Справа № 520/4298/21
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 р. № 520/4298/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мороко А.С.,

за участю секретаря судового засідання - Рубіної Я.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові адміністративну справу № 520/4298/21 за позовом ОСОБА_1 до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд:

- визнати розпорядження № 62-п від 17 лютого 2021 року Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Кам`янської сільської ради незаконним та скасувати його;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Кам`янської сільської ради;

- стягнути з Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17 лютого 2021р. по день винесення судового рішення;

- допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення позивача на посаду головного бухгалтера Кам`янської сільської ради та стягнення середньомісячного заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що розпорядження № 62-п від 17 лютого 2021 року Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Кам`янської сільської ради є незаконним у зв`язку з порушенням гарантій при звільненні, наданих одиноким матерям.

Позивач в судове засідання прибула, просила задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача під час судового розгляду справи проти позову заперечував, надавши відзив на адміністративний позов, та зазначив, що при винесенні оскаржуваного розпорядження Дворічанська селищна рада Куп`янського району Харківської області діяла у межах та у спосіб, встановлені чинним законодавством України, а отже звільнення позивача із займаної посади є законним. Просив у позові відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.

Розпорядженням Кам`янського сільського голови № 38 від 01.08.2014 ОСОБА_1 призначено з 01.08.2014 на посаду головного бухгалтера Кам`янської сільської ради Дворічанського району Харківської області.

08.12.2020 головою Дворічанської селищної ради винесено рішення № 09-VIIІ від 08.12.2020 "Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області", відповідно до якого реорганізовано Дворічанську селищну раду Куп`янського району Харківської області, шляхом приєднання до неї, зокрема, Кам`янської сільської ради Дворічанського району Харківської області.

16.12.2020 головою Дворічанської селищної ради винесено розпорядження № 43 "Про попередження працівників сільських рад про наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 КЗпП".

З вказаним розпорядженням ознайомлено позивача 17.12.2020 та запропоновано посаду спеціаліста виконавчого апарату Дворічанської селищної ради на умовах конкурсу, на яку ОСОБА_1 надала згоду.

Поряд з цим, 17.02.2021 розпорядженням Дворічанського селищного голови № 62-п звільнено ОСОБА_1 , головного бухгалтера Кам`янської сільської ради Дворічанського району Харківської області, з 17.02.2021 за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з реорганізацією Кам`янської сільської ради.

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Щодо вирішення справи по суті, суд вказує наступне.

Згідно з ч. 1 та 6 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України "Про державну службу".

Пунктом 1 ст. 1 цього Закону визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Згідно ст. 3 Закону України "Про державну службу" цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 2, 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу" передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення.

Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені ст. 87 Закону України "Про державну службу", зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Законом України від 14.01.2020 року № 440-IX "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи", який набрав чинності 13.02.2020 року, внесено зміни до Закону України "Про державну службу".

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу" суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Законом України від 12.12.2019 № 378-IX "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України", який набув чинності 02.02.2020, статтю 49-2 КЗпП України після частини п`ятої доповнено новою частиною такого змісту: "Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 цього Кодексу не застосовуються положення ч. 2 ст. 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень".

При цьому, ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років, спеціальним законом не врегульовано, а тому застосуванню підлягають положення КЗпП України.

Відповідно ч. 3 ст. 184 КЗпП, звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Таким чином, звільнення окремих категорій працівників, зокрема, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років можливе лише у випадку повної ліквідації підприємства, за умови обов`язкового працевлаштування таких працівників.

Позивач є одинокою матір`ю, на утриманні якої знаходиться неповнолітній 13-річний син, ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 СК України № 2 від 08.06.2013.

Таким чином, звільнення позивачки допускається винятково у випадку повної ліквідації підприємства, установи, організації та з обов`язковим працевлаштуванням.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Кам`янська сільська рада Дворічанського району Харківської області на даний час не припинена перебуває в стані припинення, запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи відсутній.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки відповідачем не дотримано встановлені державою гарантії щодо обмеження звільнення окремих категорій працівників, а тому, розпорядження № 62-п від 17 лютого 2021 року Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про звільнення позивача з посади головного бухгалтера Кам`янської сільської ради є незаконним та підлягає скасуванню.

Також, суд зазначає, що відповідно до абз. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню за час вимушеного прогулу врегульовано Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з оскаржуваним розпорядженням останнім робочим днем ОСОБА_3 є 16.02.2021, а тому, сума середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу підлягає стягненню, починаючи з 17.02.2021 (з дати звільнення) по день постановлення судового рішення в справі.

Згідно наданої відповідачем довідки середньоденна заробітна плата позивача за два останні місяці роботи, що передували звільненню складає 1029,71 грн.

При цьому кількість робочих днів за період з 17.02.2021 по 10.06.2021 становить 78 робочих днів.

Отже, за час вимушеного прогулу на користь позивача підлягає нарахуванню та стягненню сума середньої заробітної плати в розмірі 80317,28 грн (78 р.д. * 1029,71 грн).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Водночас, суд зазначає, що рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, підлягає негайному виконанню відповідно до п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) до Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області (місцезнаходження: вул. Слобожанська, буд. 8, смт. Дворічна, Дворічанський район, Харківська область, 62702, ідентифікаційний код - 04397037) про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження № 62-п від 17 лютого 2021 року Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області про звільнення ОСОБА_1 з посади головного бухгалтера Кам`янської сільської ради.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Кам`янської сільської ради з 17 лютого 2021 року.

Стягнути з Дворічанської селищної ради Куп`янського району Харківської області (ідентифікаційний код - 04397037) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середній заробіток за період з 17 лютого 2021 року по 10 червня 2021 року в сумі 80317 (вісімдесят тисяч триста сімнадцять) 38 коп.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Кам`янської сільської ради, а також в частині стягнення середнього заробітку в межах одного місяця.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 15 червня 2021 року.

Суддя А.С. Мороко