Справа № 420/1682/21
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1682/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , за результатом розгляду якого позивач просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації при звільненні за неотримане речове майно;

Зобов`язати відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно;

Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 8250,00 грн., оплачених за надання правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив службу в Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині від 01.07.2020 року № 171 позивача знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу зазначеної військової частини. Позивач зазначає, що він неодноразово звертався з рапортами до відповідача щодо виплати компенсації за неотримане речове майно, які відповідачем залишено без задоволення.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.03.2021 року від представника відповідача, ВЧ НОМЕР_1 , надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким ВЧ НОМЕР_1 стоїть на грошовому забезпеченні ВЧ НОМЕР_2 . Командування ВЧ НОМЕР_1 підтверджує той факт, що позивач дійсно не отримував компенсації за неотримане речове майно, оскільки має вислугу військової служби менше ніж 5 років.

Ухвалою суду від 16.03.2021 року суд витребував у ВЧ НОМЕР_1 докази та призначив по справу судове засідання на 13.04.2021 року.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року суд залучив до участі у справі у якості другого відповідача ВЧ НОМЕР_2 та розпочав розгляд справи спочатку, судове засідання призначено на 13.05.2021 року.

07.06.2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляду справи за його відсутності.

03.06.2021 року від представника ВЧ НОМЕР_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

09.06.2021 року від представника ВЧ НОМЕР_2 надійшов відзив на адміністративний позов згідно з яким, позивач не звертався до ВЧ НОМЕР_1 з відповідним рапортом про отримання компенсації за неотримане речове майно.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ч. 9 ст. 205 КАС України.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 203 від 29.09.2010 року, прапорщика ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

Згідно з витягом із наказу Командира ВЧ ПП 2262 від 16.12.2016 року № 117-РС, з старшим прапорщиком ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України та призначено на посаду начальника їдальні взводу матеріального забезпечення. Згідно з вказаним наказом, у Збройних Силах позивач служив з 25.06.1990 р. по 27.04.1992 р., з 23.11.1992 р. по 29.12.1996 р., з 28.12.1996 р. по 29.09.2010 року та з 16.12.2016 року.

Відповідно до витягу з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 171 від 01.07.2020 року, старшого прапорщика ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас на підставі наказу № 87-РС (по особовому складу) від 19.05.2020 року, виключено з 01.07.2020 року зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. Вислуга років на 01 липня 2020 року у календарному обчисленні склала 23 роки 02 місяці 24 дні, у загальному обчисленні 24 роки 08 місяців 16 днів.

Позивач звернувся до ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про нарахування та виплату йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Згідно з листом від 30.09.2020 року за № 1/175/74нт, відповідач відмовив позивачу у задоволенні рапорту, у зв`язку із тим, що він був призваний 16.12.2016 року на військову службу із запасу та на момент звільнення 01.07.2019 року, термін військової служби не становить 5 календарних років.

Суд встановив, що ВЧ НОМЕР_4 знаходиться на фінансовому забезпечені у ВЧ НОМЕР_2 .

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним законом, що здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №2232-XII).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до частини 2 статті 24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою та другою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону №2011-ХІІ, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 29.04.2016 № 232 (далі Інструкція №232) ( в редакції чинній станом на час звільнення позивача зі служби), військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Особам офіцерського, сержантського, старшинського та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, нарахування заборгованості здійснюється: під час звільнення в запас або у відставку військовослужбовців, які були прийняті на військову службу за контрактом із запасу, нараховується заборгованість за наявності календарної вислуги більше ніж 5 років, пропорційно часу, який минув з настання права на отримання речового майна, що не було отримане під час проходження служби в повному обсязі.

Відповідно до абзацу перший пункту 2 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 №178 (далі - Порядок №178) виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Пунктом 4 Порядку №178 визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Відповідно до пункту 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини, виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, ВЧ НОМЕР_1 надала суду довідку про вартість речового майна, що належить до видачі звільненому з військової служби у запас відповідно до пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «б» (за станом здоров`я) старшому прапорщику ОСОБА_1 , згідно з якою вартість речового майна становить 12383,38 грн., у тому числі ПДФО 1888,99 грн.

Суд зазначає, що доводи представника НОМЕР_5 з приводу того, що позивач не має права на отримання компенсації за неотримане речове майно, оскільки має вислугу військової служби менше ніж 5 років, є такими що не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами: витягом з наказу ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 171 від 01.07.2020 року, згідно з яким, вислуга років на 01 липня 2020 року у календарному обчисленні склала 23 роки 02 місяці 24 дні.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідачем ВЧ НОМЕР_1 протиправно не нараховано позивачу суму компенсації вартості за неотримане речове майно.

Разом з тим, оскільки ВЧ НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні у ВЧ НОМЕР_2 , суд робить висновок про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу компенсації за неотримане речове майно та наявність підстав для зобов`язання ВЧ НОМЕР_2 виплатити позивачу зазначену компенсацію.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що адміністративний позов ОСОБА_1 належить до часткового задоволення.

Приписами ч. ч. 1, 3 ст. 139 КАС України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач просить суд стягнути з відповідачів на його користь 8250,00грн. витрат на правничу допомогу, на підтвердження яких надає суду: договір про надання правової допомоги від 20.11.2020 року, розрахунок від 01.02.2021 року, квитанцію про оплату послуг на суму 8250,00 грн.

У постанові від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Проте, суд зазначає, що при наданні адвокатом правничої допомоги позивачу на суму 8250,00 грн. не було належним чином враховано витрачений час на вчинення дій та їх обсяг, що пов`язані з розглядом справи.

Також, суд враховує, що судом зроблено висновок про часткове задоволення позову.

Таким чином, суд вважає за можливе присудити до стягнення з ВЧ НОМЕР_2 на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі у сумі 3000,00 грн., що співмірним та пропорційним до предмета спору та задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 205, 243, 245, 246, 250, 257-262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування ОСОБА_1 грошової компенсації при звільненні за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 виплатити позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно на підставі довідки, що видана Військовою частиною НОМЕР_1 про вартість речового майна, що належить до видачі звільненому з військової служби у запас відповідно до пункту 1 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «б» (за станом здоров`я) старшому прапорщику ОСОБА_1 , згідно з якою вартість речового майна становить 12383,38 грн., у тому числі ПДФО 1888,99 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 14 червня 2021 року.

Суддя Н.В.Бжассо