Справа № 754/4424/20
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м. Київ № 754/4424/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К. розглянув у порядку прощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до третя особа:Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації Гурженко Андрій Юрійович
прозобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ), як законний представник малолітніх дітей, звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації (відповідач), в якому просить суд зобов`язати Деснянську районну в м. Києві державну адміністрацію скласти адміністративний протокол про вчинення ОСОБА_2 30.11.2019 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 184 КУпАП, направити даний протокол для розгляду по суті до відповідного суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.4.2020 №754/4424/20 адміністративний позов передано на розгляд до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.07.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою позивача з відмовою скласти протокол про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП , що на переконання позивача, є наслідком бездіяльності відповідача та його ухилення від виконання покладених на нього законодавством обов`язків.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав в контексті ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також зазначено, що на момент опрацювання звернення позивача підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 184 КУпАП, не виявлено. Зважаючи на це, протокол про адміністративне правопорушення не складався.

В наданих поясненнях третя особа проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав правомірності дій відповідача та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Сторонами не заперечується, 18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації (далі -ССД ДРДА) з заявою про визначення їй способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2013 року до листопада 2018 року (зі слів батьків дітей). Від цих стосунків мають двох малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент звернення позивачки до ССД ДРДА діти проживали разом з батьком, ОСОБА_2 (на підставі договору від 20.02.2019 щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання, нотаріально посвідченому приватним нотаріусом Досінчуком Ф.І.), в трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить дідусю дітей з боку батька, ОСОБА_6 .

За результатами розгляду питання щодо встановлення матері графіку зустрічей з малолітніми дітьми на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 21.11.2019 №22), відповідачем видано розпорядження «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » від 28.11.2019 №696, яким ОСОБА_1 встановлено наступний графік спілкування з малолітніми дітьми: щосуботи з 10.00 год до 19.00 год.

Зустрічі проводити враховуючи інтереси, стан здоров`я та бажання дітей та за умови відслідковування після кожної з перших п`яти зустрічей психоемоційного стану малолітніх дитячим психологом, з метою стабілізації процесу адаптації та налагодження контакту матері з дітьми.

09 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою № 102/Д-39/1, в якій просила прийняти в неї докази вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, відібрати від нього відповідне письмове пояснення, скласти відповідно нього адміністративний протокол про вчинення ним 30.11.2019 адміністративного правопорушення за ч. 5 ст. 184 КУпАП (невиконання рішення органу опіки та піклування від 28.11.2019 № 696 «Про участь матері у вихованні малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ») і направити даний протокол для розгляду до відповідного суду, повідомити про вжиті заходи.

Листом від 29.01.2020 №102-102/Д-39-246 позивача проінформовано, що Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією розглянуто звернення від 09.01.2020 №102/Д-39, №102/Д-39/1, від 13.01.2020 №102/Д-39/2 щодо невиконання Розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.11.2019 № 696 «Про участь матері у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » та притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, відповідно до частини 5 статті 184 кодексу України про адміністративні правопорушення.

В листі зазначено, згідно Інструкції з оформлення посадовими особами органів опіки та піклування матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 06.08.2019 № 1201, зареєстрованої в міністерстві Юстиції України 27.08.2019 за №976/33947, Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відібрано письмові пояснення в ОСОБА_2 щодо адміністративного правопорушення. Підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 184 кодексу України про адміністративні правопорушення про адміністративне правопорушення, не виявлено.

Незгода з вказаною відмовою відповідача, зумовила звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що підставою для звернення з даним позовом до суду слугувала, на переконання позивача, протиправна бездіяльність з боку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, яка полягала у не складанні відповідачем протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 .

Судом встановлено, на відповідні звернення позивача, Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації відібрано письмові пояснення в ОСОБА_2 щодо адміністративного правопорушення. Підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 184 кодексу України про адміністративні правопорушення про адміністративне правопорушення, не виявлено.

Про вказане Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація повідомила позивача листом від 29.01.2020 №102-102/Д-39-246.

Відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 184 КУпАП встановлюється відповідальність за невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей

Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей - тягне за собою попередження або накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, -тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення неповнолітніми віком від чотирнадцяти до шістнадцяти років правопорушення, відповідальність за яке передбачено цим Кодексом, крім порушень, передбачених частинами третьою або четвертою статті 173-4 цього Кодексу, - тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення неповнолітніми діянь, що містять ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, якщо вони не досягли віку, з якого настає кримінальна відповідальність, -тягне за собою накладення штрафу на батьків або осіб, які їх замінюють, від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від дитини, -тягне за собою накладення штрафу від ста до ста п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Діяння, передбачене частиною п`ятою цієї статті, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, - тягне за собою накладення штрафу від ста п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та тимчасове обмеження того з батьків, з ким проживає дитина, у праві виїзду за межі України та обмеження у праві керування транспортним засобом - до виконання рішення в повному обсязі.

В той же час, розпорядженням від 27.09.2019 №557 Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації уповноважено посадових осіб Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації складати протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 5,6 ст. 184 та ст. 188-50 КУпАП.

Суд акцентує увагу, протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а складається уповноваженою на те посадовою особою за наслідками вчинення адміністративного правопорушення у порядку та у випадках, встановлених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, в розумінні статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, є доказом по справі про адміністративне правопорушення. Питання щодо правильності складання протоколу про адміністративне правопорушення, встановлення наявності чи відсутності в діяннях особи складу адміністративного правопорушення, тощо, належить розглядати в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Протокол про адміністративне правопорушення є лише документом, в якому зафіксовані певні обставини, а тому, сам по собі протокол не породжує правовідносин, що можуть бути предметом спору, він не створює юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення, безпосередньо не впливає на права та обов`язки особи, щодо якої він складений, та не є обов`язковим для виконання, отже не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії.

Згідно статті 221 Кодексу України про адміністративні правопорушення судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, статтею 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За вказаних обставин, суд вважає, що обставини щодо наявності чи відсутності вини підлягають доведенню в рамках розгляду справи в порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не в порядку оскарження дій згідно Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд наголошує, статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Стосовно поняття «охоронюваний законом інтерес» в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд зазначає, що в цій справі, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту, як зобов`язання скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

Крім того, з огляду на завдання адміністративного провадження, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/3585/18.

З системного аналізу вищевикладеного вбачається, що не складення протоколу відносно третьої особи не порушує права позивача, оскільки не породжує, не змінює та не припиняє його права і обов`язки саме у сфері публічно-правових відносин.

Отже, оскільки відповідачем в рамках досліджуваних правовідносин не приймалось будь-яких рішень, які б впливали на права та інтереси позивача, враховуючи недоведеність позивачем обставин порушеного права саме у сфері публічно-правових відносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочиснтваУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян