Справа № 640/1804/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

16 червня 2021 року справа №640/1804/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Банк «Київська Русь»)
доПодільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Подільський РВ ДВС у м. Києві)
третя особаУповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Біла Ірина Володимирівна (далі по тексту - третя особа, Уповноважена особа ОСОБА_1 )
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невчинення дій, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»; 2) зобов`язання відповідача невідкладно виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, а саме, запис за виконавчим провадженням №56691208, боржник - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Біла І.В.
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваної бездіяльності, оскільки згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №56691208 станом на 20 січня 2021 року має статус «Завершено», проте, в порушення частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» відповідач не виключив з Єдиного реєстру боржників запис за вказаним виконавчим провадженням «боржник - ПАТ «Банк Київська Русь» ()».

Ухвалою від 16 лютого 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/1804/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання; залучив до участі у справі Уповноважену особу Білу І.В. в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначивши, що в межах виконавчого провадження №56691208 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження ВП №56691208 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки провадження вже завершено.

На думку відповідача, положеннями законодавства не передбачено виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника, у зв`язку із поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» Відповідач вважає, що постанова про повернення виконавчого документа стягувачу не оскаржувалась, а тому відсутні підстави для відновлення виконавчого провадження у відповідності до частини першої статті 41 Закону та, відповідно, відсутні підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідач вказав, що постановою Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №826/22323/15 залишено без змін постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року в частині визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», визнання протиправною та скасування постанови Правління Національного банку України від16 липня 2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь», а, отже, немає підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповіді на відзив позивач вказує, що запис в Єдиному реєстрі боржників унеможливлює здійснення подальших дій щодо припинення банку; визнання протиправними та скасування постанов Правління Національного банку України від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та від 16 липня 2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» не відновлює того становища банку, яке існувало до прийняття таких рішень.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, можуть бути оскаржені особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 17 липня 2015 року №138 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Відповідно до пункту 1 рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 липня 2020 року №1335 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь», які делеговані Стрюковій Ірині Олександрівні рішенням виконавчої дирекції Фонду від 17 грудня 2018 року №3382 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ПАТ «УКРБІЗНЕСБАНК» та ПАТ «Банк «Київська Русь».

Відповідно до пункту 2 зазначеного рішення ліквідація ПАТ «Банк «Київська Русь» здійснюватиметься з урахуванням вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення механізмів регулювання банківської діяльності» та відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» безпосередньо Фондом.

Позивач зазначає, що у Подільському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №56691208 про стягнення з ПАТ «Банк Київська Русь» на користь Подільського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

Згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №56691208 станом на 20 січня 2021 року має статус «Завершено».

За таких обставин, керуючись приписами частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», позивач вважає, що з Єдиного реєстру боржників має бути виключена інформація про боржника.

Оскільки на звернення позивача до відповідача, останній не вчинив дій щодо виключення інформації про боржника з Єдиного реєстру боржників, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на таке.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На виконанні у Подільському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №56691208 про стягнення з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь відповідача витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

10 грудня 2018 року головним державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кравцовою Оленою Сергіївною прийнято постанову ВП №56691208 про повернення виконавчого документа стягувачу.

У вказаній постанові державний виконавець зазначив, що відповідно до пункту 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку: втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається. Відповідно до частини третьої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. У зв`язку з наявною законодавчою забороною на проведення виконавчих дій в частині стягнення за виконавчими документами, боржником за яким є банк, виконавче провадження може бути розпочате та державним виконавцем видається постанова про відкриття виконавчого провадження та (відповідно до обов`язку державного виконавця, якщо виконавчий документ та заява подана стягувачем відповідають та подані з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження») відповідно до вищенаведених норм законодавства повинно бути закінчене, арешти не накладаються, виконавчий документ спрямовується до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб для прийняття рішення про виконання.

З урахуванням викладеного, керуючись пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець вирішив повернути стягувачу виконавчий документ - постанову №56691208, видану 15 червня 2018 року Подільським РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 200,00 грн.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому, відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону

В обґрунтування позовних вимог щодо необхідності виключення інформації про боржника з Єдиного реєстру боржників позивач посилається на частину першу статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Зі змісту статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що Єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Згідно з частинами п`ятою, сьомою статті 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Аналогічні норми визначені і у пункті 6 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5, за якими система виключає відомості про боржника з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови:

- про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про скасування заходів примусового виконання за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Тобто, норми статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» та Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження не передбачають виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Звертаючись до суду, позивач просив, зокрема, визнати протиправною бездіяльність Подільського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо невчинення дій, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка такого суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був вчинити і міг, але не вчинив.

Разом із тим, суд встановив, відповідач діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки частина перша статті 40 цього Закону не встановлює обов`язку щодо виключення з Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Більше того, як зауважено вище, у відповідності до пункту 6 розділу X Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, з Єдиного реєстру боржників відомості про боржника виключаються одночасно з настанням обставин, зазначених у цьому пункті.

Наведене свідчить, що відповідач не допускав протиправної бездіяльності щодо невчинення дій, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а тому позовні вимоги у цій частині є безпідставними.

Водночас суд відхиляє посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі №826/22323/15 та доводи про відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки зазначене не стосується спірних правовідносин.

Суд також відмовляє у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача невідкладно виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, а саме, запис за виконавчим провадженням №56691208, боржник - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Біла Ірина Володимирівна, оскільки є похідними від позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність оскаржуваної поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено судові витрати, які підлягають розподілу - відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову Публічному акціонерному товариству «Банк «Київська Русь» повністю.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, якщо розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» (04071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А; ідентифікаційний код 24214088);

Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (04208, м. Київ, просп. Гонгадзе, буд. 5-Б; ідентифікаційний код 34482497);

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Біла Ірина Володимирівна (4071, м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А; реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий).

Суддя В.А. Кузьменко