Справа № 240/14449/20
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/14449/20

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

15 червня 2021 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Іваненко Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в особі відділу з питань державної реєстрації на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в особі відділу з питань державної реєстрації про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в особі відділу з питань державної реєстрації від 10.07.2020року про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Зобов`язано виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області в особі відділу з питань державної реєстрації від 10.07.2020року провести реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на правомірність своїх дій.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана відмова повністю відповідає вимогам чинного законодавств, оскільки неподання позивачем доказів згоди власників житла на реєстрацію за вказаною адресою та квитанції про сплату адміністративного збору правомірно, відповідно до вимог п.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, є підставою для відмови в реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до Відділу з питань державної реєстрації Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області із заявою про реєстрацію її місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , так як частина цього будинку належить позивачу на праві спільної власності із чоловіком ОСОБА_2 .

Як зазначено в заяві від 10.07.2020 року, та відповідно до доводів наведених у позові, до заяви було долучено паспорт позивача, квитанцію про сплату адміністративного збору в сумі 13,60 грн. від 07.07.2020 року, договір купівлі продажу нерухомого майна від 19.05.2018 року та згода ОСОБА_2 на таку реєстрацію.

Одночасно позивачем подавалася заява про зняття її з реєстрації за місцем проживання.

В той же день, відповідачем було відмовлено позивачу у реєстрації місця проживання за вказаною адресою у зв"язку з відсутністю згоди на таку реєстрацію власників житла та по причині відсутності квитанції про сплату адміністративного збору.

Позивач, вважає, що така відмова суперечить вимогам закону та порушує її права, у зв"язку з чим звернулась з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що право на проживання позивача в цьому житлі підтверджено договором купівлі-продажу. Наявність поданого документа на підтвердження права позивача на проживання в житлі в розумінні вимог частині 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання виключає обов`язок надання доказів про згоду власника/співвласників житла на таку реєстрацію. Судом також встановлена наявність квитанції про сплату позивачем адміністративного збору в сумі 13,60грн.

На переконання суду першої інстанції, встановлені у справі обставини свідчать про обгрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та враховує наступне.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав зняття з реєстрації місця проживання особи регулюються правовими нормами Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV, в редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин (надалі - Закон № 1382-IV).

Частиною першою статті 2 Закону № 1382-IV визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно положень статті 6 Закону №1382-IV реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг), окрім іншого: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем відмовлено в реєстрації місця проживання позивача та в знятті з попереднього місця проживання у зв`язку із відсутністю згоди на таку реєстрацію власників житла та відсутності квитанції про сплату адміністративного збору.

Приписами статті 9-1 Закону №1382-IV визначено, що орган реєстрації відмовляє в знятті з реєстрації місця проживання, якщо особа не подала передбачені цим Законом документи або у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними.

Згідно зі статтею 6 вищевказаного Закону, п. п. 9, 18 Правил реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №207, для реєстрації місця проживання необхідно надати документи: письмову заяву; документ, що підтверджує особу та до якого вноситься відмітка про місце проживання (реєстрації); квитанція про сплату адміністративного збору (в сумі); документи, що підтверджують право особи на проживання та реєстрацію за вказаною адресою (свідоцтво про право власності на житло, ордер, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, що вступило в законну силу тощо); військовий квиток або посвідчення про приписку (для осіб що є військовозобов`язаними та підлягають взяттю на облік); заяву про зняття з попереднього місця проживання (за умови одночасного оформлення); документ, що підтверджує повноваження особи як "представника" та документ самого представника (за винятком реєстрації неповнолітніх дітей батьками опікунами).

Відповідно до частини 8 статті 6 зазначеного Закону та п. 18 Правил реєстрації місця проживання чітко зазначено, що заборонено вимагати від особи для реєстрації місця проживання надання інших не передбачених в Законі документів.

Частиною 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання визначено, що документами, що підтверджують право на проживання в житлі - є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї.

Таким чином, як вірно зауважив суд першої інстанції, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла здійснюється лише у випадку відсутності документів, що підтверджують право на проживання в житлі.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідно до наданого позивачем до справи договору купівлі-продажу частини будинку за адресою АДРЕСА_1 від 19.05.2018року, вказана частина будинку була куплена ОСОБА_2 за згодою дружини ОСОБА_1 , що свідчить, що вказане житло стало спільною власністю цього подружжя (а.с.13-15). Вказане свідчить, що право на проживання позивача в цьому житлі підтверджено вказаним договором купівлі-продажу.

Отже, наявність поданого документа на підтвердження права позивача на проживання в житлі в розумінні вимог частині 4 пункту 18 Правил реєстрації місця проживання виключає обов`язок надання доказів про згоду власника/співвласників житла на таку реєстрацію.

Окрім того, судом першої інстанції також встановлена наявність квитанції про сплату позивачем адміністративного збору в сумі 13,60 грн. (а.с.9).

Зазначене свідчить, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушене право позивача підлягає судовому захисту та поновленню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в особі відділу з питань державної реєстрації від 10.07.2020року про відмову в реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язання провести таку реєстрацію.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в особі відділу з питань державної реєстрації залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Іваненко Т.В.