Справа № 263/4572/21
Суддя: Шевченко О. А.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/4572/21
Провадження № 2-а/263/107/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м.Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

за участю секретаря Тимошенко В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Маріуполі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 батальйону 3 роти 2 управління УПП в Донецькій області ДПП Бобро Дмитра Анатолійовича про скасування постанови ЕГА №220130 від 02.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.44-3 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про скасування постанови ЕГА №220130 від 02.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.44-3 КУпАП.

На обґрунтування зазначив, що 02.04.2021 року о 21-30 годині відносно нього було складно постанову про накладення адміністративного стягнення ЕГА №220130, у якій зазначено про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП. У постанові зазначено, що позивач знаходився у приміщенні магазину «АТБ» за адресою: пр.Миру, 98 без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме без захисної маски, що закриває ніс та рота, у тому числі виготовлених самостійно. Як зазначає позивач, при розгляді справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, він зазначив, що не погоджується з таким притягненням, просить надати можливість скористатись правової допомогою адвоката, та з цією метою відкласти розгляд справи. Однак працівники поліції відмовили йому у реалізації права на захист, не роз`яснили в повній мірі його процесуальні права. Крім того, позивач зазначає, що стаття 44-3 КУпАП є банкетною, тобто протокол повинен містити посилання на конкретний нормативно-правовий акт, яким встановлені відповідні правила. Проте, усупереч наведеному, працівниками поліції не було роз`яснено норми якого нормативно-правового акту він порушив, про що не зазначено і в оскаржуваній постанові. Також позивач зазначив, що вважає норму статті 44-3 КУпАП неконституційною та дискримінаційною. Враховуючи викладене, позивач просив суд скасувати оскаржувану постанову.

Представник відповідача скористався своїм правом, передбаченим ст.162 КАС України - в строк визначений Законом надав відзив на позов, в якому зазначив наступне. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 незаконними, безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивач не надав суду необхідних належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини, викладені в позовній заяві. Вважає, що постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню, оскільки винесена на підставі об`єктивних даних вчинення адміністративного правопорушення, яке зафіксовано відеозаписом з нагрудних камер поліцейських, де зафіксовано, що ОСОБА_1 знаходиться у приміщенні магазину без захисної маски та ним не заперечується даний факт. Позивача було ознайомлено з його правами, задоволено клопотання про залучення адвоката. Крім того, позивачем не надано доказів зворотнього. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою ЕГА №220130 по справі про адміністративне правопорушення від 02.04.2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП, оскільки останній знаходився у приміщенні магазину «АТБ» за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, пр.Миу, 98, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме: без захисної маски, що закриває ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» (рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року).

Крім того, в рішеннях по справі «Мірагаль Есколанро та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У статті 276 КУпАП, зазначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Стаття 44-3 КУпАП передбачає відповідальність фізичних осіб та посадових осіб за порушення правил щодо карантину людей, санітарно-гігієнічних, санітарно-протиепідемічних правил і норм, передбачених Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», іншими актами законодавства, а також рішень органів місцевого самоврядування з питань боротьби з інфекційними хворобами.

Диспозиція ст.44-3 КУпАП є бланкетною, а тому при вирішенні питання про притягнення до адміністративної відповідальності за цією статтею потрібно звертатися до конкретних правил і норм, які регулюють відносини боротьби з інфекційними хворобами, зокрема до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641

При цьому, суд зазначає, що згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України; в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень; не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29. 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 Конституції України. Суд наголошує, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України, (п. 3.2 Рішення КСУ від 28 серпня 2020 року Конституційний суд України №1-14/2020(230/20) у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України „Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів...).

Оскільки Конституція України, як зазначено в її ст.8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді справи має оцінювати зміст нормативно-правового акту з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй (п.2 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя»).

Суд вважає, що п.1, п.10 постанови КМУ від 22 липня 2020 року №641 обмежено конституційні права і свободи громадянина, що суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України, а тому такий нормативно правовий акт у частині відповідних обмежень не підлягає застосуванню судом при вирішенні справи про адміністративне правопорушення. На думку суду, порушення особою правил карантину, які встановлені не у конституційний спосіб, не є підставою адміністративною відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.п.1 ст.247, ст.ст.283-285 КпАП України, ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 78, 205, 241-246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 батальйону 3 роти 2 управління УПП в Донецькій області ДПП Бобро Дмитра Анатолійовича про скасування постанови ЕГА №220130 від 02.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.44-3 КУпАП - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕГА №220130 від 02.04.2021 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.А.Шевченко