Справа № 380/337/20
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/337/20 пров. № А/857/6883/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

представника позивача Максимишин І.Б.,

представника відповідача Павліш О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року (рішення ухвалене о 15 год 36 хв у м. Львові судом у складі головуючого судді Братичак У.В., повний текст рішення виготовлено 11.02.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Львівській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2019 року №0-1323; № 0-1323; № 0-1323; № 0-1323.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення були винесені (надіслані) із порушенням передбаченого чинним законодавством порядку, оскільки такі було надіслано 25.05.2019, тобто вже після 01 липня року, що настає за базовим податковим періодом. Крім того, такими податковими повідомленнями-рішеннями було нараховано суми платежу за періоди, у яких позивач не був і не міг бути платником податку за відповідні об`єкти нерухомого майна, оскільки право власності на такі об`єкти було зареєстровано лише 17.06.2017. Також, позивач посилається на те, що всупереч вимогам п. 58.1. ст. 58 Податкового кодексу України, у оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях відсутні посилання на норми Податкового кодексу України, відповідно до яких було здійснено розрахунок, не вказано підстави для здійснення нарахування (зокрема жодним чином не ідентифіковано об`єкт, який є базою оподаткування). Окремо позивач відзначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення не містять будь-якого посилання на відповідне рішення органу місцевого самоврядування, яким було б встановлено ставки нарахованого податку, що дозволяє обґрунтовано сумніватися у правильності проведеного розрахунку. При цьому, сам розрахунок до податкових повідомлень рішень не додавався, що, в сукупності з відсутністю ідентифікації об`єктів нерухомості, унеможливлює перевірку правильності нарахування платежів. Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №0-1323 від 19.07.2019. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №0-1323 від 19.07.2019. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №0-1323 від 19.07.2019. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області №0-1323 від 19.07.2019.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління ДПС у Львівській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 липня 2019 року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Львівській області щодо ОСОБА_1 винесено податкові повідомлення-рішення № 0-1323, №0-1323, №0-1323, №0-1323.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0-1323 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300" за податкові періоди "2017" 1 951 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят одна) грн. 33 коп. та "2018" 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) грн. 76 коп., загальна сума податкового зобов`язання - 8 762 (вісім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 09 коп.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0-1323 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300" за податкові періоди "2016" 4 099 (чотири тисячі дев`яносто дев`ять) грн. 55 коп., "2017" 10 115 (десять тисяч сто п`ятнадцять) грн.00 коп. та "2018" 13 844 (тринадцять тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 91 коп., загальна сума податкового зобов`язання - 28 059 (двадцять вісім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн. 46 коп.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0-1323 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300" за податкові періоди "2016" 51 065 (п`ятдесят одна тисяча шістдесят п`ять) грн. 92 коп., "2017" 125 997 (сто двадцять п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 19 коп. та "2018" 172 458 (сто сімдесят дві тисячі чотириста п`ятдесят вісім) грн. 67 коп., загальна сума податкового зобов`язання 349 521 (триста сорок дев`ять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 78 коп.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 19 липня 2019 року №0-1323 позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300" за податкові періоди "2016 " 6 808 (шість тисяч вісімсот вісім) грн. 70 коп., "2017" 16 799 (шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн. 40 коп. та "2018" 22 994 (двадцять дві тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) грн. 18 коп., загальна сума податкового зобов`язання 46 602 (сорок шість тисяч шістсот дві) грн. 28 коп.

Податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нараховані відповідачем, на підставі того, що позивач є власником нежитлових приміщень, а саме: нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 292,7 кв.м.; нежитлового приміщення №36-40, №40а, №41-50, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 494,1 кв.м.; будівлі та споруди майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 3705,8 кв.м.

Так, зокрема, відповідно до інформаційної довідки від 13.07.2017 р. № 91871329 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 17.06.2017 р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на нежитлові приміщення загальною площею 297,5 кв.м., нежитлові приміщення №№ 36-40, 40а, 41-50, загальною площею 494,1 кв.м., будівлі та споруди майнового комплексу загальною площею 3705,8 кв.м., (відомості про складові частини об`єкта нерухомого майна: прохідна, А-1, загальна площа 20,9 кв.м.; холодильник, В-1, загальна площа 1228 кв.м.; зарядно акумуляторна, Г-1, загальна площа 55 кв.м.; приміщення головного корпусу, З-2, загальна площа 2095,7 кв.м.; градильні басейни, Л-1 М-1, загальна площа 274 кв.м.; конденсаторна, К-1, загальна площа 32,2 кв.м. Дані об`єкти нерухомого майна знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу № 98043044 від 21.09.2017 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юзвою Н.Б. зареєстровано 21.09.2017 р. право власності за ОСОБА_1 на ? нежитлового приміщення кафе-бару, загальною площею 292,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Суми податкових зобов`язань розраховувались контролюючим органом із врахуванням ставок податку, затверджених рішенням органу місцевого самоврядування.

Вважаючи, нарахування сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки некоректними та безпідставними, позивач звернувся з позовом до суду.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є ПК України.

За приписами Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, який набув чинності з 01.01.2015, статтю 265 ПК України викладено у новій редакції, якою передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, як різновид податку на майно.

Згідно з пп. 265.1.1 п. 265.1 ст. 265 ПК України (у редакції, чинній з 01.01.2015), податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є складовим елементом податку на майно, який в силу приписів підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 цього Кодексу належить до місцевих податків.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Відповідно до пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема, за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку. Відповідно до абз. «г» пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.

Відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, а обчислення бази оподаткування здійснюється на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт. Визначальними кваліфікуючими ознаками кожного окремого об`єкту нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, як об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місце розташування об`єкта (тобто адреса будівлі) та тип об`єкта (тобто тип будівлі).

Як підтверджується відповідними витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , позивач став 17.06.2017 року, а за адресою АДРЕСА_3 . з 21.09.2017 року.

Разом з тим, в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях податкове зобов`язання нараховано позивачу за різні періоди, а саме за 2017, 2018 роки у податковому повідомленні-рішенні № № 0-1323, за 2016, 2017, 2018 роки у податковому повідомленні-рішенні №0-1323, за 2016, 2017, 2018 роки у податковому повідомленні-рішенні №0-1323, за 2016, 2017, 2018 роки у податковому повідомленні-рішенні 0-1323 та без врахування того, що власником об`єкта оподаткування останній став у червні та вересні 2017 року відповідно.

Таким чином, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу були нараховані суми податкових зобов`язань за періоди, у яких ОСОБА_1 не був власником відповідних нежитлових будівель.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішення, в якому недійсну частину не можна виокремити, є недійсним в цілому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та наявність підстав для їх скасування.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом першим частини третьої вказаної статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. При цьому, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною п`ятою цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, позивачем заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 10200 грн.

Як слідує з укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням АБДАНК в особі керуючого партнера Сідловської Ірини Юріївни договору про надання правової допомоги №20/17 від 26.04.2017 гонорар виконавця погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до цього Договору.

Згідно з п.2 додаткового договору правова допомога включає, зокрема, складення, підписання та подання позовної заяви, представництво клієнта в судових засіданнях, складення, підписання, подання до суду документів та доказів

Згідно з п. 4 додаткового договору №20/17 вартість правової допомоги становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп.

На підтвердження оплати послуг за надання правової допомоги позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію № 0.0..1 від 15.01.2021 р. на загальну суму 10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 200,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено клопотання про відшкодування судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, у розмірі 10000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги позивачем представлено, зокрема, додатковий договір від 01.06.2021 до договору про надання правової допомоги № 20/17 від 26.04.2017 року, відповідно до пункту 1 якого виконавець зобов`язується здійснити представництво прав та інтересів клієнта у справі № 380/337/20 за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення від 02.02.2021.

Згідно з пунктом 2 вказаного договору, вартість правової допомоги за послуги, вказані у пункті 1 даного договору складає гонорар у розмірі 10000 грн.

Пунктом 3 договору передбачено, що правова допомога згідно з вказаним договором включає складання та подання відзиву на апеляційну скаргу; складання та подання інших заяв, клопотань; представництво інтересів клієнта у судовому засіданні апеляційного суду.

На підтвердження оплати послуг за надання правової допомоги позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію № 1-1426К від 02.06.2021 р., згідно з якою кошти у розмірі 10000 грн ОСОБА_1 перераховано на рахунок адвокатського об`єднання АБДАНК.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

З огляду на викладені обставини, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 10000 грн. є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг позивачу в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції. В свою чергу, враховуючи проведення адвокатом певної роботи з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, який враховано судом при вирішенні справи, а також представлення ним інтересів позивача у судовому засіданні, колегія суддів вважає, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає відшкодуванню позивачу у співмірності до наданих послуг та становить 5000 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що заявлений позов є підставним, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 5000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 року у справі № 380/337/20 без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 16.06.2021