Справа № 200/7008/21
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 р. Справа№200/7008/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

секретар судового засідання Трубчанінов О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання незаконною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

31 травня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Іванової Тетяни Григорівни від 09 лютого 2021 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 161 108,16 грн., що винесена в межах виконавчого провадження ВП № 60230740.

Також просив стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати (сплачений ним судовий збір у розмірі 1 611,08 грн. та витрати на надання правничої допомоги, які він очікує понести).

Позов обґрунтовував тим, що, на його думку, у зв`язку із поверненням виконавчого документу за заявою стягувача на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та не вчиненням відповідачем виконавчих дії - заходів примусового виконання судового рішення, які би привели до його виконання фактичного стягнення суми заборгованості, що зазначена у виконавчому листі, правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови відсутні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що в межах виконавчого провадження ВП № 60230740 державним виконавцем виносилися відповідні постанови; постанова про відкриття виконавчого провадження не була надіслана боржнику оскільки згідно з виконавчим документом він проживає за адресою: АДРЕСА_1 (на непідконтрольній українській владі території). З метою примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем надсилалися відповідні запити до Податкової служби України щодо відкритих рахунків в установах банку, до Пенсійного фонду України щодо отримання пенсії та інформації про останнє місце роботи, до МВС України щодо зареєстрованого за боржником автотранспортного засобу. Згідно з телефонною розмовою з представником патрульної поліції м. Києва, був затриманий автотранспортний засіб, який оголошений у розшук та належить боржнику ОСОБА_1 (FORD MUSTANG, НОМЕР_1 , категорія: ЛЕГКОВИЙ, колір: ЧОРНИЙ, рік виробництва: 2007, Номер кузова: НОМЕР_2 та перебуває на штраф стоянці за адресою: м. Київ, Дніпровський р-н, вул. Гната Хоткевича, 20Б). Державним виконавцем було надано доручення Дніпровському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) здійснити опис та арешт вказаного транспортного засобу. Описаний та арештований транспортний засіб передано на зберігання боржнику ОСОБА_1 . Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надіслав до відповідача постанову про опис та арешт майна боржника, де відповідальним зберігачем зазначений боржник ОСОБА_1 , який згідно з паспортними даними, як виявилося, проживає у м. Києві, а не у місті Донецьку.

Також 22 травня 2020 року вказаний боржник особисто ознайомився з виконавчим провадженням ВП № 60230740 та зробив з нього копії, у тому числі копію постанови про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначено про стягнення виконавчого збору. Тому вважав, що термін оскарження постанов у виконавчому провадженні боржником пропущено.

26 січня 2021 року до відповідача надійшла заява про повернення виконавчого документа на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У зв`язку з цим 09 лютого 2021 року винесена постанова про повернення виконавчого документа і постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 161108,16 грн. згідно зі ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та розд. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Вважав, що при оскаржена постанова про стягнення виконавчого збору відповідала вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі. Також зазначав, що позивач підтримує позовні вимоги і не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 10 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

Відповідач подав клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Судом встановлено, що у Мирноградському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебувало виконавче провадження ВП № 60230740 з примусового виконання виконавчого листа №242/3818/16-ц, що виданий 08 листопада 2018 року Селидівським міським судом Донецької області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 611 081,63 грн.

Так, постановою начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 07 жовтня 2019 року на підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження ВП № 60230740. Пунктом 3 резолютивної частини постанови стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 161108,16 грн.

В межах вказаного виконавчого провадження винесені постанови:

від 18 вересня 2020 року про арешт коштів боржника;

від 07 жовтня 2019 року про арешт майна боржника;

від 18 жовтня 2019 року про розшук майна боржника;

від 26 лютого 2020 року про розшук майна боржника;

від 09 лютого 2021 року про замінену сторони виконавчого провадження (замінено стягувача з ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АК «Альфа-Банк»).

З метою примусового виконання виконавчого листа державним виконавцем надсилалися відповідні запити: до Міністерства соціальної політики України, до Податкової служби України щодо відкритих рахунків в установах банку, до Пенсійного фонду України щодо отримання пенсії та інформації про останнє місце роботи, до МВС України щодо зареєстрованого за боржником автотранспортного засобу, на які отримані відповідні відповіді.

Також до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надсилалося доручення від 06 березня 2020 року здійснити опис та арешт транспортного засобу боржника, у зв`язку з чим 16 квітня 2020 року головним державним виконавцем вказаного органу державної виконавчої служби винесено постанову про опис та арешт майна боржника.

Постановою начальника Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 09 лютого 2021 року на підставі заяви стягувача (АК «Альфа-Банк») від 22 січня 2021 року про повернення виконавчого документу без виконання, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто стягувачу. В постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 09 лютого 2024 року.

09 лютого 2021 року також винесена постанова про припинення розшуку майна боржника.

09 лютого 2021 року начальником Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в межах виконавчого провадження ВП № 60230740 на підставі положень ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова «Про стягнення виконавчого збору», якою стягнуто з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 10% від суми боргу, що становить 161 108,16 грн.

Вважаючи вказану постанову незаконною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 26 цього виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема судового наказу, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 10 вказаного Закону заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 27 Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 5 ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Частинами 6 9 вказаного Закону також визначено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 23, 24 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України" та пунктом 915 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Згідно з ч. 3 ст. 40 цього Закону, яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Аналогічні положення містяться в п. 8 розд. III Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, яка детально регулює питання стягнення виконавчого збору.

Отже, державний виконавець визначає суму виконавчого збору у постанові про відкриття виконавчого провадження, а у випадку повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) - в постанові про стягнення виконавчого збору, яка має бути прийнята не пізніше наступного дня з дня наведених обставин і згідно зі ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» є окремим виконавчим документом. При цьому останнє повноваження реалізується державним виконавцем, якщо виконавчий збір ще не стягнуто.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на зміну редакції ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в часі.

Так, ч. 2 ст. 27 вказаного Закону в редакції, яка була чинною до 28 серпня 2018 року, було визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

28 серпня 2018 року набрав чинності Закон України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, яким до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» внесені зміни, а саме: у ч. 2 ст. 27 слова «фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом» замінені словами «підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів».

Отже, починаючи з 28 серпня 2018 року ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору розраховується не від суми фактичного стягнення, а від суми, що підлягає стягненню.

Системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 травня 2021 року в справі №160/7321/19, від 02 червня 2021 року в справі №160/4481/20.

Висновки щодо застосування норм права, що викладені у вказаних постановах Верховного Суду, відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Вказані постанови Верховного Суду є останніми, що винесені Верховним Судом у правовідносинах, де державними виконавцями застосовані положення ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діє з 28 серпня 2018 року.

З огляду на це посилання позивача на постанови Верховного Суду, що прийняті раніше (постанови від 11 березня 2020 року в справі № 2540/3203/18, від 16 квітня 2020 року в справі № 260/1261/18, від 31 березня 2021 року в справі № 420/1536/19, від 22 січня 2021 року в справі №400/4023/19, від 28 січня 2021 року в справі №420/769/19), - є неприйнятними. Крім того, в цих постановах застосовані положення ч. 2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла до 28 серпня 2018 року, тоді як оскаржена в даній справі постанова про стягнення виконавчого збору винесена після 28 серпня 2018 року.

Оскаржена в даній справі постанова про стягнення виконавчого збору відповідала наведеним положенням законодавства, які були чинними та підлягали застосуванню на час її винесення.

Суб`єкт владних повноважень, виносячи спірну постанову, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушив права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову із зазначених в ньому підстав - відсутні.

Посилання відповідача на те, що оскільки позивач особисто 22 травня 2020 року ознайомився з матеріалами виконавчого провадження ВП № 60230740 та зробив з них копії, тому термін оскарження постанов у цьому виконавчому провадженні ним пропущено, є неприйнятними, оскільки позивачем оскаржується постанова від 09 лютого 2021 року, тобто постанова, що винесена після вказаної дати і якої на час ознайомлення позивача з виконавчим провадженням не існувало. Крім того, ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2021 року поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Виходячи з вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень не підлягають.

Керуючись статтями 32, 243 246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (85323, Донецька обл., м. Мирноград, вул. Соборна, 18, ) про визнання незаконною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 272 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Т.В. Логойда