Справа № 640/27815/20
Суддя: Григорович П.О.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року м. Київ № 640/27815/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Григоровича П.О., при секретарі судового засідання Морозовій Я.В., у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу

за позовом до третя особаОСОБА_1 Головного управління Національної поліції в Київській області Києво-Святошинський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області
провизнання неправомірними накази, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку
Позивач, ОСОБА_1 ,

Пр-к позивача - ОСОБА_2 .

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі також - Відповідач, ГУ НП в Київській області), в якій просить:

1. Визнати неправомірним наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від 09.10.2020 № 621.

2. Визнати неправомірним наказ начальника Головного управління Національної поліції в Київській області від 09.10.2020 № 290 о/с.

3. Зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції в Київській області поновити ОСОБА_1 на службі в Києво-Святошинському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

4. Зобов`язати начальника Головного управління Національної поліції в Київській області виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за встановленими нормами за час вимушеного прогулу з 13.10.2020 до дня поновлення на роботі.

Оскільки рішення по даній справі може вплинути на права та обов`язки Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, судом залучено вказаного суб`єкта владних повноважень до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача (далі також - Третя особа, Києво-Святошинський ВП).

Обґрунтовуючи заявлені у позові вимоги представник позивача вказав на протиправності оскаржуваних наказів з підстав їх невідповідності критеріям правомірності, закріпленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Також представник позивача наголосив на відсутності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, що свідчить про безпідставність і необґрунтованість застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Представник ГУ НП в Київській області подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в його задоволенні, оскільки вважає звільнення Позивача правомірним та таким, що здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник третьої особи письмових пояснень по суті спору суду не подав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення їхніх представників, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач з 2004 року по 2015 рік працював в ГУ МВС України в Київській області, а з 2015 року по день звільнення проходив службу в ГУ НП в Київській області (том 1, а.с. 16-18).

За період роботи в органах внутрішніх справи та поліції був неодноразово заохочений подяками (том 1, а.с. 24-29).

Відповідно до доповідної записки про виявлення критичної публікації щодо можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУ НП в Київській області від жовтня 2020 року (том 1, а.с. 107-108), 07.10.2020 під час моніторингу засобів масової інформації в соціальній мережі «Facebook», а саме на сторінці користувача ІНФОРМАЦІЯ_1 « ІНФОРМАЦІЯ_2 », було виявлено критичну публікацію щодо можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУ НП в Київській області.

Вивченням вказаної публікації встановлено, що у ньому зазначена інформація наступного змісту: «На мене вчора напали поліцейські. За те, що я знімала їх на відео. Заламали руки, пошкодили накамерний мікрофон. В момент нападу на це дивилися інші правоохоронці, але ніхто з них мені не допоміг. Напали на мене в Гатному під час засідання виборчої комісії, яку я абсолютно законно знімала для свого документального фільму «ІНФОРМАЦІЯ_5». На вулиці під стінами комісії зібрались декілька десятків людей. Серед них місцеві активісти впізнали «тітушок», яких, за їхніми словами привезли на двох автобусах. Сюди ж приїхали декілька поліцейських патрулів. Я фіксувала події на відео. В цей момент невідомий мені чоловік попросив його не «фотографувати». Я відвела камеру у бік, але він продовжував тиснути на мене, аби я прибрала камеру взагалі. Пізніше виявилось, що це поліцейський, але на той момент він не представився і проігнорував моє прохання показати посвідчення. При цьому, я неодноразово казала йому, що я журналіст, просила відійти, якщо він не хоче потрапити в кадр, але він продовжував агресивно напирати на мене, вимагаючи посвідчення журналіста. ОСОБА_3 зафільмувала шматок конфлікту на телефон, який цей самий поліцейський вихватив з її рук. В той самий момент, коли я підняла камеру аби зафіксувати напад на ОСОБА_4 , інший поліцейський накинувся на мене. До цього доєдналися ще декілька колег, які почали заламувати мені руки і виривати камеру. Все записано на відео. Мікрофон доведеться купувати новий, але це ніщо порівняно зі стресом через «моральну» поведінку патрульних і тим, що мені довелося пережити. Я вимагаю притягнути винних до відповідальності. Заяву про правопорушення я вже написала в поліцію Патрульна поліція Київської області, а також в Державне бюро розслідувань».

Переглядом відеозапису, який було прикріплено до публікації встановлено, що зокрема Позивач на 13 секунді розпочинає діалог з особою, яка представляється журналістом ОСОБА_5 . На 33 секунді вказано відеозапису, ОСОБА_1 повідомляє ОСОБА_5 «нам що забрати ваше відео». На 46 секунді відеозапису ОСОБА_1 буду працівником поліції, у порушення вимог пункту 3 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту, частини 3 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, розпочинає розмову з ОСОБА_5 на підвищених тонах, у ході якої наказує останній закінчити здійснювати фіксацію роботи поліції. На 1 хвилині 32 секунді до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 підходить невідома жінка з одягнутою медичною маскою на обличчі, а ОСОБА_5 у цей час починає відбігати від поліцейських і кричати на допомогу. На 1 хвилині 45 секунді на відеозаписі зафіксовано, як невстановлена особа вибиває з рук громадянина (ймовірно користувача «Facebook» ОСОБА_3 ), яка здійснює відеозйомку відеокамеру, яка впала на земельне покриття, однак продовжувала здійснювати відеофіксацію. На вказаному ролику зафіксовано, як ОСОБА_5 кличе на допомогу, а невідома особа у цивільних брюках світлого кольору та у курці коричневого кольору намагається відвести останню від поліцейських.

Разом з тим, проаналізувавши публікацію користувача «Facebook» ОСОБА_6 та відеоматеріалу прикріпленого до вказаної публікації можливо зробити висновок, що зокрема Позивач, будучи працівником поліції, не вжив жодних заходів щодо затримання особи, яка вчинила проти громадянина, який здійснював відеозйомку неправомірних дій, а саме вибила з рук відеокамеру.

Окрім того, вивченням критичної публікації, а саме коментарів громадян встановлено, що вказані дії поліцейських призвели до значного резонансу у засобах масової інформації, факту причетності діючих працівників правоохоронних органів до неправомірних дій, що призвели до значного зменшення довіри населення до поліції.

З огляду на зазначене було запропоновано призначити за вказаним фактом службове розслідування.

На підставі результату моніторингу 07.10.2020 засобів масової інформації в соціальній мережі «Facebook», внаслідок виявлення критичної публікації сторінці користувача ОСОБА_6 щодо можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУ НП в Київській області, наказом ГУ НП в Київській області від 07.10.2020 № 1680 «Про призначення службового розслідування» (том 1, а.с. 106-107), зокрема, відносно Позивача призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни та відсторонено його від виконання службових обов`язків (посади) з 07.10.2020.

Відповідно до інформаційної довідки «Про проведення обшуків та затримання окремих працівників ГУНП в Київській області» від 08.10.2020 № 99 (том 1, а.с. 109), 08.10.2020 до Головного управління надійшла інформація про те, що працівниками ГВ БКОЗ Головного управління СБУ у місті Києві та Київській області, розташованого у м. Києві, під процесуальним керівництвом Київської міської прокуратури у рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 05.10.2020 до ЄРДР за № 0002003, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, на підставі статті 233 КПК України було проведено обшук у службовому кабінеті старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області Стретовича С.В.

У ході попередньої перевірки встановлено, що 08.10.2020 близько 13:30, по АДРЕСА_1 працівниками вищезазначених правоохоронних органів проведено обшук у службовому кабінеті № 2 Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області, який закріплений за ОСОБА_1 , де у його особистій сумці виявлено 26 предметів зовні схожих на бойові набої до автомата Калашнікова, з яких 13 - 7,62 калібру та 13 - 5,45 калібру, а також 6 000 доларів США, номіналом 59 купюр по 100 доларів та 2 купюри по 50 доларів.

У подальшому під час проведення обшуку у коридорі Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області у столі виявлено та у подальшому вилучено паперовий ящик, в якому знаходилось 380000 гривень номіналом по 500 гривень кожна однієї ж серії та 10000 гривень по 500 гривень.

ОСОБА_1 затримано в порядку статті 208 КПК України та вирішується питання про оголошення йому підозри.

Під час вищевказаної події, ОСОБА_1 перебував на службі, у цивільному одязі, без вогнепальної зброї.

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 щодо наведених обставин (том 1, а.с. 110), він скористався положеннями статті 63 Конституції, при цьому зазначивши, що у повному обсязі підтверджує пояснення надані ОСОБА_7 .

У свою чергу, з пояснень ОСОБА_7 (том 1, а.с. 111-112) вбачається, що 06.10.2020 о 19 годині в Гатнянській ЗОШ, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , відбудеться засідання членів ТВК, одне з питань яких буде розглядатися щодо зняття кандидатури ОСОБА_8 , який балотується на голову Гатнянського ОТГ. Того ж дня надійшла оперативна інформація про те, що до ТВК, а саме до Гатнянській ЗОШ невідомі особи збирають груп осіб, так званих «тітушок», які ймовірно мають вчиняти провокації, порушувати громадський порядок, тим самим вчиняючи психологічний тиск на членів комісії ТВК та громаду села, які прийшли підтримати кандидатів. Того ж дня, близько 18:00 під час проведення наради, т.в.о. начальника Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 повідомив, що я, разом з працівниками СКП та іншими працівниками вказаного відділу поліції виїжджали для забезпечення охорони громадського порядку на території ТВК Гатнянської територіальної виборчої комісії. Прибувши за вказаною адресою, нами було виявлено близько 10 підозрілих автомобілів, в яких знаходились особи чоловічої статі, спортивної тілобудови, віком близько 20-35 років, з поміж яких було виявлено 4 особи, які вчиняли провокації на території обслуговування Чабанівського ВП, а саме були організаторами та приймали активну участь у порушенні громадського порядку подій, пов`язаних з подіями, які відбувалися у лютому-березні 2020 року, під час розблокування лісової дороги сполученням с. Хотів-с. Новосілки.

Розуміючи те, що вказані особи можуть провокувати конфліктні ситуації на території ТВК, до даних осію підійшли працівники поліції для перевірки документів та встановлення осіб, на що останні документи не пред`явили, пояснюючи це тим, що «з собою вони їх не носять», у зв`язку з чим було прийнято рішення запросити вказаних осіб до Чабанівського ВП для надання пояснень та встановлення особистості, на що останні добровільного погодилися та поїхали до ВП. У цей час, в нашу сторону прямувала невідома жінка, яка тримала у руках відеокамеру та проводила відеозйомку. Прикріпленого бейджика, посвідчення журналіста чи будь-яких розпізнавальних знаків, які засвідчують особу журналіста на невідомій особі на момент відеозйомки не було. До вищевказаної жінки підійшли працівники поліції та цивільні ослби. У цей час ОСОБА_1 попросив пред`явити документи для встановлення особи та запитав, на яких підставах вона здійснює відеозйомку.

При цьому, ОСОБА_7 у поясненнях зауважила, що ОСОБА_1 знаходився у цивільному одязі та пред`явив своє службове посвідчення на прохання останньої. Натомість жінка повідомила, що вона є журналістом, на що ОСОБА_1 попросив пред`явити посвідчення журналіста, але невідома жінка відмовилась його пред`явити, пояснюючи це тим, що при собі вона його не має та продовжувала вести відеозйомку.

ОСОБА_7 у поясненнях зауважила, що до вказаної жінки ніхто не застосовував ніяких протиправних дій, фізичної сили та болю не завдавали, а навпаки вона провокувала конфлікту ситуацію, не пред`являла ніяких документів та продовжувала вести відеозйомку, під час якої відбігла в сторону та почала безпідставно кричати на допомогу та привертаючи до себе увагу. Надалі я почула, як невідома жінка кличе на допомогу працівників поліції, у цей час я обернулась та побачила невідому жінку в компанії невідомих осіб, підійшовши до них для з`ясування обставин, остання розвернулась разом із невідомими особами, нічого не пояснюючи направилась до приміщення Гатнянській ЗОШ, де проходило засідання ТВК, а я продовжувала ОПП разом з іншими працівниками поліції.

Одночасно ОСОБА_7 у поясненнях додала, що на наступний день їй стало відомо, що невідома жінка, яка підписана в соцмережі «Фейсбук» як « ОСОБА_10 » виклала пост з приводу того, що працівники поліції їй пошкодили відеокамеру та мікрофон, до того посту додала відеозапис, як вона кличе на допомогу. Хоча під час перегляду доданого нею відеозапису, факту пошкодження відеокамери та мікрофону спростовується вказаними же, як остання відходить від осіб та кличе працівників поліції, відео звуко-запис при цьому продовжується.

Надалі, близько 22:00 я повернулась до приміщення ТВК де побачила, що вказана особа, яка попередньо здійснювала відеофіксацію працівників поліції, тією ж камерою продовжувала здійснювати відеозйомку роботи ТВК, що знову ж спростовує факт пошкодження відеокамери та мікрофону. Також на вказаній особі в приміщення ТВК знову ж був відсутній бейдж, посвідчення журналіста чи будь-які розпізнавальні знаки, які посвідчують особу журналіста.

На думку ОСОБА_7 в таких діях невідомої жінки вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 1185-7 КУпАП.

Згідно з поясненними т.в.о. начальника Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області ОСОБА_9, він підтримав пояснення ОСОБА_7 (том 1, а.с. 113).

Інші опитані, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (том 1, а.с. 114-120), пояснили, що прибули до Гатнянській ЗОШ для забезпечення громадського порядку, протягом часу перебування (зокрема, з 20:00 до 24:00) на об`єкті порушень громадського порядку, бійок, конфліктних ситуацій не виникало.

Відповідно до пояснень ОСОБА_17 , що містяться в матеріалах справи, вбачається, що 29.09.2020 вона разом з іншими співробітниками поліції прибула за викликом на місце події за адресою: АДРЕСА_3 , де на узбіччі знаходився труп невідомого чоловіка, у кишенях куртки якого, під час огляду, було виявлено 13 предметів зовні схожих на патрони калібру 7,62 мм та 13 предметів зовні схожих на патрони калібр у 5,45 мм, які були поміщені до поліетиленового канцелярського файлу, виписана бірка, на якій підписалися учасники огляду, проте наклеїти її на пакет не виявилось можливим за відсутності клею, тож дану дію ОСОБА_17 мала вчинити по приїзду до Чабанівського ВП. Вказані предмети зберігалися у металевій шафі кабінету № 2 Чабанівського ВП. Вилучені предмети ОСОБА_17 мала спрямувати на балістичну експертизу, проте не зробила цього у зв`язку з великим навантаженням. За для уникнення перевірки та дисциплінарної відповідальності, 08.10.2020 ОСОБА_17 повідомила ОСОБА_1 про те, що в сейфі службового кабінету знаходяться вилучені предмети схожі на патрони. Аналогічні пояснення також надав ОСОБА_18 .

Розглянувши матеріали службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУНП в Київській області, дисциплінарна комісія склала висновок від 09.10.2020 (далі також - Висновок) (том 1, а.с.122-132), яким, окрім вищенаведених аналогічних обставин зафіксовано, що сектором дізнання Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000164 від 07.10.2020, за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 171 КК України, за заявою ОСОБА_5 (журналіста газети « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») від 07.10.2020 про те, що 06.10.2020 приблизно о 20:00 невідомі особи, знаходячись по АДРЕСА_2 перешкоджали здійсненню професійної діяльності останньої, а саме пошкодили мікрофон на камері.

Окрім того, Висновок було складено з урахуванням вказаної вище інформації про обшук у кабінеті Позивача в рамках кримінального провадження № 0002003. ОСОБА_1 09.10.2020 працівниками Територіального управління ДБР, розташованого у м. Києві повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.

При цьому, у Висновку зазначено, що як слідує з повідомлення про підозру, у провадженні СВ Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВН ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000730 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України, за фактом незаконного заволодіння грошовими коштами ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Під час досудового розслідування зазначеного кримінального провадженням ОСОБА_1 19.09.2020 провів обшук за місцем проживання гр. ОСОБА_19 , у ході якого вилучив майно, що належить останньому та іншим мешканцям квартири, а також 23.09.2020 ОСОБА_1 в рамках згаданого кримінального провадження провів допит гр. ОСОБА_19, з приводу можливого заволодіння останнім грошовими коштами ТОВ «Укр Кредит Фінанс» шляхом шахрайства з використанням електронно-обчислювальної техніки та здійснення відповідних операцій. 05.10.2020 ОСОБА_1 поблизу будівлі Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВН ГУНП в Київській області, зустрівся із гр. ОСОБА_20, під час чого на запитання останнього повідомив, що особисто здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні щодо шахрайських дій відносно ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а також те, що після отримання неправомірної вигоди у розмірі 500 000 грн. він поверне майно, яке було вилучено під час обшуку у квартирі гр. ОСОБА_19 та не притягатиме останнього до кримінальної відповідальності. У подальшому ОСОБА_1 07.10.2020 близько 15:30, перебуваючи поблизу Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВН ГУНП в Київській області знову зустрівся із гр. ОСОБА_20 та прийняв пропозицію останнього в отриманні неправомірної вигоди у розмірі 400 000 грн., а також запевнив, що після отримання згаданої суми не притягатиме до кримінальної відповідальності гр. ОСОБА_19 та поверне вилучені речі. Крім того, ОСОБА_1 вказав громадянину, що передача грошових коштів повинна відбутися 08.10.2020. так, 08.10.2020 близько 13:15 у холі відділення поліції ОСОБА_1 знову зустрівся із гр. ОСОБА_20 та разом зайшли до кабінету № 2, де ОСОБА_1 вказав гр. ОСОБА_20 на коробку, що у нижній полиці сейфу світлого кольору, після чого гр. ОСОБА_20 , поклав у неї 400 000 грн., які знаходились у пакеті білого кольору. Надалі до приміщення Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВН ГУНП в Київській області прибули ГВ БКОЗ ГУ СБУ у м. Києві та Київській області, ДВБ Нацполіції України та ТУ ДБР, розташованого у м. Києві та провели слідчі дії (обшук) і затримання ОСОБА_1 . 09.10.2020 ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді застави у сумі 88 000 грн.

Як встановлено в ході проведення службового розслідування, незважаючи на норми законодавства, ОСОБА_1 , будучи працівником поліції, під час вищевказаних подій, заходів щодо припинення вчинення правопорушення не вжив, найближчий орган поліції чи своє керівництво про факт можливого надання неправомірної вигоди не повідомив та від домовленості не відмовився. Вказана подія призвела до значного розголосу у ЗМІ факту причетності до вчинення кримінальних правопорушень діючих працівників правоохоронних органів, що призвело до зменшення довіри населення до поліції.

Окрім того, під час проведення службового розслідування членами дисциплінарної комісії у службовому кабінеті ОСОБА_1 виявлено, що останній у порушення вимог Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберігання і пересиланням, схоронності тимчасового вилучення майна під час кримінального провадження, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, зберігав вилучену оргтехніку, грошові кошти у сумі 15 000 грн. у металевому сейфі без опичатувальних пристроїв та будь-яких розпізнавальних табличок де відображено до якого провадження вони належать, час, місце їх вилучення із залученням понятих.

Опитана ОСОБА_5 пояснила, що 06.10.2020 приблизно о 21:00 вона знаходилась за адресою: АДРЕСА_2 , де проводила відеозйомку. В той час посвідчення журналіста вона при собі не мала. Невідомий чоловік , який потрапив у кадр відеокамери попросив його не знімати та не фотографувати. Після чого до ОСОБА_5 підійшли декілька невідомих осіб чоловічої статі та намагалися припинити відеозйомку, а саме хапали за камеру. Далі остання направилась до будівлі Гатнянської ЗОШ, де взяла посвідчення та вийшовши на вулицю виявила, що на камері пошкоджений мікрофон. Пояснення інших осіб наведені вище.

На підставі вищезазначеного дисциплінарна комісія дійшла висновку, що, зокрема, за порушення службової дисципліни, статей 2, 3, 8, 11, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення втрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» та пунктів 1, 3 розділу VІ Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, які виразились у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, проявленні неповаги і порушенні прав та свобод людини, не стриманому, не доброзичливому та не ввічливому спілкуванні з громадянами, не здійсненні заходів щодо покращення поваги населення до поліції, не здійсненні контролю своєю поведінкою, почуттями та емоціями, не дотримання норм ділового мовлення, неналежному пакуванні та збереженні речових доказів, вчиненні вчинків, які призвели до значного розголосу у засобах масової інформації факту причетності поліцейських до вчинення неправомірних дій та вчинення кримінальних правопорушень, не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді безпосередньому керівництву та керівництву ГУ про факт пропозиції та надання неправомірної вигоди цивільною особою, т.в.о. заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київський області майора поліції ОСОБА_1 необхідно звільнити зі служби в поліції.

При цьому, на час проведення службового розслідування Позивач не мав непогашених дисциплінарних стягнень, також відсутні дані про невиконання чи неналежне виконання ним службових обов`язків.

Наказом ГУ НП в Київській області від 09.10.2020 № 621 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників ГУ НП в Київській області» (том 1, а.с. 19-22), за порушення службової дисципліни, статей 2, 3, 8, 11, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення втрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, статті 24 Закону України «Про запобігання корупції» та пунктів 1, 3 розділу VІ Положення про слідчі підрозділи Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 № 570, які виразились у недотриманні положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції та Присяги поліцейського, проявленні неповаги і порушенні прав та свобод людини, не стриманому, не доброзичливому та не ввічливому спілкуванні з громадянами, не здійсненні заходів щодо покращення поваги населення до поліції, не здійсненні контролю своєю поведінкою, почуттями та емоціями, не дотримання норм ділового мовлення, неналежному пакуванні та збереженні речових доказів, вчиненні вчинків, які призвели до значного розголосу у засобах масової інформації факту причетності поліцейських до вчинення неправомірних дій та вчинення кримінальних правопорушень, не повідомленні найближчого органу поліції про виявлення правопорушення, не припиненні вчинення такого правопорушення, не доповіді безпосередньому керівництву та керівництву ГУ про факт пропозиції та надання неправомірної вигоди цивільною особою, зокрема, т.в.о. заступника начальника відділення поліції - начальника слідчого відділення Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київський області майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

На підставі наказу ГУ НП в Київській області від 09.10.2020 № 621, наказом ГУ НП в Київській області від 09.10.2020 № 290 о/с «По особовому складу» (том 1, а.с. 23) відповідно до Закону України «Про національну поліцію» Позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту) частини 1 статті 77, з посади старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції, 13.10.2020.

Наполягаючи на протиправності оскаржуваних наказів Відповідача, Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою про їх скасування та застосування наслідків такого скасування (поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу).

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам і поясненням представників учасників справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним закріпленим процесуальним законом критеріям.

Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано норми Конституції України, Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України), Закону України «Про Національну поліцію» від 01.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII), Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі по тексту - Статут), Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 (далі по тексту - Правила).

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статями 21, 22, 28 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Право громадян України на працю і гарантії держави в правовому захисті працездатним громадянам від незаконного звільнення також закріплені статтями 2, 5-1 КЗпП України.

У свою чергу, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Згідно з частиною першою статті 17, пунктами 1-3 частини першої статтею 18 Закону № 580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і, якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами пункту 1 розділу ІІ Правил, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України; у кожному окремому випадку обирати той захід з-поміж заходів, передбачених законодавством України, застосування якого призведе до настання найменш негативних наслідків; неухильно дотримуватись антикорупційного законодавства України, обмежень, пов`язаних зі службою в Національній поліції України, визначених Законами України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції» та іншими актами законодавства України; виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; мати охайний зовнішній вигляд, бути у встановленій формі одягу; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до розділу IV Правил, незалежно від посади чи звання у відносинах із населенням поліцейський зобов`язаний: бути тактовним та доброзичливим; висловлювати вимоги чи зауваження, що стосуються особи, у ввічливій та переконливій формі; надати можливість особі висловити власну думку; до всіх потерпілих від злочинів або інших правопорушень проявляти повагу, охороняти їх безпеку та право на невтручання в особисте життя.

За будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику.

Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

При цьому, за приписами частин першої та другої статті 19 Закону № 580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до частин першої, третьої статті 29, частини першої статті 31, статті 32 Закону № 580-VIII поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень.

Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України.

Поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема: перевірка документів особи; опитування особи.

Таким чином, поліцейський, під час виконання своїх службових повноважень, має право застосовувати передбачені Законом № 580-VIII поліцейські заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб.

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Статут.

Відповідно до статті 1 Статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, окрім іншого: поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини.

При цьому, під час виконання службових обов`язків поліцейський має право, окрім іншого: на повагу до своєї особистості, коректне ставлення з боку керівників, колег та інших осіб; на правничу допомогу та захист своїх прав під час розгляду скарг або під час 11) на захист від переслідування у разі повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, здійснених керівництвом та працівниками Національної поліції України.

Згідно зі статтею 11 Статуту, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом (частина третя статті 11 Статуту).

За приписами статті 12 Статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин першої-третьої статті 13 Статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Згідно з пунктом 6 частини першої, частин другої, третьої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Відповідно до статті 14 Статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

У разі вчинення поліцейським більше двох дисциплінарних порушень проводиться одне службове розслідування. Якщо протягом проведення службового розслідування поліцейським вчинено інший дисциплінарний проступок, розпочинається нове службове розслідування.

У разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність поліцейського, щодо яких вже проводиться службове розслідування, така скарга долучається до матеріалів службового розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Так, процедуру проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування визначає Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893 (далі також - Порядок № 893).

Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пунктів 1, 2, розділу VI Порядку № 893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості: дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; підстава для проведення службового розслідування; форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження). У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України "Про захист персональних даних"), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення. В описовій частині зазначаються також відомості про залучення фахівців та результати їх участі в службовому розслідуванні.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено.

За приписами статті 19 Статуту, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Для цілей застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення можуть враховуватися й інші, не зазначені у частині четвертій цієї статті, обставини, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, гендерної чи іншої нетерпимості.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

У разі вчинення поліцейським незначного проступку керівник може обмежитися його попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення поліцейським незначного проступку з урахуванням його сумлінного ставлення до виконання обов`язків за посадою або нетривалого перебування на посаді (до трьох місяців) керівник може обмежитися раніше застосованим до такого поліцейського дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарне стягнення у виді пониження у спеціальному званні на один ступінь до поліцейських, які мають первинні спеціальні звання, та у виді звільнення з посади до поліцейських, які обіймають посади найнижчого рівня, не застосовується.

Відповідно до часин третьої, четвертої статті 22 Статуту, дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.

Отже, з огляду на викладене вище, підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є повне доведення вини особи в ході службового розслідування, метою якого і є саме з`ясування обставин вчинення дисциплінарного порушення, уточнення ступеня вини особи.

Такими підставами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського складу ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Крім того суд звертає увагу, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації, а звільнення як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Водночас, з матеріалів справи судом встановлено, що Позивач, під час наведених в описовій частині даного рішення подій, які відбувалися 06.10.2020 на території Гатнянській ЗОШ під час засідання членів ТВК, не допускав порушень наведених вимог Закону № 580-VIII та Правил. Досліджені докази та пояснення осіб, які були безпосередньо присутні під час відповідних подій, спростовують обставини, викладені в соціальній мережі «Facebook» на сторінці користувача ІНФОРМАЦІЯ_1 « ІНФОРМАЦІЯ_4 НОМЕР_1 / НОМЕР_2 /?type=3&theater» у критичній публікації щодо можливих порушень службової дисципліни окремими працівниками ГУ НП в Київській області, які стали підставою для проведення відносно Позивача службового розслідування.

Більше того, постановою Чабанівського ВП Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області про закриття кримінального провадження від 30.10.2020, кримінальне провадження № 00000164 від 07.10.2020, порушене за заявою ОСОБА_5 (журналіста газети « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») від 07.10.2020 про те, що 06.10.2020 приблизно о 20:00 невідомі особи, знаходячись по АДРЕСА_2 перешкоджали здійсненню професійної діяльності останньої, а саме пошкодили мікрофон на камері, - закрито, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (у тому числі підтверджується листом Чабанівського ВП від 25.01.2021 № 164-КП/2020). Водночас, наявність вказаного кримінального провадження зазначалось Відповідачем у Висновку, як одна з ознак порушення Позивачем службової дисципліни.

Натомість, Відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовано наведеного і не доведено зворотного, тож суд не вбачає в діях Позивача ознак дисциплінарного проступку, у розумінні статті 12 Статуту, щодо вказаних подій.

Щодо обставин обшуку та факту вручення Позивачу підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України в рамках кримінального провадження № 0002003, як додаткової підстави для проведення відносно Позивача службового розслідування та притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 11 Статуту, поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Разом з тим, згідно зі статтею 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За приписами частини третьої статті 3 Кримінального кодексу України (далі також - КК України), частини першої статті 1 Кримінального процесуального кодексу (далі також - КПК України), кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до частини першої статті 17 Кримінального процесуального кодексу України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

При цьому суд зазначає, що кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 368 КК України, є кримінально караним діянням, що підлягає встановленню за наслідками кримінального провадження і доведення вини особи. При цьому, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, як подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), так і винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 94 КПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У розумінні Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні Суду від 06.12.1988 у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії», принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.1995 у справі «Алене де Рібемон проти Франції», де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином доведення вини відповідно до закону, та перебираючи на себе функцію суду.

Таким чином суд дійшов висновку, що порушення відносно особи кримінального провадження, затримання особи за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) та повідомлення про підозру у його вчиненні, не є достатніми доказами винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вина та відповідальність осіб має індивідуальний характер, які належить встановити у спосіб, визначений кримінальним законом (обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили).

Окрім того, відповідно до статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 №1700-VII, яка діяла на момент притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої набрало законної сили рішення суду про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, підлягає звільненню з посади в установленому законом порядку.

Особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від виконання службових повноважень за рішенням керівника органу (установи, підприємства, організації), в якому вона працює, до закінчення розгляду справи судом.

У разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від виконання службових повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з таким відстороненням.

Отже, категорія корупційних злочинів несе собою серйозний характер та посилену відповідальність за їх вчинення, а відтак особливість їх розгляду потребує посиленого з`ясування всіх обставин з врахуванням вимог спеціального антикорупційного законодавства.

При цьому, суд не залишає поза увагою, що положення частини першої статті 77 Закону № 580-VIII визначає дві різні та самостійні підстави звільнення, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6), та у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення (пункт 10).

Разом з тим, вирок суду чи постанова у справі про вчинення адміністративного правопорушення, які б набрали законної сили на момент виникнення спірних правовідносин, або відомості з Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення відносно Позивача не знайшли свого відображення у матеріалах справи на час розгляду справи.

Таким чином, висловлюючи позицію щодо звільнення Позивача зі служби в поліції у зв`язку з порушенням службової дисципліни, що виразилось, у тому числі, у неповідомленні найближчий орган поліції чи своє керівництво про факт можливого надання неправомірної вимоги та не відмови від домовленості, дисциплінарна комісія фактично визнала Позивача винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, чим фактично перебрала на себе функції суду та всупереч вимог статті 62 Конституції України і положень кримінального закону, порушила принцип презумпції невинуватості. При цьому, Позивач зазначив, що жодної неправомірної вигоди він не отримував, вини у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнає.

Тож суд вважає, що дисциплінарне стягнення застосовано до Позивача, у тому числі, за відсутності встановленого відповідно до чинного законодавства України факту вчинення кримінального правопорушення, тобто передчасно, що свідчить про відсутність у Відповідача законних підстав для притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності за наведених обставин.

Щодо доводів дисциплінарної комісії, наведених у Висновку, про порушення Позивачем вимог Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберігання і пересиланням, схоронності тимчасового вилучення майна під час кримінального провадження, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104, у зв`язку з виявленням у службовому кабінеті ОСОБА_1 зберігання вилученої оргтехніки, грошових коштів у сумі 15 000 грн. у металевому сейфі без опичатувальних пристроїв та будь-яких розпізнавальних табличок де відображено до якого провадження вони належать, час, місце їх вилучення із залученням понятих, суд зазначає наступне.

Згідно з поясненнями Позивача відповідні предмети були вилучені 19.09.2020 під час обшуку, як речові докази, опечатані і доставлені до Чабанівського ВП, де зберігалися у сейфі. Натомість у Висновку не зазначено, які саме пункти вказаного порядку порушені Позивачем. Водночас Відповідачем жодними належними та допустимими доказами не спростовано наведеного і не доведено зворотного.

Окрім вищенаведеного суд також не залишає поза увагою те, що складений відносно Позивача Висновок, за своїм змістом не відповідає вимогам частини першої статті 19 Статуту, оскільки не містить, зокрема: посилань на документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення. Також у Висновку не зазначено про наявність/відсутність обставин, що пом`якшують відповідальність поліцейського.

Також судом встановлено, що жодними належними та допустимими доказами не доведено обставин настання тяжких наслідків внаслідок діяльності Позивача та не вбачає в поведінці останнього протиправної винної дії, як обов`язкової ознаки дисциплінарного проступку.

Натомість, у взаємозв`язку з вищенаведеними нормами та обставинами справи, у тому числі зважаючи на різноманітність видів дисциплінарного стягнення, суд дійшов висновку, що Відповідач належним чином не встановив, чи дійсно поведінка Позивача мала ознаки дисциплінарного проступку та не врахував: ступінь його тяжкості; наявність/відсутність шкоди; обставини, за яких сталася подія; обставини, які пом`якшують відповідальність; попередню роботу Позивача; обставини закриття кримінального провадження № 00000164 від 07.10.2020 та відсутності встановленого відповідно до чинного законодавства України факту вчинення Позивачем кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 К України в рамках кримінального провадження № 0002003, при цьому застосувавши до останнього крайню міру дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, що за висновком суду є необґрунтованим та непропорційним.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ).

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» №1906-IV від 29.06.2004, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу № 1 та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

ЄСПЛ визнає звільнення працівника з роботи, у тому числі з посад публічної служби однозначним втручанням у право на повагу до приватного життя.

За сталою практикою Європейського Суду, приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (пункт 25 «C. проти Бельгії» від 07.08.1996 (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (пункт 61 рішення Суду у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (пункт 29 рішення Суду у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992). Таким чином, обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (пункт 47 рішення Суду у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи № 55480/00 та № 59330/00, ECHR 2004) і пункти 22-25 рішення Суду у справі «Bigaeva проти Греції» від 28.05.2009 (справа 26713/05)). Крім того, зазначалося, що звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (пункти 43-48 рішення Суду у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19.10.2010 (справа № 20999/04)).

Отже, виходячи з викладеного, наказ про звільнення Позивача становить втручання держави у його приватне життя і оцінюється судом крізь призму дотримання нею наступних критеріїв: 1) чи здійснювалося таке втручання на підставі закону, тобто чи мало втручання правове підґрунтя у національному законодавстві; 2) чи мало втручання у здійснення права легітимну мету; 3) чи є таке втручання необхідним у демократичному суспільстві.

За усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення законної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності», та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті. Хоча саме національні органи влади здійснюють початкову оцінку необхідності втручання, остаточна оцінка щодо відповідності та достатності наведених підстав для втручання, залишається предметом вивчення Суду на відповідність вимогам Конвенції (рішення у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» [ВП] (Chapman v. the United Kingdom) [GC], заява № 27238/95, пункт 90, ЄСПЛ 2001).

Таким чином, суд не погоджується з позицією Відповідача, що приймаючи оскаржувані накази він діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття наказів; неупереджено; добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані спірні накази.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Київській області від 09.10.2020 № 621 та від 09.10.2020 № 290 о/с.

Відповідно до статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено або на рівнозначній посаді.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 28.02.2018 у справі № 817/280/16, від 28.02.2019 у справі № 817/860/16 та від 03.10.2019 у справі № 826/10460/16.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як спосіб відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, єдиним можливим рішенням суду є поновлення такого працівника на займаній або прирівняної до займаної посади.

Беручи до уваги наведене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права Позивача, який виключатиме подальше його звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів, буде його поновлення на службі в Києво-Святошинському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції з 14.10.2020.

Відповідно, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, Позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.10.2020 по день ухвалення судового рішення.

Відповідно до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі по тексту Порядок № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Разом з тим, вказані норми не регулюють питання порядку розрахунку та стягнення середнього заробітку поліцейських за вимушений прогул у зв`язку з незаконним звільненням.

Відповідно до пункту 32 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Середній заробіток визначається відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 № 21-395а13, в якій зазначено, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (пункт 8 Порядку).

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Порядку № 260 можна дійти висновку, що нарахування середнього грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів вимушеного прогулу.

Враховуючи, що відповідно до довідки ГУ НП в Київській області від 04.02.2021 № 46 середньоденне грошове забезпечення Позивача становить 448,15 грн., а число календарних днів вимушеного прогулу з 14.10.2020 по 09.06.2021 становить 239 днів, то сума середнього заробітку Позивача за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з Відповідача склала 107 107,85 грн. (сто сім тисяч сто сім гривень 85 копійок).

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, з урахуванням положень частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України та за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу, проаналізувавши матеріали справи та надані учасниками справи (їх представниками) пояснення по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовної заяви, оскільки деякі позовні вимоги заявлені Позивачем некоректно (у тому числі не надано розрахунку суми середнього заробітку за вимушений прогул; невірно вказаний період стягнення середнього заробітку; не зазначено дату поновлення на посаді та ін.).

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України належним чином не виконав.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення Позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць підлягає негайному виконанню.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 09.10.2020 № 621.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 09.10.2020 № 290 о/с.

4. Поновити ОСОБА_1 на службі в Києво-Святошинському відділі поліції Головного управління Національної поліції в Київській області на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції з 14.10.2020.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області (, вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.10.2020 по 09.06.2021 в сумі 107 107,85 (сто сім тисяч сто сім гривень 85 копійок).

6. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Києво-Святошинського відділу поліції з 14.10.2020 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 13 668,57 грн. (тринадцять тисяч шістсот шістдесят вісім гривень 75 копійок).

7. В іншій частині відмовити.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Головне управління Національної поліції в Київській області (, адреса: вул. Володимирська, 15, м. Київ, 01601).

Києво-Святошинський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (адреса: 08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, місто Боярка, ВУЛИЦЯ ХРЕЩАТИК, будинок 88).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне рішення складено 15.06.2021.

Суддя П.О. Григорович