Справа № 420/15368/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/15368/20
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача - Турецької І. О.

суддів: Стас Л. В., Шевчук О. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту населення у Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту населення у Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо відмови у нарахуванні та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком;

- визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення у Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі 3160,00 грн.;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення у Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

В обґрунтування заявлених вимог позивач указував, що на момент виникнення у нього права як учасника бойових дій - інваліда війни ІІІ групи, на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, редакція ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року №367-XIV (далі - Закон №367-XIV) встановлювала розмір відповідної виплати, для інваліда війни 3 групи - сім мінімальних пенсій за віком, а саме: в сумі 11466 грн. (1638*7)

Дана норма, як указує позивач, відновила свою дію завдяки рішенням Конституційного Суду України, в яких було визначено неконституційним виплата наведеної допомоги в межах бюджетних призначень, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Поряд з цим, позивач наголошує, що отримав разову грошову допомогу лише в сумі 3160 грн., що свідчить про протиправне використання відповідачем, при її нарахуванні, постанови Кабінету Міністрів України від 19 лютого 2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова №112).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 березня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язано Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати і виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є підстави вважати, що наявні порушення прав позивача на отримання соціальної виплати у належному розмірі.

Наведена позиція суду першої інстанції спиралася на рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 за змістом якого, є неконституційним окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон №3551-XII) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Поряд з цим, суд вказав, що заявлені вимоги повинні бути задоволені частково, адже відповідати за позовом повинен саме Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради як уповноважений орган щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, в тому числі особам з інвалідністю внаслідок війни.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що виплата разової щорічної грошової допомоги до 5 травня у 2020 році ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій, інваліду війни ІІІ групи, була здійснена відповідно до Постанови №112 у розмірі 3160 грн.

Як наголошує скаржник, указані положення нормативного акта є чинними та не визнавалися неконституційними.

До того ж, скаржник зазначає про існування рішення Конституційного Суду України від 25.12.2012 р. №3-рп/20212, де визнано конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

За такого правового регулювання відповідач наголошує на обов`язок судів загальної юрисдикції України, під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян, застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

За таких умов, Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради наголошує на тому, що право на пенсію, її розмір та суми виплат можна пов`язувати з фінансовими можливостями держави, з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами у той чи інший період її розвитку, а також з часом ухвалення відповідних нормативно-правових актів.

Наголошуючи на тому, що виплата щорічної разової грошової допомоги проводилась у 2020 році відповідно до Паспорта бюджетної програми, затвердженого наказом Мінсоцполітики від 17 березня 2020 року №216, Департамент не звертає увагу, що не розпорядником бюджетних коштів, а належним органом, який може нести відповідальність у цьому випадку, є, на його думку, Мінсоцполітики.

Пояснюючи свою позицію, скаржник указує, що без зобов`язання Міністерства соціальної політики України виділити відповідні кошти, виконання зазначеного рішення суду буде неможливим, оскільки вказана виплата проводиться виключно за рахунок Державного бюджету України.

ОСОБА_1 не скористався процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

Відповідно до посвідчення, серія НОМЕР_1 , виданого 08 липня 2015 року, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни третьої групи та перебуває на обліку в Департаменті праці та соціальної політики Одеської міської ради (а.с.5).

Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради виплатив ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня у 2020 році у розмірі 3160,00 грн. (а.с.32).

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити у повному обсязі грошову допомогу до 5 травня у розмірі восьми мінімальних пенсій, з урахуванням попередньо виплаченої суми.

11 грудня 2020 року листом №02-Ш-62508/1-о Департамент надав відповідь, що грошову допомогу виплачено відповідно до Постанови №112 (а.с.3-4, 6).

Не погодившись з нарахуванням та виплатою щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 147 Конституції України встановлено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень i висновків.

Предметом даного спору є протиправна відмова Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради у здійсненні нарахування та виплати разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, відповідно вимог Закону №3551-XII.

Частиною 2 ст.125 Конституції України встановлено, що Верховний Суд є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції, аст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд повинен забезпечувати сталість та єдність судової практики.

У зв`язку з цим, окрему увагу у Кодексі адміністративного судочинства України зосереджено на створенню механізмів, які забезпечать єдність практики застосування права Верховим Судом. Зокрема, під зразковою адміністративною справою розуміється типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Законодавець, вводячи такі поняття, як типова та зразкова справи наділяє судові рішення у зразкових справах статусу ознак реального носія об`єктивної інформації та джерела права.

Дослідивши обставини даної адміністративної справи, колегія суддів вважає, що вона підпадає під ознаки типової адміністративної справи, яка розглянута Верховним Судом, як зразкова, в порядку статті 290 КАС України з прийняттям рішення від 13 січня 2021 року по справі №440/2722/20 (Пз/9901/14/20), оскільки:

- позивачами у них є учасника бойових дій, які отримують грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік;

- позивачам у 2020 році виплата грошової допомоги до 5 травня проводилась у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 13 Закону №3551-XII;

- відповідачем у них є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи);

- спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку із відмовою здійснити нарахування та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з посиланням на те, що вказана допомога була призначена та виплачена відповідно до чинної Постанови №112;

- позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік; зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити вказану допомогу з урахуванням попередньо виплаченої суми такої допомоги).

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Таким чином, вирішення даного адміністративного спору має здійснюватися судом з урахуванням правових висновків Верховного Суду у зазначеній зразковій справі.

Так, Верховний Суд у вказаній справі зробив наступні правові висновки:

- Конституційний Суд України Рішенням від 27 лютого 2020 року №3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» БК України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказаним рішенням відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону №3551-XIIу редакції Закону №367-ХІV, згідно з якою щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком;

- У частині четвертій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу;

- Відмова позивачу в перерахунку та виплаті щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному Законом №3551-XII, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).

Правова позиція суду першої інстанції, викладена в оскаржуваному рішенні, відповідає правовим висновкам, що викладені в рішенні Верховного Суду в зразковій справі.

Дані обставини свідчать про законність та обґрунтованість доводів суду першої інстанції, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради зобов`язаний нарахувати та виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Щодо посилання скаржника на те, що Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради є неналежним відповідачем у справі, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.17-1 Закону №3551-XII щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно із п.1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №423, Мінсоцполітики є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-XII в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.

Підпунктом 4.1 п.4 вказаного Положення визначено, що Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Закону №3551-XII.

За змістом приписів п.4 Положення №423, та п.1 Постанови №112, на чому наголошує і апелянт, Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги шляхом перерахування коштів структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат; районні органи соціального захисту населення, центри по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат перераховують кошти через відділення зв`язку або установи банків на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії.

Отже, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що Мінсоцполітики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 учасникам бойових дій, а тому Департамент праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи та центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат є органами, уповноваженими здійснювати виплату вказаної допомоги.

У зв`язку із чим, покладення на Департамент обов`язку здійснити належні виплати позивачу не може свідчити про помилковість висновків суду та вирішення спору за участю неналежного відповідача у цій справі.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є всі підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

За результатами апеляційного перегляду розподіл судових витрат не здійснювався.

Відповідно до частини 5 статті 291 КАС України рішення суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду типової справи може бути оскаржено в касаційному порядку виключно з таких підстав:

1) суд першої та (або) апеляційної інстанції при вирішенні типової справи не визнав її типовою справою та (або) не врахував правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи;

2) справа, в якій судом першої та (або) апеляційної інстанції ухвалено рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, не відповідає ознакам типової справи.

Керуючись статтями 291, 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Управління соціального захисту населення у Малиновському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у частині 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя О. А. Шевчук

Повне судове рішення складено 15.06.2021 року.