Справа № 580/2420/21
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

15 червня 2021 року справа № 580/2420/21
м. Черкаси
Черкаський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тимошенко В.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі №580/2420/21 за позовом ОСОБА_1 до Драбівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
21 квітня 2021 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Драбівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, в якій просить:
1) визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі (обміні) паспорта громадянина України у формі книжечки;
2) зобов`язати відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою ВРУ від 26.06.1992.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 03.06.2021 позов задоволено повністю, визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Драбівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області у заміні ОСОБА_1 паспорта серії НОМЕР_1 на паспорт громадянина України у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року, викладену в листі №7115-93/71.1-21 від 08.04.2021, зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Драбівського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області обміняти паспорт серії НОМЕР_1 та оформити і видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

07.06.2021 до суду від представника позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі №580/2420/21, в якій останній просить здійснити розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн 00 коп.

У відзиві на позовну заяву від 13.05.2021 (вх.№16586/21) представник відповідача заперечував щодо стягнення суми витрат на правову допомогу, зазначивши, що при визначенні сум відшкодування суд повинен враховувати критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Вирішуючи клопотання по суті суд зазначає таке.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно частини 3 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на те що судовий розгляд справи №580/2420/21 здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд доходить висновку про доцільність розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового судового рішення з розподілу судових витрат у письмовому провадженні.

Згідно з частиною 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 КАС України).

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05 липня 2012 року № 5076-VI закріплено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем, додано: копію ордеру на надання правової допомоги серія АС №1017628 від 21.04.2021, копію Договору про надання правничої допомоги від 14.04.2021, розрахунок суми гонорару адвокати за надану правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги від 14.04.2021, копію акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 02.02.2021, копію квитанції до прибуткового касового ордера №25/05-21 від 25.05.2021 про отримання від ОСОБА_1 7000,00 грн, підстава: надання правничої допомоги згідно договору від 14.04.2021.

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року у справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Суд зазначає, що дана справа відноситься до справ незначної складності, на підтвердження обставин щодо предмету доказування позивачем надано незначну кількість письмових доказів.

Отже, заявляючи про вартість послуг з підготови та подання позовної заяви у сумі 4500 грн представником позивача порушено принцип співмірності витрат на правничу допомогу за підготовку та подання до Черкаського окружного адміністративного суду позовної заяви з об`ємом наданих послуг.

З урахуванням викладеного та підтверджених доказами понесених витрат, суд дійшов висновку, що 2000 грн, є справедливим, розумним, пропорційним та обґрунтованим розміром відшкодування витрат на правничу допомогу.

Отже, судові витрати на правничу допомогу у сумі 2000 грн. підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку що заяву представника позивача належить задовольнити частково.

Керуючись ст. 132, 134, 139, 167, 252 КАС України, суд

вирішив:

Заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі №580/2420/21 задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) грн.

Копію додаткового рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя В.П. Тимошенко