Справа № 420/3976/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3976/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Філатова,15-А, м. Одеса, 65080) про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітку,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі ГУНП), в якому просить: - визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУНП від 01.03.2021 року №406 о/с в частині призначення його ОСОБА_1 , старшим слідчим слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП, установивши посадовий оклад 2500 гривень, звільнивши з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції ГУНП, встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45%; зобов`язати відповідача поновити (призначити) його ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП з 01.03.2021 року, з розміром посадового окладу, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції»; стягнути з відповідача на його користь різницю в грошовому забезпеченні заробітною платнею за час несення служби на нижче оплачуваній посаді, за період з 01.03.2021 по день винесення судового рішення.

Також позивач просив допустити негайне виконання судового рішення про поновлення (призначення) його ОСОБА_1 , капітана поліції на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП з 01.03.2021 року.

Позивач зазначив, що 22.05.2020 року його наказом начальника ГУНП №666 о/с призначено на посаду заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції ГУНП в порядку просування по службі.

01.03.2021 року оскаржуваним наказом призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП.

Позивач вважає оскаржуваний наказ прийнятий всупереч вимогам ст. ст. 32, 42 Кодексу законів про працю України, ст.ст.59, 65, 68 ЗУ «Про Національну поліцію України» та Наказу Міністерства внутрішніх справ України «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції» №1235 від 23.11.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вищезазначеним Порядком не передбачено для видання наказу такої підстави як протокол кадрової комісії.

Також позивач вказує, що ч.3 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» встановлені випадки, в яких можливе переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський, зокрема, у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду.

Протокол кадрової комісії ГУНП з кадрових питань №9/2276 від 24.02.2021 року, якій зазначений у якості видання оскаржуваного наказу, свідчить про те, позивач призначається на нижчу посаду ніж та, на якій він перебував перед призначенням наказом №406 о/с від 01.03.2021 у зв`язку із організаційно - штатними змінами в ГУНП та відсутністю рівнозначних вакантних посад .

Позивач стверджує, що Наказом НПУ №1033 від 24.12.2020 Усатівське відділення поліції Біляївського відділу поліції ГУНП фактично було перейменовано у зв`язку із організаційно штатними змінами в ГУНП у відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції ГУНП. При цьому посада, яку обіймав він - заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення залишилася у штатному розписі вказаного відділення поліції та остання відповідає граничному спеціальному званню «майор поліції», тобто фактичного скорочення посади не відбулося та посада, яку він займав, залишилася у штатному розписі відділення поліції.

Згідно з ч.5 ст. 68 Закону «Про Національну поліцію» переважні право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службової діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службової діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Позивач посилається на п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.992 року, в якому роз`яснено , що відповідно до ст.32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Згідно з ч.3 ст.32 КЗпП в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

Окрім того відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 07.11.2006 №402/13/116-06 перейменування

підприємства не є зміною в організації виробництва і праці, в т.ч. реорганізацією. Це не тягне за собою звільнення працівників чи переведення їх на інші посади (професії).

Позивач вважає, що його трудові права порушені, оскільки у нього у сім`ї два утриманці (жінка та дитина, догляд за якою у зв`язку із її розвитком потребує значних матеріальних вкладень), в сім`ї якого немає інших працівників з самостійним заробітком, проте його безпідставно призначають на посаду з нижчою заробітною платнею, не беручи до уваги, що, як йому відомо, на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП на 24.02.2021 року інша особа не призначена, а він має тривалий безперервний стаж роботи у даному відділенні поліції, не має дисциплінарних стягнень за час служби.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17.03.2021 позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 31.03.2021 продовжено строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити в порядку спрощеного позовного провадження буз повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником відповідача до суду відзив на адміністративний позов не надано.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу проходження публічної служби в органах поліції позивача.

Статтею 59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Судом встановлено, що 22.05.2020 року наказом ГУНП №666о/с від 22.05.2020 року капітана поліції ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції ГУНП в порядку просування по службі установивши посадовий оклад 3000 гривень, звільнивши з посади заступника начальника слідчого відділення Арцизького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 60% (а.с.65).

01.03.2021 року ГУНП виданий наказ №406о/с, яким капітана поліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП, установивши посадовий оклад 2500 гривень, звільнивши з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45% (а.с.30).

В наказі зазначена підстава його прийняття: протокол кадрової комісії ГУНП з кадрових питань №9/2276 від 24.02.2021 року.

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії з кадрових питань ГУНП №9/2276 від 24.02.2021 року на засідання комісії запрошені працівники поліції відносно яких не вирішено питання щодо призначення їх в нові штати територіальних підрозділів ГУНП, мінімум по три вакантні посади з подальшим призначенням вказаних поліцейських на обрані ними посади, а саме капітану поліції ОСОБА_1 заступнику начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції ГУНП: - старшого слідчого слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП; - старшого слідчого слідчого відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП; - старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП. Капітан поліції ОСОБА_1 відмовився від запропонованих посад.

Вирішено внести начальнику ГУНП пропозицію щодо призначення ОСОБА_1 на посаду старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх трудових прав та просив скасувати наказ про його звільнення зі служби.

Розглянувши подані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та їх задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 60 (« Правове регулювання служби в поліції») Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Питання переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції регламентовано ст.65 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до ч.1 якої переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби;

за ініціативою поліцейського;

у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації;

у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби);

за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації;

у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до ст.87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський:

у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей;

за ініціативою поліцейського;

як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до ст.87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Згідно з ч.2 ст.65 Закону посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Відповідно до частин 7-9 ст.65 Закону переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації встановлений ст.68 КАС України.

Частиною 1 статті встановлено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно з ч.2 поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Спірні правовідносини стосуються саме переміщення позивача по службі, оскільки перевід відповідно до частин 7-9 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Частиною 5 ст.59 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що порядок підготовки та видання наказів встановлює МВС України.

Наказом МВС України №1235 від 23.11.2016 року затверджені Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження служби в поліції (далі Порядок №1235), Перелік документів з питань проходження служби.

Відповідно до п.2 розділу І Порядку рішення з питань проходження служби в поліції оформлюються письмовими наказами по особовому складу.

Згідно з розділом ІІ Порядку підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, як, зокрема, призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку встановлено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів та підрозділів поліції, а також закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи поліції), відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, а також номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з п.2,3 розділу ІІІ підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу. Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року №1235 (далі - Перелік).

У вказаному переліку зазначені: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду (додаток 1); подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення (додаток 2).

Згідно з додатком 1 у поданні про призначення на посаду, яке подається та підписується вказується начальником структурного підрозділу, територіального (у тому числі міжрегіонального) органу, установи Національної поліції України, зазначаються відомості про особу, яку призначають на посаду, рівень її фахової і професійної підготовки, ділові та моральні якості працівника за період служби; основні показники службової діяльності за займаною посадою, також зазначається клопотання про встановлення посадового окладу та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, які мають постійний характер).

Таким чином, підставою для видання наказу про призначення на посаду у будь-якому випадку є рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі або подання про призначення на посаду.

Проте в оскаржуваному позивачем наказу у якості підстави для його видання зазначений протокол кадрової комісії ГУНП з кадрових питань №9/2276 від 24.02.2021 року, що є самостійною підставою для визнання його протиправним та скасування. При цьому висновок суду ґрунтується на тому, що і протокол, копія якого надана до суду позивачем, не містить відомостей необхідних для видання наказу про призначення на посаду у відповідності з вимогами Порядку №1235.

Крім того, у вказаному протоколі відсутні обґрунтування щодо необхідності пропонування позивачу інших посад, ніж тієї, що він обіймав. Не зазначено про її відсутність, скорочення.

При цьому відповідачем не поданий відзив на позов та таким чином не спростовані доводи позивача, що його посада після реорганізації наявна лише зазнала перейменування.

Суд вважає доводи позивача обґрунтованими, оскільки в іншому випадку (скорочення посади) його необхідно було у відповідності до ст.68 Закону персонально письмово попередити про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Враховуючи викладене, суд вважає неправомірним переміщення позивача на нерівнозначну посаду. При цьому в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, відповідно до якої, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд вважає за необхідним застосувати до спірних правовідносин висновки Верховного суду викладені у постанові від 31.03. 2021 року по справі №120/872/20-а.

У постанові від 31.03.2021 року по справі № 120/872/20-а зазначено, що Верховний Суд неодноразово висловлював свою позицію стосовно того, що у відносинах публічної служби, пріоритетними є норми саме спеціального законодавства.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року №580-VІІІ (далі Закон №580-VІІІ) є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, а, відтак, у цьому спорі застосуванню мають підлягати норми спеціального законодавства.

Верховний Суд вважає, що в цьому випадку спеціальний Закон №580-VІІІ встановлює

підстави переміщення, які зазначені у частині першій ст.65 цього Закону та порядок переміщення, який визначає за чиєю ініціативою таке переміщення відбувається.

Таке переміщення може відбуватися - за ініціативою поліцейського або ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення (ч.8 ст.65 Закону).

Проте Закон 580-VIII не врегульовує питання рівнозначності посад.

В свою чергу визначення рівнозначної посади міститься в Законі України «Про державну службу» та відповідно до ст.2 означає посаду державної служби, що належить до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу.

Аналогічна правова позиція щодо надання оцінки рівнозначності посад поліцейських із врахуванням положень Закону України «Про державну службу», викладена у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі N820/6677/16, і Верховний Суд у цій справі не вбачає підстав відступати від неї.

Висновок щодо необхідності застосування норм Закону України «Про державну службу» в частині визначення поняття "рівнозначна посада" при розгляді спорів стосовно переведення поліцейських на інші посади з підстав, передбачених ч.1 ст.65 Закону №580-VІІІ, викладений також і в постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі N825/896/18.

Верховний суд наголосив, що в даному випадку норми Закону України «Про державну службу» застосовано не як норми прямої дії, а як норми закону, що регулює подібна правовідносини (аналогія закону) в розумінні ч.6 ст.7 КАС України.

Порівняння посад яку обіймав позивач та на яку був переміщений, щодо оплати праці, ступеню підпорядкованості, виконання функціональних обов`язків, за наслідком чого суди дійшли обґрунтованого висновку про нерівнозначності цих посад. Так, посада, на яку ОСОБА_1 переміщено за спірним наказом нижче оплачувана, менш кваліфікована та з меншою територією, на яку поширюється коло його повноважень.

Також відрізняється коло функціональних обов`язків та ступінь підпорядкованості за посадою, яку обіймав позивач до переміщення, та новою посадою.

Судами попередніх інстанцій, вимога щодо граничності спеціального звання при заміщенні на посади в тих чи інших органах Національної поліції не означає про рівнозначність таких посад, оскільки у п.8 ч.10 ст.62 Закону №580-VІІІ йдеться про можливість переміщення поліцейського по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Крім того, суди обґрунтовано акцентували увагу на вимогах п.8 ч.10 ст.62 Закону №580-VІІІ , яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, і згідно якої поліцейський може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

При цьому, відповідно до п. п. 1-3 Порядку №1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

По даній справі позивач ОСОБА_1 , якій обіймав посаду заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції ГУНП з посадовим окладом 3000 гривень, надбавкою за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 60% оскаржуваним наказом призначений на посаду старшого слідчого слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП з посадовим оклад 2500 гривень, надбавкою за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45%, що очевидно не є рівнозначною посадою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що переміщення позивача було здійснено з порушенням норм порядку переміщення осіб, порушення його прав у зв`язку з переміщенням на нижче оплачувану посаду з іншим колом функціональних обов`язків та ступеня підпорядкованості за посадою, яку обіймав позивач до переміщення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо скасування оскаржуваного наказу та вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування наказу ГУНП від 01.03.2021 року №406 о/с в частині призначення ОСОБА_1 старшим слідчим слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП, поновлення його на цієї посаді, зобов`язавши відповідача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні вирішити питання про призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.06.2020 року по справі №521/1892/18 рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь різницю в грошовому забезпеченні заробітною платнею за час несення служби на нижче оплачуваній посаді, за період з 01.03.2021 по день винесення судового рішення, то вона підлягає задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу з 01.03.2021 року по 14.06.2021 року (дата прийняття рішення по справі) різницю в грошовому забезпеченні ОСОБА_1 за час проходження служби на нижче оплачуваної посаді.

Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що позивач проходить службу в поліції не маючи дисциплінарних стягнень, позитивно характеризується, має дитину, яка хворіє.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Законом України від 14.09.2006 року №137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» Верховна Рада України постановила ратифікувати Європейську соціальну хартію (переглянуту), вчинену 3 травня 996 року у м. Страсбурзі та підписану від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі.

Статтею 1 ч. ІІ вказаної Хартії визначено, що метою забезпечення ефективного здійснення права на працю Сторони зобов`язуються, зокрема: - визнати однією зі своїх найголовніших цілей i одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого i стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості; - ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає.

Суд вважає, що суб`єктом владних повноважень порушено принцип захисту обґрунтованих сподівань, який тісно пов`язаний із принципом юридичної визначеності і є невід`ємним елементом принципу правової держави та верховенства права. Європейським судом у справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638 зазначено, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть. Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Трудовою гарантією для позивача була відсутність права у відповідача переміщувати його на нижче оплачувану посаду при відсутності встановлених законодавством підстав для таких дій.

Частиною 4 ст.159 КАС України встановлено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову. З урахуванням встановлених обставин по справі суд кваліфікує неподання відзиву на позов по даній справі як його визнання.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно з ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням встановлених судом обставин, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню

Частиною 1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного суд вважає, що з ГУНП за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у сумі 800,00грн.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби, у зв`язку з чим рішення про поновлення позивача на службі в поліції підлягає негайному виконанню.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246, 371 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Філатова,15-А, м. Одеса, 65080, ) про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення заробітку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.03.2021 року №406 о/с в частині призначення ОСОБА_1 старшим слідчим слідчого відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, установивши посадовий оклад 2500 гривень, звільнивши з посади заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 45%.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 01.03.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні вирішити питання про призначення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду посаді заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Усатівського відділення поліції Біляївського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю грошового забезпечення ОСОБА_1 за час проходження служби на нижче оплачуваної посаді з 01.03.2021 року по 14.06.2021 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 800,00грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва