Справа № 640/25171/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 червня 2021 року справа №640/25171/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні (письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доУправління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області (далі по тексту - відповідач, Управління Держрибагенства)
про1) скасування наказу Управління Держрибагенства від 03 червня 2020 року №158-О про звільнення позивача, наказ від 09 червня 2020 року №165-о про дату звільнення позивача; 2) поновлення позивача на посаді державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Держрибагенства; 3) стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, зазначаючи про незаконність свого звільнення із займаної посади.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 не запропоновано іншу рівноцінну посаду чи іншу роботу в Управлінні Держрибагенства, не враховано переважне право позивача на залишення на роботі, оскільки ОСОБА_1 є висококваліфікованим працівником з тривалим і безперервним стажем роботи та має на утриманні двох осіб.

Ухвалою від 27 жовтня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/25171/20 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач у письмовому відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позовних вимог зазначивши, що ОСОБА_1 звільнено у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, про що його завчасно попереджено. На думку відповідача, оскільки правовідносини у сфері державної служби регулюються Законом України «Про державну службу», саме його положенням надається перевага над положеннями Кодексу законів про працю України. Відповідач вказує, що не зобов`язаний пропонувати позивачу вакантні посади, оскільки це є його правом, а не обов`язком.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Наказом Управління Держрибагенства від 13 квітня 2016 року №6-о «Про призначення ОСОБА_1 » позивача призначено на посаду головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №1 Управління Держрибагенства з 14 квітня 2016 року.

Наказом Державного агентства рибного господарства України від 08 листопада 2019 року №474 «Про введення в дію змін до штатного розпису» відповідно до Положення Державне агентство рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №985, з 06 листопада 2019 року введено зміни до штатного розпису на 2019 рік Державного агентства рибного господарства згідно з переліком, що додається.

Наказом Управління Держрибагенства від 02 грудня 2019 року №40Д-483/8 «Про введення в дію штатного розпису Управління Держрибагенства» відповідно до Положення про Управління Держрибагенства, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 15 листопада 2016 року №229, та у зв`язку з введенням в дію штатного розпису Держрибагенства, затвердженого наказом від 08 листопада 2019 року №474, введено в дію штатний розпис Управління Держрибагенства з 02 грудня 2019 року, в установленому порядку у межах граничної чисельності в кількості 133 штатних одиниць, що додається.

02 грудня 2019 року позивача повідомлено про вивільнення згідно статті 492 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини першої статті 87 закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, відповідно до наказу Держрибагенства України від 08 листопада 2019 року №474 «Про введення в дію змін до штатного розпису» та наказу Управління Держрибагенства від 02 грудня 2019 року №НОД-483/8 «Про введення в дію штатного розпису Управління Держрибагенства».

Позивач звернувся до в.о. начальника Управління Держрибагенства із заявою від 20 березня 2020 року про переведення його на посаду головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» з 20 березня 2020 року за його згодою.

Управління Держрибагенства у листі від 17 квітня 2020 року зазначило, що його повідомлено про наступне вивільнення та про можливість його переведення на рівнозначну або нижчу посаду без проведення конкурсу; про прийняте рішення позивача буде повідомлено.

01 червня 2020 року позивач повторно звернувся до т.в.о. начальника Управління Держрибагенства із заявою про переведення його на посаду головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» з 01 червня 2020 року за його згодою.

Наказом Управління Держрибагенства від 03 червня 2020 року №158-о «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №1 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису Управління Держрибагенства відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», вважаючи датою звільнення перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Відповідно до листка непрацездатності від 02 червня 2020 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено від роботи у період з 02 червня 2020 року по 05 червня 2020 року та рекомендовано приступити до роботи з 06 червня 2020 року.

Наказом Управління Держрибагенства від 09 червня 2020 року №165-о «Про дату звільнення ОСОБА_1 » вважати датою звільнення позивача з посади головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №1 у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису Управління Держрибагенства відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» 09 червня 2020 року.

У листі від 15 червня 2020 року №2-9-19/2673-20 відповідач повідомив позивача про звільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 закону України «Про державну службу».

Вважаючи вказані накази протиправними, позивач звернувся до суду.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення (стаття 43 Конституції України).

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення №6-р(II)/2019 від 04 вересня 2019 року констатував, що основним нормативно-правовим актом, який регулює трудові відносини є Кодекс законів про працю України.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 1 Положення «Про Державне агентство рибного господарства України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №895 (далі - Положення), Державне агентство рибного господарства України (Держрибагентство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства.

Основними завданнями Держрибагентства є:

1) реалізація державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства;

2) внесення на розгляд Міністра захисту довкілля та природних ресурсів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, охорони, використання та відтворення водних біоресурсів, регулювання рибальства, безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства (п.3 Положення).

Згідно пункту 7 Положення, Держрибагентство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони).

Пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» (тут і далі у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Приписами частини третьої статті 43 Закону України «Про державну службу» визначено, що зміною істотних умов державної служби вважається зміна:

1) належності посади державної служби до певної категорії посад;

2) основних посадових обов`язків;

3) умов (системи та розмірів) оплати праці або соціально-побутового забезпечення;

4) режиму служби, встановлення або скасування неповного робочого часу;

5) місця розташування державного органу (в разі його переміщення до іншого населеного пункту).

Як встановлено судом, підставою для звільнення позивача із займаної посади є скорочення його посади внаслідок зміни штатного розпису.

Наказом Управління Держрибагенства від 02 грудня 2019 року №4ОД-483/8 «Про введення в дію штатного розпису Управління Держрибагенства у м. Києві та Київській області» відповідно до Положення про Управління Держрибагенства, затвердженого наказом Державного агентства рибного господарства України від 15 листопада 2016 року №229 та у зв`язку з введенням в дію штатного розпису Держрибагенства, затвердженого наказом від 08 листопада 2019 року №474, введено в дію штатний розпис Управління Держрибагенства з 02 грудня 2019 року, в установленому порядку у межах граничної чисельності в кількості 133 штатних одиниць, що додається.

Згідно вказаного штатного розпису, відсутня посада, яку займав позивач до звільнення, а саме головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №1.

Щодо посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення або керівника державної служби, суд зазначає таке.

Частина четверта статті 43 Закону України «Про державну службу» визначає, що про зміну істотних умов служби керівник державної служби письмово повідомляє державного службовця не пізніш як за 30 календарних днів до зміни істотних умов державної служби, крім випадків підвищення заробітної плати. У разі незгоди державного службовця на продовження проходження державної служби у зв`язку із зміною істотних умов державної служби він подає керівнику державної служби заяву про звільнення на підставі пункту 6 частини першої статті 83 цього Закону або заяву про переведення на іншу запропоновану йому посаду не пізніш як за 30 календарних днів з дня ознайомлення з повідомленням про зміну істотних умов державної служби. Якщо протягом 30 календарних днів з дня ознайомлення державного службовця з повідомленням про зміну істотних умов служби від нього не надійшли заяви, зазначені в абзаці другому цієї частини, державний службовець вважається таким, що погодився на продовження проходження державної служби.

В силу вимог пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас частина друга статті 40 Кодексу законів про працю України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Підставою для розірвання трудового договору за ініціативи власника або уповноваженого ним органу є зміни в організації виробництва і праці, які у свою чергу можуть мати місце у випадках ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. При цьому, під змінами в організації виробництва і праці, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору слід розуміти, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників, що призводить до скорочення займаної працівником посади та зумовлює його звільнення у випадку неможливості переведення працівника на іншу посаду.

Верховний Суд у постанові від 03 липня 2020 року по справі №813/1520/16 висловив правову позицію, згідно якої при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишенні на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої, третьої статті 492 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 492 Кодексу законів про працю України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду та які існували на день звільнення.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19 березня 2020 року у справі №804/1542/16 (адміністративне провадження №К/9901/21292/18).

Крім того, при розгляді даної справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №812/1303/17 (провадження №К/9901/57012/18), згідно якої визначена Кодексом законів про працю України процедура звільнення у випадку реорганізації, яка супроводжується скороченням чисельності працівників або штату, спрямована не на те, щоб витримати строк тривалістю два місяці і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату звільнень не оминути, однак дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів для працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади, позаяк в цій справі йдеться про державну службу.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо виконання відповідачем обов`язку стосовно надання пропозицій позивачу по працевлаштуванню на наявних вакантних посадах, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Натомість, відповідач посилається на наявність у нього права, а не обов`язку з надання пропозицій позивачу щодо наявності вакантних посад в межах спірних відносин.

Також, як встановлено судом, після отримання 02 грудня 2019 року повідомлення про скорочення, позивач двічі (20 березня 2020 року та 01 червня 2020 року) звертався до відповідача із заявами про переведення його на посаду головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» за його згодою.

Як підтверджують обставини справи та не заперечується сторонами, з моменту попередження про наступне вивільнення і по дату звільнення з державної служби відповідач не пропонував ОСОБА_1 будь-якої іншої вакантної посади державної служби в Управлінні Держрибагенства за кваліфікацією позивача, що свідчить про порушення процедури звільнення, а саме статті 492 Кодексу законів про працю України, пункту 1 частини першої, пункту 3 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач порушив процедуру звільнення позивача із займаної посади, що, у свою чергу, свідчить про протиправність наказів Управління Держрибагенства від 03 червня 2020 року №158-О про звільнення позивача та від 09 червня 2020 року №165-о про дату звільнення позивача, з урахуванням чого позовні вимоги у цій частині є такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування цих наказів.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено або на рівнозначній посаді.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28 лютого 2019 року у справі №817/860/16 та від 03 жовтня 2019 року у справі №826/10460/16.

Позивач в адміністративному позові просить поновити його на посаді державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Держрибагенства. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що оскаржуваними наказами позивача звільнено з посади головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №1.

Відповідно до частини другої стаття 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення позивача та скорочення посади, яку займав позивач на момент звільнення з займаної посади, з урахуванням необхідності ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд дійшов висновку про необхідність вийти за межі позовних вимог шляхом поновлення позивача на посаді рівнозначній тій, яку обіймав на момент звільнення з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 10 червня 2020 року.

При цьому, позовні вимоги про поновлення позивача на посаді державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Держрибагенства не підлягають задоволенню, оскільки позивач не працював на зазначеній посаді в момент виникнення спірних відносин.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі по тексту - Порядок).

Із пункту 5 Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (пункт 8 Порядку).

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Відповідно до абзацу третього пункту 8 Порядку середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Суд встановив, що позивача звільнено 09 червня 2020 року (останній робочий день), відповідно, сума виплат за два календарні місяці роботи, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу повинна обчислюватись виходячи з виплат за квітень та травень 2020 року.

Так, відповідно до довідки про заробітну плату, виданої відповідачем, заробітна плата позивача за квітень 2020 року складає 9 611,76 грн., за травень 2020 року - 9 853,50 грн.; середньоденна заробітна плата складає 486,63 грн. (9 611,76 грн. + 9 853,50 грн.) / 40 робочих днів).

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в цьому випадку з 10 червня 2020 року по 15 червня 2021 року.

На підставі листів Міністерства праці та соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу» суд встановив, що кількість робочих днів за період з 10 червня 2020 року по 15 (червня 2021 року становить 254 дні, а саме: червень 2020 року - 14 днів, липень 2020 року - 23 дні, серпень 2020 року - 20 днів, вересень 2020 року - 22 дні, жовтень 2020 року - 21 день, листопад 2020 року - 21 день, грудень 2020 року - 21 день, січень 2021 року - 19 днів, лютий 2021 року - 20 днів, березень 2021 року - 22 дні, квітень 2021 року - 22 дні, травень 2021 року - 18 днів, червень 2021 року - 11 днів.

Таким чином, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 червня 2020 року по 15 червня 2021 року, який належить стягнути на користь позивача, становить 123 604,02 грн. (486,63 грн. х 254 дні).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність звільнення позивача та прийняття оскаржуваних наказів з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати наказ Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 03 червня 2020 року №158-О «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області від 09 червня 2020 року №165-о «Про дату звільнення ОСОБА_1 ».

3. Вийти за межі позовних вимог та поновити ОСОБА_1 в Управлінні Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області на посаді рівнозначній тій, яку він обіймав на момент звільнення, з 10 червня 2020 року.

4. Стягнути з Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 123 604,02 грн. (сто двадцять три тисячі шістсот чотири гривні дві копійки).

5. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10 300,34 грн. (десять тисяч триста гривень тридцять чотири копійки).

6. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 );

Управління Державного агентства рибного господарства у м. Києві та Київській області (04050, м. Київ, вул. Тургенєвська, буд. 82-А; ідентифікаційний код 40419475).

Суддя В.А. Кузьменко