Справа № 947/8840/21
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/8840/21
Провадження № 2-а/947/98/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Ратовської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом

ОСОБА_1

до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Одеській області

про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

22.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича, в якому просить суд визнати поважними причини пропуску строку на оскарження ним - ОСОБА_1 постанови по справі про адміністративне правопорушення та поновити строк для оскарження постанови серія ЕАН № 3839652 від 27.02.2021 року, визнати дії інспектора лейтенанта поліції 6-ої роти 1-го батальйону УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича незаконними, скасувати постанову ЕАН № 3839652 від 27.02.2021 року інспектора лейтенанта поліції 6-ої роти 1-го батальйону УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича про накладення на нього - ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за порушення ч.1 ст.122 КУпАП, та закрити відносно нього - ОСОБА_1 провадження по справі на підставі п.1 ч.1. ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 27.02.2021 року лейтенантом поліції 6-ої роти 1-го батальйону УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції Заболотним В.Г. відносно нього ОСОБА_1 була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАН № 3839652 про визнання його винним у скоєні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Позивач вказує, що відповідно до зазначеної постанови серії ЕАН №3839652 від 27.02.2021 року, він - ОСОБА_1 27.02.2021 року о 05 годині 19 хвилин ранку, перебуваючи по вулиці Грушевського, 15, керуючи вантажним автомобілем НОМЕР_1 , здійснив проїзд зазначеного перехрестя в зоні дії знаку 3.3 «Рух вантажних ТЗ заборонено».

Однак, позивач з зазначеною постановою від 27.02.2021 року не згоден та вважає її незаконною з посиланням на те, що відповідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом. Провадження у справах про адміністративне правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності; відповідно ч.3 ст.258 КУпАП передбачено, що працівник патрульної поліції може скласти протокол про адміністративне правопорушення проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи; відповідно ст. 283 КУпАП передбачено, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи; фактично розгляд справи на дорозі, на місці зупинки ТЗ, унеможливлює виконання вимог ст. 245 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування усіх обставин відповідної справи; згідно з приписами ст.279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу, досліджуються докази і вирішуються клопотання, оголошуються права, обов`язки та реалізуються права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 268 КУпАП; працівник поліції повинен був застосувати статтю КУпАП відповідно його правопорушення, якщо воно мало місце.

Крім того, позивач зазначає, що згідно п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач вказує, що 27.02.2021 року під час його зупинки на АДРЕСА_1 , лейтенантом поліції 6-ої роти 1-го батальйону УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції Заболотним В.Г., на його питання, чому він порушує, він повідомив, що іншого шляху довести вантаж на площадку №2, яка перебуває на території Одеського автозбірного заводу у нього немає, проте, ним не було прийнято зазначену інформацію до уваги, що дало йому підстави для складання відносно нього адміністративного протоколу за порушення п.8.4 ПДР, а саме, знаку 3.3, який передбачає заборону руху вантажному ТЗ, який складався патрульним без його присутності, про підстави його складання інспектор патрульної поліції не повідомив, з правами та обов`язками, передбаченими ст.268 КУпАП також не ознайомив.

При цьому, позивач зазначає, що дія знаку 3.3 не розповсюджується на транспортні засоби, які обслуговують громадян або належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також ТЗ, які обслуговують підприємства, які знаходяться у зазначеній зоні. У таких випадках ТЗ повинен в`їжджати та виїжджати з неї на найближчому перехресті за місцем призначення, що працівником поліції, незважаючи на його заперечення, не було прийнято до уваги.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 24.03.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити недоліки позову протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір за подання позовної заяви про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», тобто 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., та надати докази такої сплати. Роз`яснено позивачу, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

13.04.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом з квитанцією про сплату судового збору у розмірі 454,00 грн.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.04.2021 року було задоволено заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду з позовом до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Крім того, ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 14.04.2021 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Одеській області.

Відповідач - Інспектор патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотний В`ячеслав Григорович у строк, зазначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відзив на позов не надав.

06.05.2021 року відповідач - Департамент патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Одеській областінадіслав на адресу суду відзив на позов, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування наданого відзиву представник відповідача посилається на те, що 27.02.2021 року під час виконання своїх службових обов`язків інспектор роти № 6 батальйону № 1 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Заболотним В`ячеславом Григоровичем за адресою: м. Одеса, вул. Грушевського, 15, приблизно о 05 год. 19 хв. виявив транспортний засіб «VolvoF12» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням, як стало потім відомо, ОСОБА_1 , який керуючи вантажним транспортним засобом не виконав вимоги дорожнього знаку 3.3 (Рух вантажних автомобілів заборонено), чим порушив п. 8.4.в) Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Після цього, позивач був зупинений працівниками поліції для з`ясування причин такого діяння та вирішення питання стосовно притягнення чи не притягнення його до відповідальності.

Представник відповідача вказує, що на наданих стоп-кадрах чітко видно дорожній знак 3.3 (рух вантажних автомобілів заборонено), який знаходиться в м. Одеса перед в`їздом на вул. Грушевського, встановлений без порушень Національного стандарту України безпеки дорожнього руху. Знаки дорожні, ДСТУ 4100:2014, відповідає цьому стандарту, видимий для учасників дорожнього руху в темний час доби і не закритий повністю або частково будь-якими перешкодами

Представник відповідача зазначає, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує, мовою оригіналу: «27.02.2021 року, під час зупинки мене, ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 , лейтенантом поліції 6-ої роти 1-го батальйону полку УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції Заболотним В.Г., на його питання, чому я порушую, я повідомив його, що іншого шляху довести вантаж на площадку №2, яка перебуває на території Одеського авто збірного заводу у мене немає ».

Таким чином, представник відповідача вважає, що з огляду на вищезазначене вбачається, що громадянин ОСОБА_1 під час руху в зоні дії дорожнього знаку 3.3 (Рух вантажних автомобілів заборонено), по-перше, бачив вищезазначений знак, а по-друге, розумів, що порушує вимоги вищезазначеного знаку та, відповідно, Правил дорожнього руху України, знехтував вимогою даного знаку та свідомо, розуміючи, що вчиняє адміністративне правопорушення, продовжив рух по дорозі по якій йому, як водію вантажного транспортного засобу, рух було заборонено.

Також на думку представника відповідача, твердження ОСОБА_1 про те, що іншого шляху довести вантаж до Одеського автозбірного заводу він не мав, не відповідає дійсності, оскільки на стоп-кадрі чітко видно, що на перехресті встановлено знак 3.3 з додатковою табличкою 7.3.2, яка означає напрямок дії знаку 3.3, а саме: ліворуч, також чітко видно знак 3.3, який забороняє рух вантажних автомобілів прямо, однак праворуч, на вул. Хімічна, жодних заборон на рух вантажних автомобілів не встановлено.

Крім того, представник відповідача вважає, що згідно вантажно-розвантажувального ордеру №175117 від 27 лютого 2021 року ОСОБА_1 рухався за адресою: АДРЕСА_2 , а тому, ОСОБА_1 після того, як побачив знак 3.3 (Рух вантажних автомобілів заборонено) повинен був здійснити розворот, повернутися на Київське шосе та далі слідувати таким маршрутом: Київське шосе (Автошлях М-05 Київ - Одеса) - Об`їзна дорога - АДРЕСА_2 .

Представник відповідача вказує, що відповідно до схеми організації заїзду вантажного транспорту в Одеський морський порт, громадянин ОСОБА_1 мав змогу заїхати на вулицю Отамана Чепіги міста Одеси без порушення вимог знаку 3.3 (Рух вантажних автомобілів заборонено), окрім того, вищезазначений маршрут для руху з Київського шосе (Автошлях М-05 Київ Одеса) до вул. Отамана Чепіги не є єдиним можливим шляхом.

Також представник відповідача звертає увагу на той факт, що громадянин ОСОБА_1 в адміністративному позові посилається на те, що дія знаку 3.3 не розповсюджується на транспортні засоби, які обслуговують громадян або належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також ТЗ, які обслуговують підприємства, які знаходяться у зазначеній зоні. У таких випадках ТЗ повинен в`їжджати та виїжджати з неї на найближчому перехресті за місцем призначення .

Дійсно, як зазначає представник відповідача, згідно Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 вищезазначене правило існує та зазначається таким чином: «не поширюється дія знака 3.3 на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення; на вантажні автомобілі, які мають похилу білу смугу на зовнішній бічній поверхні або перевозять групи людей».

Таким чином, представник відповідача вважає, що дане правило дійсно дає право водіям відступати від заборони, встановленої знаком 3.3 та в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення, однак ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, що обслуговує громадян чи належить громадянам, які проживають або працюють у зоні дії знаку 3.3, а також не керував транспортним засобом, що обслуговує підприємство, що розташоване в зоні дії знаку 3.3.

Окрім того, на думку представника відповідача, вищезазначене право відступати від заборони, встановленої знаком 3.3., можливе тільки на найближчому перехресті до місця призначення а не на всьому шляху слідування з пункту «А» в пункт «Б», а на графічних зображеннях чітко видно, що громадянин ОСОБА_1 порушив дію знаку 3.3 (Рух вантажних автомобілів заборонено) за декілька кілометрів до місця призначення.

Відтак, представника відповідача вказує, що вищезазначене право відступати від заборони, встановленої знаком 3.3, в даному випадку на громадянина ОСОБА_1 , який керував вантажним транспортним засобом, не поширюється.

З урахуванням викладеного, представник відповідача вказує, що в діях ОСОБА_1 є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Інспектор мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, розгляду справи, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова серії ЕАН №3839652 від 27.02.2021 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством. Доводи позивача щодо необхідності її скасування безпідставні, необґрунтовані та не підкріплені нормами законодавства.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 27.02.2021 року інспектором роти 6 батальйону 1 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Заболотним В`ячеславом Григоровичем складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3839652, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 гривень 00 копійок.

У вказаній постанові серії ЕАН № 3839652 від 27.02.2021 року інспектором було зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме, що 27.02.2021 року о 05 годині 19 хвилин ОСОБА_1 в м. Одесі по вул. Грушевського, 15, керуючи вантажним транспортним засобом марки «VolvoF12» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зоні дії знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив п. 8.4. Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19 Конституції України).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 122 КУпАП.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно положень ст. 251 КУпАП (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідальність настає за порушення водіями транспортних засобів правил перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 р. передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

П. 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до пункту 1.1 ПДР, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 8.4. Правил дорожнього руху України визначено, що дорожні знаки поділяються на групи: попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду; знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги; заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі; наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження; інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила; знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування; таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

Дорожній знак 3.3. «Рух вантажних автомобілів заборонено» передбачає, що забороняється рух вантажних автомобілів і составів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів. Не поширюється дія знака: на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення; на вантажні автомобілі, які мають скісну білу смугу на зовнішній бічній поверхні або перевозять групи людей. Зона дії знака від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знака не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд звертає увагу на те, що статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, заперечуючи проти позову, представник відповідача надав суду відеозапис з бодікамери 1195, фотознімки, стоп-кадри напрямку руху, графічні зображення.

Однак, досліджений судом відеозапис з бодікамери 1195 не підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення, оскільки містить лише відомості про оформлення постанови серії ЕАН № 3839652 від 27.02.2021 року, розмову інспектора з позивачем, тощо.

Самого факту вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху наданий відповідачем відеозапис не містить, тобто факт того, що саме позивач ОСОБА_1 в м. Одесі по вул. Грушевського, 15, керував вантажним транспортним засобом марки «VolvoF12» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зоні дії знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив п. 8.4. Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відеозапис не містить.

Наданий відповідачем компакт-диск містить відеофайл, де інспектори поліції рухаються по АДРЕСА_1 , пояснюють та показують де розташований знак 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», і де було зупинено позивача.

Однак, зазначене не підтверджує факт керування ОСОБА_1 в зоні дії знаку 3.3 «Рух вантажних автомобілів заборонено», порушення п. 8.4. Правил дорожнього руху України, та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, відповідачем відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених у постанові серії ЕАН №3839652 від 27.02.2021 року.

Вказане, узгоджується з постановою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року (справа № 524/5536/17 провадження № К/9901/1403/17) в якій, суд касаційної інстанції погодився із тим що суди попередніх інстанцій дійшли висновку про протиправність притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України, у зв`язку із відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові.

Будь-яких інших доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, до суду також не було надано.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів:(п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05;п,53 Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 проти України» від 15.10.2010 р., заява №38683/06; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП відносно позивача підлягає закриттю, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частини визнання дій інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича незаконними, суд зазначає наступне.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Разом з цим, визнання дій суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності незаконними, а постанови протиправною, виходить за межі повноважень суду, з урахуванням вимог ст.286 КАС України.

Відповідно до ст. 139 КАС України, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 454 гривні 00 копійок.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 160-163, 241-246, 257-262, 286, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Заболотного В`ячеслава Григоровича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції в Одеській областіпро визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 3839652 від 27.02.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті п`ятдесят п`ять) грн. 00 коп., а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрити.

В решті вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 31.03.2017 року Київським РВ УМВС України в Одеській області) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Петренко В. С.