Справа № 9901/65/20
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

суддів Гімона М.М. та Ханової Р.Ф.
справа №9901/65/20
адміністративне провадження №П/9901/65/20
16 березня 2020 року Публічне акціонерне товариство «Авіакомпанія «ЮТейр» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулося до суду з позовом до Президента України, в якому просило визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію пункту 157 додатку 2 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 21 червня 2018 року «Про застосування та скасування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» щодо застосування до Товариства персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій).
Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2020 року позовну заяву Товариства залишено без руху.
Залишаючи адміністративний позов без руху, Суд покликаючись на статті 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, виходив з того, що позивачем не наведено належних та допустимих доказів вчинення будь-яких дій спрямованих на оскарження Указу Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018 в строк, передбачений нормами КАС України. При цьому Суд критично поставився до доводів Товариства стосовно того, що воно дізналося про причини застосування санкцій лише з листа Служби безпеки України від 16 вересня 2019 року, з огляду на те, що оскаржуваний Указ Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018 набрав чинності 21 червня 2018 року і був опублікований у Офіційному віснику Президента України (від 21.06.2018 - 2018 р., № 16, стор. 3, стаття 253), Голосі України (від 23.06.2018 - № 115), Урядовому кур`єрі (від 23.06.2018 - № 118). Суд звернув увагу на те, що звернення позивача до Служби безпеки України датоване лише 07 травня 2019 року, що свідчить про те, що в період з 21 червня 2018 року по 7 травня 2019 року позивач не проявляв інтерес стосовно свого порушеного права.
03 квітня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання Товариства про поновлення строку на звернення до суду.
В зазначеному клопотанні Товариство звернуло увагу на те, що після прийняття оскаржуваного Указу і до 07 травня 2019 року позивач робив все від нього залежне для з`ясування причин застосування до нього санкцій. Оскільки з оскаржуваного Указу та рішення РНБО не вбачалося причин застосування до позивача санкцій, то останній неодноразово звертався до компетентних державних органів України з вимогою з`ясувати причини включення його до санкційного списку.
Товариство акцентувало увагу на тому, що не виконувало авіарейс до АР Крим, вказане повітряне судно йому не належить, про порушення його права безпідставно застосованими санкціями дізналося лише 16 вересня 2019 року, що позбавляло позивача можливості раніше належним чином обґрунтувати свої позовні вимоги та надати необхідні докази на підтвердження незаконності оскаржуваного Указу.
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія «ЮТейр» до Президента України про визнання частково протиправним та скасування в частині Указу Президента України.
При цьому Суд звернув увагу на те, що на виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення позовної заяви без руху, Товариством подано заяву про поновлення строку для звернення до суду, в якій зазначено, що про порушення своїх прав Товариство дізналося з листа Служби безпеки України від 16 вересня 2019 року, а тому шестимісячний строк звернення до суду не порушено.
Дослідивши вказане клопотання, Суд дійшов висновку, що оскільки позовну заяву подано в межах строків звернення до суду, передбачених статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, то вирішувати клопотання про поновлення строку для звернення до суду немає необхідності.
Зазначеною ухвалою справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 17 червня 2020 року. В подальшому справа відкладалася 10 разів, відбулося 8 судових засідань, тричі судове засідання не відбулося через відсутність членів колегії суддів.
Під час судових засідань було повністю досліджено матеріали справи, встановлено обставини, які мають істотне значення для вирішення справи по суті.
10 червня 2021 року ухвалою Верховного Суду у задоволенні клопотання представника Публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія «ЮТейр» про поновлення строку звернення до суду із позовом до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України про визнання частково протиправним та скасування в частині Указу Президента України- відмовлено.
Клопотання представника Президента України про залишення без розгляду адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія «ЮТейр» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України про визнання частково протиправним та скасування в частині Указу Президента України - задоволено.
Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Авіакомпанія «ЮТейр» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України про визнання частково протиправним та скасування в частині Указу Президента України - залишено без розгляду.
Залишаючи адміністративний позов без розгляду Суд, покликаючись на пункти 18,19 статті 4, статті 5, 122, 123 Кодексу адміністративного судочинства України, висновки Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року (справа № 9901/518/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 9901/520/19) та від 30 вересня 2020 року (справа № 9901/68/20), вказав, що оскільки оскаржуваний Указ Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018 оприлюднено в офіційному бюлетні «Офіційний вісник Президента України» від 21 червня 2018 року № 16, то початок перебігу строку на звернення до суду для його оскарження, за загальним правилом, розпочався з 22 червня 2018 року.
Суд зазначив, що на час відкриття провадження у справі, позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду, поданої на виконання ухвали Верховного Суду від 19 березня 2020 року, заявив, що про порушення своїх прав оскаржуваним Указом він дізнався з листа СБУ від 16 вересня 2019 року.
За вказаних обставин, Суд вважав, що клопотання про поновлення строку не підлягає вирішенню на час відкриття провадження у справі, оскільки позивачем не пропущено строк звернення до суду з моменту, як він дізнався про порушення своїх прав оскаржуваним Указом Президента України.
Однак, у процесі судового засідання 10 червня 2021 року, представник позивача уточнив, що про наявність оскаржуваного Указу Президента України позивач знав з моменту його опублікування. Крім того, під час розгляду цієї справи встановлено, що Товариство щонайменше з 3 жовтня 2018 року знало про видачу Указу Президента України від 21 червня 2018 року № 176/2018.
Не погоджуючись з зазначеним висновком колегії суддів, вважаємо за необхідне звернути увагу на клопотання, яке надійшло на адресу Верховного Суду 03 квітня 2020 року на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Як вже зазначалося вище, в зазначеному клопотанні Товариство звернуло увагу на те, що після прийняття оскаржуваного Указу і до 07 травня 2019 року позивач робив все від нього залежне для з`ясування причин застосування до нього санкцій. Позивач акцентував увагу на тому, що він не знав на яких підставах на нього були накладені санкції та не міг оцінити їх законність, хоча і вживав всіх можливих заходів для з`ясування таких підстав ще з серпня 2018 року.
У вказаному клопотанні Товариство не заперечувало факт обізнаності з оскаржуваним Указом з дня його опублікування, до того ж останнє звертало увагу на те, що знало про наявність цього Указу, однак не знало про підстави його видання. Товариство в зазначеній заяві в темпоральній послідовності вказує на дії, які були вчиненні ним з дня видання Указу до вересня 2019 року, з метою з`ясування підстав його видання, що знову ж таки підтверджує, що Товариство не приховувало своєї поінформованості щодо наявності оскаржуваного Указу Президента України.
Відтак не погоджуємось з твердженням колегії суддів, що лише в ході судового засідання 10 червня 2021 року представник позивача уточнив, що про наявність оскаржуваного Указу Президента України позивач знав з моменту його опублікування. Вважаємо, що судді колегії, яка здійснювала розгляд цієї справи, зокрема і ми, знали про обізнаність Товариства з оскаржуваним Указом Президента України з моменту його опублікування, з дня надходження клопотання про усунення недоліків позовної заяви.
Колегія суддів більшістю голосів визнала помилковими посилання позивача на необхідність оцінки законності застосування санкцій перед зверненням до суду та відлік строку звернення до суду саме з моменту, як позивач вирішив, що санкції були застосовані незаконно.
Вважаємо таку позицію помилковою, оскільки однією з вимог, які пред`являються до позовної заяви згідно зі статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України, є викладення у ній змісту позовних вимог і обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача (пункти 4, 5, 9 частини п`ятої цієї статті).
Тобто, за змістом процесуального закону, позовні вимоги в позовній заяві повинні відповідати критерію чіткості, відображати конкретну позицію позивача в адміністративному спорі.
Усталеною є й практика Верховного Суду про те, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Позивач у цій справі не заперечував проти пропуску ним строку звернення до суду з цим позовом, зазначаючи, що про існування оскарженого Указу він дізнався з моменту його опублікування, однак, доводив, що він вчиняв усі залежні від нього дії для з`ясування мотивів і підстав його прийняття, про що надав відповідні докази.
Вважаємо, що у цій справі наведені позивачем причини пропуску строку можна визнати поважними, оскільки відсутні підстави вважати допущення позивачем пасивної поведінки щодо захисту своїх прав (свобод, інтересів) від порушень з боку суб`єкта владних повноважень. Відсутність відповідей на його запити до відповідних установ щодо підстав прийняття оскарженого Указу, на наше переконання, була об`єктивною перешкодою для своєчасного подання належним чином оформленої позовної заяви, оскільки позбавляла позивача можливості сформувати свою позицію щодо підстав позовних вимог, в межах яких, як це встановлено частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд і розглядає позовну заяву.
Звертаємо увагу на те, що відкриваючи провадження у справі, суддя-доповідач, надавши оцінку цьому клопотанню, зазначив про відсутність необхідності його розгляду, з огляду те, що Товариством не пропущено строк звернення до суду. Вважаємо, що суддя-доповідач, відкриваючи провадження у справі, чітко розумів про обізнаність Товариства з оскарженням Указу Президента України з моменту його опублікування, з дня надходження клопотання про усунення недоліків позовної заяви.
При цьому вважаємо за необхідне звернути увагу на те, що 11 червня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив Президента України на адміністративний позов Товариства, в прохальній частині якого відповідач просив залишити позовну заяву позивача у цій справі без розгляду. Аналізуючи зміст відзиву на адміністративний позов, доходимо висновку, що його зміст фактично зводиться до клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.
Зі змісту Глави 6 «Розгляд справи по суті» Кодексу адміністративного судочинства України судовий процес ділиться на три етапи:
- відкриття розгляду справи по суті, який включає в себе: відкриття судового засідання, роз`яснення перекладачеві його прав та обов`язків, присяга перекладача, видалення свідків із зали судового засідання, встановлення осіб, які прибули у судове засідання, оголошення складу суду і роз`яснення права відводу; роз`яснення учасникам справи їхніх прав та обов`язків, розгляд заяв та клопотань, роз`яснення прав і обов`язків експерта, присяга експерта, роз`яснення спеціалісту його прав і обов`язків;
- з`ясування обставин справи та дослідження доказів, який включає в себе: вступне слово учасників справи, дослідження доказів, закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами;
- судові дебати та ухвалення рішення, який включає в себе: судові дебати, вихід суду для ухвалення рішення.
Відповідно до змісту та структури Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд клопотання про залишення позову без розгляду необхідно розглядати на стадії відкриття розгляду справи по суті до з`ясування обставин справи та дослідження доказів.
В той же час Суд здійснив розгляд клопотання по залишення позовної заяви без розгляду через рік з дня його подання, після з`ясування обставин справи та дослідження доказів, що суперечить вимогам процесуального законодавства.
Позивач, отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі, справедливо очікував, що Суд прийме остаточне рішення у справі по суті вирішення спору. Тривалий розгляд справи сам собою зумовлював дотримання судом принципу правової визначеності, як елементу верховенства права, та, на наш погляд, унеможливлював залишення позовної заяви без розгляду на підставі клопотання заявленого представником Президента України рік тому та клопотання Товариства про поновлення строку звернення до суду, якому вже була надана оцінка суду.
За таких обставин клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом підлягало задоволеню, а Суд повинен був розглядати справу по суті.
Судді М. М. Гімон