України; відповідно до наказу начальника НОМЕР_5 прикордонного загону № 257-ос від 29.12.2017р. позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, остаточною датою закінчення проходження військової служби є 29.12.2017р. (а.с.12).

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із запитом з приводу нарахування та здійснення виплат у зв`язку із звільненням його зі служби, зокрема, просив повідомити чи здійснювався щодо нього розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалась у період проходження військової служби відповідно до постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (а.с.13).

Згідно листа Мостиського прикордонного загону № 11/7653 від 15.10.2020р. грошова винагорода не була включена під час здійснення розрахунку одноразової грошова допомога при звільненні. Підставою для цього слугували приписи п.8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затв. наказом МВС України № 73 від 02.02.2016р., згідно яких винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат (а.с.14).

Відповідно до даних особистих карток грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2016-2017 роки та архівних відомостей про нараховане за цей період грошове забезпечення в розрізі його складових встановлено наступні обставини:

* в період проходження військової служби позивачу виплачувалась додаткова грошова винагорода за період:

- з лютого по грудень 2016 року: за лютий 2016 року 1076 грн. 41 коп., березень 2016 року 1069 грн. 69 коп., квітень 2016 року- 1270 грн. 79 коп., травень 2016 року - 2249 грн., червень-грудень 2016 року по 3203 грн. 60 коп., разом 28091 грн. 09 коп.;

- з січня по грудень 2017 року по 3210 грн. 26 коп. щомісяця, а всього 38523 грн. 12 коп.

* під час здійснення розрахунку вихідної допомоги при звільненні з військової служби спірна винагорода до її складу не включена.

Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з лютого 2016 року, і до дати звільнення з військової служби (грудень 2017 року) позивачу виплачувалась щомісяця додаткова грошова винагорода на підставі постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій», через що остання не може вважатись одноразовою чи такою, що носить тимчасовий характер.

Отже, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу відповідно до згаданої постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р.

Дії відповідача щодо невключення суми щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислювалися та виплачувалися грошова допомога при звільненні, є протиправними. Ефективним способом відновлення порушених прав позивача в цій ситуації є спонукання (зобов`язання) відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги позивача при звільненні шляхом включення до складу грошового забезпечення для її обчислення сум щомісячної додаткової грошової винагороди та виплати перерахованої суми (з урахуванням раніше проведених виплат).

Також позивачем не пропущений строк звернення до суду із розглядуваним позовом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до ч.2 ст.2 цього Закону порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст.40 вказаного Закону гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України № 2011-ХІІ від 20.12.1991р. «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч.1 ст.9 наведеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з п.1 постанови КМ України № 1294 від 07.11.2007р. «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Підпунктом 2 п.1 постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р. «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» встановлено, що з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

Постановою № 704 від 16.09.2015р. «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 р. № 889», що набрала чинності з 01.01.2016р., Уряд вніс зміни до постанови № 889 та поширив виплату щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, на всіх військовослужбовців Державної прикордонної служби (крім військовослужбовців строкової військової служби).

Конституційний Суд України у рішенні від 17.03.2004р. № 7-рп/2004 (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів) вказав, що визначений законами України відповідно до положень статті 17 Конституції України комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту військовослужбовців та працівників правоохоронних органів, зумовлений не їх непрацездатністю або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод, у тому числі і права заробляти матеріальні блага для забезпечення собі і своїй сім`ї рівня життя, вищого за прожитковий мінімум. Тобто соціальні гарантії військовослужбовців та працівників правоохоронних органів випливають з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними державних функцій.

Право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув відповідно до ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що не заперечується відповідачем.

Спірним питанням є склад грошового забезпечення військовослужбовців, що має включатися при обрахунку розміру цієї допомоги.

Як свідчать матеріали справи, позивача звільнено з військової служби на підставі п.«б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) ч.8 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»; вислуга позивача становить 23 роки 07 місяців 27 днів, пільгова - 10 років 10 місяців 19 днів, загальна - 34 роки 06 місяці 16 днів календарної служби.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, про що видано відповідний наказ; щомісячна додаткова грошова винагорода позивача на підставі постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р. становила 50 % місячного забезпечення за 21 повний календарний рік служби.

Однак, додаткову грошову винагороду у зазначеному розмірі до складу грошового забезпечення, з якого обчислено позивачу одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби позивачу, не включено.

За змістом Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затв. наказом МВС України № 73 від 02.02.2016р., виданої на виконання постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р., додаткові винагороди не включаються до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби.

Разом з тим, під час застосування норм вказаної Інструкції, як спеціального нормативно-правового акту, що визначає структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, суд апеляційної інстанції враховує пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу.

Частиною 4 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, не віднесено до його компетенції, та можуть бути змінені лише законодавцем.

Отже, при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.

Ознаки щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., відповідають ознакам додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер.

Матеріалами справи підтверджується, що спірна винагорода виплачувалась позивачу постійно щомісяця з дня її запровадження до часу звільнення його із військової служби.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач в період з лютого 2016 року і до дати звільнення зі служби (грудень 2017 року) щомісяця отримував щомісячну додаткову грошову винагороду на підставі постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р.

Отже, для позивача як військовослужбовця Державної прикордонної служби за контрактом спірна щомісячна додаткова грошова винагорода була одним із підвидів щомісячного додаткового виду грошового забезпечення, оскільки:

виплачувалася щомісяця;

мала фіксований розмір у відсотковому відношенні до місячного грошового забезпечення;

складала істотну частину фактичного заробітку військовослужбовця.

За таких фактичних обставин доводи апелянта про тимчасовий чи одноразовий характер цієї щомісячної додаткової винагороди є хибними.

Колегія суддів ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17. Приймаючи постанову від 06.02.2019р. у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Оскільки додаткова грошова винагорода на підставі постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р. нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення є відсутніми.

За наведеного правового регулювання та обставин справи відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена постановою КМ України № 889 від 22.09.2010р., тому суд першої інстанції дійшов цілком правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 16.05.2019р. у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019р. у справі № 826/3398/17, від 08.08.2019р. у справі № 802/955/17-а, від 16.12.2019р. у справі № 825/812/17, від 19.02.2020р. у справі № 822/2741/17, від 28.02.2020р. у справі № 817/1427/17.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 29.08.2019р. у справі № 820/375/18, від 21.11.2019р. у справі № 815/5547/17, від 09.01.2020р. у справі № 809/1489/16, від 14.05.2020р. у справі № 817/1196/17, від 15.07.2020р. у справі № 750/6945/17, від 16.02.2020р. у справі № 820/5473/17, від 16.09.2020р. у справі № 826/14853/17, від 13.10.2020р. у справі № 240/9504/19, в аспекті розглядуваного спору колегія суддів не бере до уваги, оскільки, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду України, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду, мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України.

При вирішенні питання про дотримання строку звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів керується наступним.

Про факт невключення до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась відповідно до постанови КМ України № 889 від 22.09.2010р., позивач довідався не у січні 2018 року (при виплаті такої), а з листа Мостиського прикордонного загону № 11/7653 від 15.10.2020р., в якому відповідач повідомив про те, що грошова винагорода не включалась при здійсненні розрахунку одноразової грошова допомога при звільненні.

Розглядуваний позов подано до суду 01.11.2020р. (позов здано на пошту для надіслання до суду - а.с.19), тобто в межах місяця від дати отримання листа відповідача.

Відповідач не надав суду доказів того, що ОСОБА_1 надавався під розписку чи в інший спосіб доводився розрахунок суми одноразової допомоги, а також про можливість останнього довідатися про спірні обставини в момент здійснення відповідної виплати.

За наведених обставин строк звернення до суду не пропущений зі сторони позивача.

Інші висновки рішення суду першої інстанції колегія суддів вважає підставними і обґрунтованими, оскільки такі відповідають вимогам законодавства, діючого на момент виникнення спірних відносин.

Доводи апелянта в іншій частині на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини справи, виходячи з вищевказаних положень нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення, із вищевказаних мотивів.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі». Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії» і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008р.) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.52, 139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Замінити відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 його правонаступником - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11.01.2021р. в адміністративній справі № 380/9993/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ІНФОРМАЦІЯ_5 (Військова частина 2144) Державної прикордонної служби України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
І. В. Глушко
Дата складення повного тексту судового рішення: 16.06.2021р.