Справа № 263/5834/21
Суддя: Федоренко Т. І.
Дата ухвалення: 2021-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 263/5834/21
Провадження № 2-а/263/124/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м. Маріуполь Донецької області

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Федоренко Т.І., за участю секретаря Кирилюк В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Петрова Кирила Віталійовича, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Петрова К.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 04.05.2021 року о 11.30 год. керуючи автомобілем Ford Fusion, державний номер НОМЕР_1 рухаючись по вул.Запорізьке шосе в с.Братське Дніпропетровської області був зупинений інспектором патрульної поліції Петровим К.В. за нібито перевищення допустимої швидкості в населеному пункті та попросив надати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, водійське посвідчення та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Він надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та водійське посвідчення, пояснивши, що не має при собі поліса обов`язкового страхування, оскільки є учасником бойових дій та пред`явив посвідчення. На вимогу надати йому докази порушення швидкісного режиму інспектор показав відео, на якому не було жодних ознак які б вказували на його порушення. Натомість поліцейський виніс постанову про притягнення його за ч.1 ст.126 КУПАП за керування транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, Вважає винесену постанову незаконною, оскільки доказів порушення ним ПДР інспектором не надано, протокол щодо такого порушення не складався, вимога інспектора щодо пред`явлення полісу страхування є безпідставною, тому просить суд скасувати вищевказану постанову.

Ухвалою суду від 18.05.2021 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Департамент патрульної поліції Національної поліції України за клопотанням відповідача.

Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідачем до судового засідання не з`явися з невідомих суду причин, повідомлявся у встановленому законом порядку.

Від третьої особи мається заява про розгляд справи без участі представника Департаменту патрульної поліції. Також суду надано відзив на позов з відеозаписом, в якому зазначено, 04.05.2021 року поліцейським Управління винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУПАП, за фактом керування транспортним засобом Ford Fusion, державний номер НОМЕР_1 по вул.Запорізьке шосе в с.Братське Дніпропетровської області без чинного страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів. Виявивши транспортний засіб в діях водія якого містяться ознаки порушення вимог чинного законодавства в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а саме порушення п.2.1 ґ ПДР України, за вчинення якого ч.1 ст.126 КУПАП передбачено адміністративну відповідальність, враховуючи що така дія була скоєна водієм у присутності поліцейського і останній бачив її вчинення, останнім було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу та в подальшому розпочато розгляд справи щодо водія такого транспортного засобу. Вважає винесену постанову прийнятою у відповідності чинного законодавства та з урахуванням наявних доказів просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані суду докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕАН № 4158146, складеною інспектором роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Петровим К.В. 04.05.2021 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП із застосуванням до нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Згідно даної постанови, 04.05.2021 року о 11 год. 29 хв. водій ОСОБА_1 на вул.Запорізьке шосе, с.Братське, керував транспортним засобом Ford Fusion, державний номер НОМЕР_1 без чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 «ґ» ПДР України, тобто скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. Також в постанові зазначено, що власником тарнспортного засобу є ОСОБА_2 .

Згідно з пунктом 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.4 «а» ПДР України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

За змістом ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виходячи з наведеного, відповідачем накладено стягнення щодо позивача, застосувавши до нього адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Підтримуючи позовні вимоги позивач зазначає що він є учасником бойових дій та посилається на п.13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Як зазначив позивач у позові, він керував автомобілем Ford Fusion, державний номер НОМЕР_1 на правових підставах.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 7-рп/2014 від 23 грудня 2014 року, справа № 1-6/2014, Конституційний Суд України вважає, що згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону № 1961 транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими вони володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо).

Разом з тим, належних доказів, того що позивач станом на день винесення постанови володів вказаним автомобілем на будь-якій правовій підставі (договір підряду, оренди тощо) позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

В матеріалах справи мається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , згідно якого власником автомобіля Ford Fusion, державний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .

Також, як на підставу своїх вимог, позивач посилався на процедурні порушення при розгляді справи про адміністративне правопорушення, однак суд відхиляє такі посилання позивача з огляду на наступне.

Висновком Верховного Суду/Касаційного адміністративного суду зробленим в постанові від 17.05.2018 по справі № 753/4366/17 визначено, що не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Вбачається, що Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 по справі № 536/583/17 зроблено висновок, що застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Саме по собі порушення процедури прийняття рішення, не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття рішення, необхідно розуміти не як вимоги до нього, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття рішення, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, які взагалі не впливають на його дійсність.

Тож, сама по собі наявність у рішенні суб`єкта владних повноважень процедурних порушень/помилок/неточностей, не може бути беззаперечною підставою для визнання його протиправним та його скасування, за умови, якщо що в сукупності, суд дійде висновку про те, що таке рішення прийнято у порядку та у спосіб, визначений законодавством, а процедурні порушення, що були допущені, не можуть автоматично ставити під сумнів правомірні дії та нівелювати всі наслідки. Важливим аспектом є також те, щоб допущені помилки та неточності загалом не спотворювали суть рішення та не мали наслідком допущення порушень прав осіб, стосовно яких прийнято таке рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому», не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, слід акцентувати увагу на необхідності з`ясувати, «чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляду у цілому на несправедливий». Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості в цілому.

Доводи позову щодо неправомірних дій відповідача й бездоказового притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України є безпідставними і необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Також позивачем не було надано доказів на спростування обставин, зазначених в постанові серії ЕАН № 4158146 від 04.05.2021 року стосовно здійснення вказаного правопорушення, тому суд не приймає до уваги твердження позивача про відсутність події та складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України.

Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається, як на підставу для скасування постанови про адміністративне правопорушення, на відсутність в його діях складу правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до статті 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Водій ОСОБА_1 станом на час винесення оскаржуваної постанови не був звільненим від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України під час керування автомобілем Ford Fusion, а відтак позов є необґрунтованим і з цих підстав задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 5, 19, 25, 90, 168, 246, 258, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Петрова Кирила Віталійовича, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.І.Федоренко