Справа № 460/3686/21
Суддя: Н.С. Гудима
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
з питань залишення позову без розгляду
08 червня 2021 року м. Рівне №460/3686/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гудими Н.С. за участю секретаря судового засідання Михайленко О.С. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: Музичко Ю.В.,
відповідача: представник Гарбарук В.А.,
розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом
доДержави Україна в особі: Рівненської обласної прокуратури
про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробіткої плати,
В провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Рівненської обласної прокуратури про стягнення матеріальної шкоди у вигляді неотриманої частини заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного ч.4 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 01.04.2019 по 17.08.2020 у розмірі 382619,90 грн.
Ухвалою суду від 26.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 01.06.2021.
В підготовчому засіданні 01.06.2021 оголошено перерву до 08.06.2021.
04.06.2021 на адресу суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви без розгляду з підстав, визначених ч.3 ст.123 КАС України, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
В підготовчому засіданні 08.06.2021 представник відповідача підтримав заявлене клопотання та просив його задовольнити.
Позивач до початку розгляду справи, 07.06.2021, подала заперечення на клопотання відповідача про залишення позову без розгляду. У підготовчому засіданні позивач уточнила, що предметом позову у даній справі є неналежний розрахунок з нею, а саме: невиплата частина заробітної плати - посадового окладу, а тому під час розгляду даної справи повинні застосовуватися положення ч.2 ст.233 КЗпП України, а не ст.122 КАС України, оскільки строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи подане відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду, суд виходить з такого.
Відповідач у клопотанні про залишення позовної заяви без розгляду наголошував, що оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, то у даному випадку слід застосовувати положення ст.122 КАС України.
Як свідчить зміст позовних вимог, позивач просить суд стягнути матеріальну шкоду у вигляді неотриманої заробітної плати, а саме: посадового окладу, визначеного ч.4 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" за період з 01.04.2019 по 17.08.2020 у розмірі 382619,90 грн.
У підготовчому засіданні 08.06.2021 позивач уточнила, що під формулюванням "матеріальна шкода у вигляді неотриманої заробітної плати" слід розуміти "неотримана заробітна плата".
Отже, предметом спору у даній справі є стягнення неотриманої частини заробітної плати, яка мала бути нарахована позивачу з 01.04.2019 по 17.08.2020, за час її перебування на публічній службі.
За правилами ч.1 ст.122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно з частиною другою цієї статті, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 233 Кодексу законів про працю України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст.233 КЗпП України).
Разом із цим частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.
Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу законів про працю України, приписи якої кореспондують з ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Положеннями ст.2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що в структуру заробітної плати входить: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати. Основна заробітна плата- це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.
Частиною 2 ст.81 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за:1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Преміювання прокурорів здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором, за результатами оцінювання якості їх роботи за календарний рік у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
Розмір щорічної премії прокурора не може становити більше 30 відсотків розміру суми його посадового окладу, отриманої ним за відповідний календарний рік.
Таким чином, суд дійшов висновку, що посадовий оклад прокурора входить до структури заробітної плати і відповідно є її складовою.
Відповідно до рішення КСУ від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі №1-13/2013 в аспекті конституційного звернення, положення ч.2 ст.233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Відповідно до п.2.1 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.
Під заробітною платою, що - належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч.2 ст.233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових відносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Суд зазначає, що у даній справі предметом спору є порушено право позивача стосовно заробітної плати (оплати праці) за періоди, коли він проходив публічну службу. Позивачем не оскаржуються умови проходження публічної служби або звільнення з неї.
Отже, питання «заробітної плати» або «оплати праці» врегульоване спеціальними законами: Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про прокуратуру», Кодексом законів про працю України, а також іншими підзаконними нормативними актами.
Зазначене свідчить про те, що в спірних правовідносинах норми Законів України «Про оплату праці», «Про прокуратуру», Кодексу законів про працю України, а також інших підзаконних нормативних актів з питань оплати праці є спеціальними порівняно з нормами Кодексу адміністративного судочинства України. Тому в даному випадку повинні застосовуватися положення спеціальних норм в частині можливості звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність законодавчо визначених обмежень стосовно строків звернення до суду осіб, які проходять публічну службу, в частині питання стягнення заробітної плати. Відтак клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є безпідставним та необґрунтованим, а отже таким, що не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 240, 241, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання Рівненської обласної прокуратури про залишення позовної заяви без розгляду - відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.С. Гудима