Справа № 200/1146/21-а
Суддя: Бєломєстнов О.Ю.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2021 р. Справа№200/1146/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бєломєстнова О.Ю.

при секретарі: Щербак Ю.В.

за участю сторін:

представника відповідача Кододової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

В С Т А Н О В И В:

01.02.2021 року позивач Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Карла Лібкнехта, 177а) звернулося до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) про скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 року № Ю-9-23 на суму 22 011 468,75 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що сума, яка вказана у вимозі частково включає суми, раніше зазначені відповідачем у попередніх вимогах. Ці вимоги були оскаржені у судовому порядку. Зазначає, що місцезнаходженням позивача та органу, на обліку якого він перебував, є територія, на якій проводилася антитерористична операція, а тому за приписами чинного законодавства під час проведення АТО платники єдиного внеску звільняються від виконання обов`язків передбачених, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI.

Крім того, обставини, за яких у КП «Компанія «Вода Донбасу» фактично виникла неспроможність своєчасно сплачувати в бюджет єдиний внесок, є обставинами непереборної сили (форс-мажорні обставини), що відповідає приписам статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» із змінами внесеними Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Як наслідок, КП «Компанія «Вода Донбасу» були отримані сертифікати Торгово-промислової палати України № 1735, № 1736 про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014 року № 5270/05-4 та від 25.11.2014 року № 5268/05-4 та Висновок Донецької торгово-промислової палати від 03.07.2014 року № 2005/12.12-03, якими засвідчено факт настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні КП «Компанія «Вода Донбасу» господарської діяльності на території Донецької області та дотримання норм законодавчих актів України, які стосуються подачі податкових декларацій, оправлення та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі сертифікатів Торгово-промислової палати України форс-мажорні обставини тривають, дату закінчення їх терміну встановити неможливо, про що податкові органи неодноразово повідомлялися листами.

Також, звертає увагу на те, що у п.4 розділу VI Інструкції № 499 від 20.04.2015 року про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формуються на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікованих даних з інформаційної системи органу доходів і зборів. Дані підстави перелічені як обов`язкові складові при формуванні перевірки, тобто не є альтернативними. Відтак, обов`язковою передумовою для прийняття вимоги про сплату недоїмки та підставою для її прийняття є акт, складений за результатами документальної перевірки, якої податковим органом проведено не було. При цьому, п.9-12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено мораторій на проведення документальних перевірок правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину. Тобто дані обставини унеможливлюють процедуру проведення перевірки, яка є підставою для формування вимоги, та як наслідок, позбавляє відповідача права примусового стягнення єдиного внеску з платника.

Ухвалою суду від 02.02.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк - 10 днів з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду доказів сплати судового збору у розмірі 22700,00 грн., про що надати оригінал квитанції до суду.

16.02.2020 року через відділ документообігу та діловодства суду позивач надав документи на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, а саме квитанцію про сплату судового збору у розмірі 22700,00 грн.

Ухвалою суду від 17.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

10.03.2021 року відповідач засобами електронного зв`язку надав відзив на позовну заяву, з якого слідує наступне. Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача, станом на 31.10.2020 року становила 22 011 468,75 грн. ГУ ДПС у Донецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 року № Ю-9-23, згідно вимог чинного законодавства. Наголошує, що пункт 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI Законом України від 14.01.2020 № 440-ІХ «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» виключено з 13.02.2020. Отже, з 13.02.2020 позивач повинен виконувати покладені на нього обов`язки зі сплати єдиного внеску відповідно до положень вказаного Закону.

31.03.2021 року відповідач засобами електронного зв`язку надав письмові доповнення до відзиву на позовну заяву, у якому зазначив, що станом на 01.01.2017 року до складу боргу (недоїмки) позивача входила сума несплаченої пені у сумі 165 662,08 грн., що підтверджується ІКП 2017 року. Станом на 01.01.2018 року до складу боргу (недоїмки) позивача входила сума несплаченої пені у сумі 165 662,08 грн., що підтверджується ІКП 2018 року. 24.10.2018 року прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № за період з 21.01.2015 по 05.10.2018 на загальну суму 5 847 749,53 грн., в тому числі штрафна санкція у сумі 1 160 951,01 грн., пеня 4 686 798,52 грн. 05.11.2018 року в ІКП платника відбулися нарахування за рішенням, що призвело до збільшення суми несплаченої пені до 4 852 460,6 грн. Платник подав скаргу до ДПС України на зазначене рішення. 17.12.2018 року скарга опрацьована у зв`язку з чим в ІКП нарахування по рішенню знято, що призвело до зменшення суми пені до 165 662,08 грн. ДПС України рішенням від 04.12.2018 року відмовив скаржнику у задоволенні та залишив скаргу без розгляду. 12.04.2019 року опрацьоване рішення ДПС України від 04.12.2018 року, нарахування по рішенню внесені до ІКП, що призвело до збільшення суми несплаченої пені до 4 852 460,6 грн. 13.04.2019 року при надходженні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08.01.2019 року у справі № 200/14349/18-а нарахування по рішенню в ІКП позивача знято, що призвело до зменшення суми пені до 165 662,08 грн. Саме ця сума входить до складу боргу (недоїмки) позивача та знайшла своє відображення в розрахунку боргу по останній даті виникнення.

09.04.2021 року відповідач засобами електронного зв`язку надав письмові пояснення, які є аналогічними за змістом, наданим 31.03.2021 року письмовим доповненням до відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суд 12.04.2021 року продовжено на 30 днів строк проведення підготовчого провадження у справі. Крім того, зобов`язано відповідача надати суду додаткові докази по справі.

Ухвалою суду від 28.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27 травня 2021 року о 11 год. 00 хв.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника у щорічній відпустці. Дане клопотання ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати від 27.05.2021 року залишено без задоволення з огляду на наявність у позивача об`єктивної можливості направляти у судове засідання іншого представника, закінчення встановлених законом строків розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання з`явилася, заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву.

З 07.06.2021 року по 10.06.2021 року включно суддя Бєломєстнов О.Ю. перебував на лікарняному.

Дослідивши подані сторонами докази суд встановив наступне.

Позивач - Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» є юридичною особою, , місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Карла Лібкнехта, 177а; перебуває на обліку в ГУ ДПС у Донецькій області з 31.12.2015 року.

Управління Донбасводоремонт є відокремленим підрозділом Комунального підприємства Компанія Вода Донбасу без права юридичної особи (код ЄДРПОУ ВП: 35397874), його місцезнаходженням є: Донецька область, м. Покровськ, вул. Захисників України, 11. Відокремлений підрозділ є платником єдиного внеску, перебуває на обліку у Покровській об`єднаній державній податковій інспекції Головного Управління ДФС у Донецькій області.

Управлінням «Донбасводоремонт» КП Компанія Вода Донбасу 29 жовтня 2014 року отримано Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України № 1194 про засвідчення управлінню настання з 10 червня 2014 року обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів, отримано із засвідченням обставин непереборної сили. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Сертифікат (висновок) Торгово-промислової палати України за вих. № 5270/05-4 від 25 листопада 2014 року отримано КП Компанія Вода Донбасу про засвідчення управлінню настання з 10 червня 2014 року обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів, отримано із засвідченням обставин непереборної сили. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Крім цього, КП Компанія Вода Донбасу має Сертифікат (висновок) № 1736 за вих. № 5268/05-4 від 25 листопада 2014 року Торгово-промислової палати України про настання обставин непереборної сили, відповідно до якого Торгово-промислова палата України на підставі п.п. 102.6-102.7 ст. 102 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року позивачу при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження строку подачі податкових декларацій. На момент видачі сертифікату (висновку) ТПП України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року у справі № 200/14349/18-а (суддя Михайлик А.С.) адміністративний позов комунального підприємства Компанія Вода Донбасу в особі Управління Донбасводоремонт до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування рішення задоволено повністю. Скасовано рішення від 24.10.2018 № про застосування до Управління Донбасводоремонт комунального підприємства Компанія Вода Донбасу штрафних санкцій та нарахування пені в загальній сумі 5 847 749,53 грн., де штраф 1 160 951,01 грн., пеня 4 686 798,52 грн.

Крім того, Донецьким окружним адміністративним судом ухвалювалися інші рішення між тими ж сторонами щодо скасування вимоги про сплату ЄСВ у справах №805/1344/17-а, №0540/5585/18-а, №0540/1057/18-а, №0540/7057/18-а, №0540/7441/18-а, №0540/8451/18-а, №0540/9745/18-а, №200/5323/19-а, №200/4020/19-а, №200/4018/19-а, №200/2856/19-а, №200/6401/19-а, №200/8411/19-а.

10.11.2020 року ГУ ДПС у Донецькій області відносно позивача складена вимога № Ю-9-23 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 22 011 468,75 грн. у тому числі: недоїмка 21 845 806,67 грн., пеня 165 662,08 грн.

Станом на 31.10.2020 року в Інтегрованій картці позивача обліковується недоїмка з єдиного соціального внеску на загальну суму 22 011 468,75 грн. у тому числі: недоїмка 21 845 806,67 грн., пеня 165 662,08 грн.

Відповідно до ч.1,2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням цього справа розглядається судом в межах заявлених підстав позову. Судом не надається оцінка законності виникнення зазначеної вище суми недоїмки з єдиного соціального внеску, оскільки відповідні доводи відсутні у позовній заяві.

Зважаючи на наведене, предметом цієї справи є правомірність винесення податковим органом спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за умови наявності у боржника сертифікатів Торгово-промислової палати України, його місцезнаходження на непідконтрольній Україні території та без попередньої перевірки такого боржника.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (частина восьма).

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 6 Закону № 2464 на платника єдиного внеску покладений обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Згідно частини 12 статті 9 Закону № 2464 єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 і частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Пунктом другим частини першої статті 7 Закону № 2464 встановлено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, за загальними правилами Закону № 2464 орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Особливістю цієї справи є те, що позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464-VI необхідно було застосовувати з урахуванням пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, відповідно до якого платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669) період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до абз. 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція визначається Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, зокрема, віднесені міста Маріуполь та Покровськ.

Отже, як на час виникнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, так і на час формування спірної вимоги про сплату боргу, позивач перебував на обліку як платник єдиного внеску в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції. Відповідно, позивач є суб`єктом правовідносин, на якого розповсюджувалася дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464.

З огляду на дію зазначеної норми, судом встановлено, що позивач звільнявся від виконання обов`язків платника єдиного внеску, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI, на період, починаючи з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції.

Крім того, як на час виникнення спірних відносин, так і на час розгляду та вирішення даної справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався. Отже, в розумінні статті 1 Закону № 1669-VII проведення антитерористичної операції триває, і позивач має право надати заяву про звільнення від сплати ЄСВ протягом тридцяти днів з дня закінчення антитерористичної операції.

Вимога прийнята відповідачем з посиланням на статтю 25 Закону № 2464-VI, абзацом 2 частини першої якої визначено, що положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Позивач на період проведення антитерористичної операції був звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, орган доходів і зборів позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлювало й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

Зазначена норма проіснувала з 15 жовтня 2014 року до 1 січня 2016 року та втратила чинність, внаслідок її виключення згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8.

Пунктом 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності з 01.01.2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», але положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а зміни безпосередньо до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону - не були внесені.

Отже, положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 2464-VI після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а сам пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 2464-VI вичерпав свою функцію.

Суд зазначає, що доповнення розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 пунктом 9-4 втратили чинність згідно із Законом України від 24.12.2015 року № 911-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 911) Дійсно зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 01 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом № 911, але в повній мірі зберіглася в Законі № 2464.

Пункт 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 й після внесення змін до Закону № 1669 Законом № 911 продовжив свою дію в часі до 12.02.2020 року у зв`язку з виключенням 13.02.2020 року пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464 на підставі Закону № 440-IX від 14.01.2020 року.

Згідно розрахунку суми заборгованості спірна вимога охоплює 2017-2020 роки.

Враховуючи наведені норми, суд дійшов висновку про правомірність спірної вимоги за несвоєчасну сплату єдиного внеску та заборгованості за 2017-2020 роки, оскільки позивач був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску щодо своєчасного нарахування та сплати у період з 14 квітня 2014 року до 12.02.2020 року, а спірну вимогу прийнято відповідачем після 13.02.2020 року.

Стосовно посилань позивача, що до спірної вимоги увійшов борг (недоїмка), яка утворилася під час дії пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, суд зазначає наступне.

Згідно висновку, викладеному у рішенні Верховного Суду № 812/292/18 від 30 березня 2018 року, що абзац третій пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 звільняє платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених цим Законом, але не скасовує повністю обов`язків платника єдиного внеску.

Визнання протиправними та скасування судом попередніх вимог щодо позивача (у тому числі у справі № 200/14349/18-а) не впливає на цей висновок, оскільки підстави, з яких суди приймали такі рішення, змінилися.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що обов`язковою передумовою для прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки) є акт перевірки.

Частиною 4 статті 25 Закону № 2464 передбачено, що податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена за результатами документальної перевірки, надсилається (вручається) платнику в порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

Вимога про сплату недоїмки з єдиного внеску, винесена з метою стягнення недоїмки з єдиного внеску у разі його несплати платником у визначені цим Законом строки, надсилається податковим органом платнику в паперовій та/або електронній формі у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що Законом передбачена альтернативна можливість винесення вимоги про сплату недоїмки з єдиного внеску, яка не вимагає проведенням документальної перевірки.

Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена наказом Міністерства фінансів України, № 449 від 20.04.2015 року, на яку посилається позивач, підтверджує наведені висновки.

Так, пунктом 3 Розділу VI зазначеної Інструкції встановлено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами;

платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Таким чином, надіслання вимоги за результатами перевірки є одним з випадків, за яких вимога про сплату боргу може бути надіслана. Таке не виключає надіслання вимоги у інших випадках, зокрема виникнення недоїмки внаслідок не сплати самостійно задекларованих сум ЄСВ.

Стосовно посилань позивача на застосування при розгляді даної справи сертифікатів Торгово-промислової палати України від 25 листопада 2014 року №№ 1735, 1736 та від 29 жовтня 2014 року № 1194 про настання обставин непереборної сили на підприємстві позивача по обов`язках зі сплати податків та обов`язкових платежів, суд зазначає наступне.

Статтею 10 Закону України № 1669-VII встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Позивачем надано у якості доказів настання форс-мажорних обставин сертифікати Торгово-промислової палати України від 25 листопада 2014 року №№ 1735, 1736 та від 29 жовтня 2014 року № 1194 про настання обставин непереборної сили на підприємстві позивача по обов`язках зі сплати податків та обов`язкових платежів.

Стаття 10 Закону № 1669 не пов`язує наявність сертифікату Торгово-промислової палати України з обов`язком зі сплати ЄСВ. Зазначені сертифікати необхідні для звільнення від відповідальності у цивільно-правових відносинах або списанні безнадійного податкового боргу, але не при звільненні від сплати ЄСВ у 2020 році.

Крім того, судом встановлено, що управлінням «Донбасводоремонт» КП «Компанія «Вода Донбасу» направлено на адресу Красноармійської ОДПІ заяву № 58 від 01.02.2016 року про звільнення від сплати єдиного соціального внеску.

Однак, як раніше зазначено, пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 2464 з 13 лютого 2020 року втратив чинність, тому у відповідача з вказаної дати були всі законні підстави виносити спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 року № Ю-9-23, на підставі ІКП позивача з єдиного внеску станом на 31.10.2020 року, у якій був наявний борг у сумі 22 011 468,75 грн.

Судових рішень про коригування чи анулювання в ІКП вказаної заборгованості з ЄСВ позивачем не надано, як не надано доказів виконання рішень про визнання безнадійною та списання заборгованості (недоїмки) з ЄСВ, що виникла за період з 14 квітня 2014 року по 13 лютого 2020 року.

З огляду на наявність в ІКП позивача з єдиного внеску боргу в сумі 22 011 468,75 грн. станом на дату прийняття спірної вимоги 10.11.2020 року та відсутність норми, яка звільняє позивача від сплати єдиного соціального внеску, суд дійшов висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 року № Ю-9-23 прийнята відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» задоволенню не підлягають.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 5-10, 72-77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Карла Лібкнехта, 177а) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59) про скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) від 10.11.2020 року № Ю-9-23 на суму 22 011 468,75 грн. відмовити.

У судовому засіданні 27 травня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення буде виготовлений та підписаний 11 червня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя Бєломєстнов О.Ю.