Справа № 520/4887/21
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 р. Справа № 520/4887/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бідонько А.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- Визнати незаконною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області стосовно не прийняття рішення про зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку № 1 періоду роботи з 08.01.1968 року по 27.06.1968 року в Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» електрослюсаря підземного: періоду роботи з 26.06.1974 рік по 18.02.1975 рік в Шахтоуправління ім. Артема комбинату «Ворошиловградвутілля» на посаді майстра-підривника.

- Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку №1 періоди роботи з 08.01.1968 року по 27.06.1968 року в Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» електрослюсаря підземного: періоду роботи з 26.06.1974 рік по 18.02.1975 рік в Шахтоуправління ім. Артема комбинату «Ворошиловградвутілля» на посаді майстра-підривника.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку у відділі з питань перерахунків пенсії №21 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 01.08.2014 року як внутрішньо переміщена особа. 27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду в Харківській області із заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці. До заяви були додані довідки для підтвердження трудового стажу № 458 від 22.08.2016 року, № 235 від 28.04.2016 р., які видані «Филиалом «Шахта шимени Артема» Государственого Унитарного Предприятия Луганской Народной Республики». Однак, листом ГУ ПФУ від 22.01.2020 р. № 17/13-5-27 відмовило позивачу у зарахуванні стажу та у перерахунку пенсії зазначивши, що будь-які довідки чи інші документи, підготовлені або видані підприємствами, організаціями, установами з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Оскільки довідки № 458 від 22.08.2016 р. та № 235 від 28.04.2016 р. видані підприємством, що створено у порядку, не передбаченому законодавством України, враховувати надані пільгові довідки на території, підконтрольній Українській владі, законних підстав не має. Вказані дії позивач вважає протиправними, тому за захистом своїх порушених прав на належне пенсійне забезпечення звернувся до суду. Просив суд задовольнити вимоги адміністративного позову у повному обсязі.

Ухвалою від 30.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження.

Від представника відповідача до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що позивачем були надані довідки № 458 від 22.08.2016 р. та № 235 від 28.04.2016 р., які видані на окупованій території України. Також зазначив, що місто Артемівське розташоване на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі. Зазначає, що відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-які органи , їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

У судове засідання позивач не прибув, через канцелярію суду 24.05.2021 року надав колопотання, в якому просив суд розглядати справу без його участі.

Представник відповідача у судовому засідання заперечував проти заявленого позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку у відділі з питань перерахунків пенсії №21 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах з 01.08.2014 року як внутрішньо переміщена особа.

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління пенсійного фонду в Харківській області із заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці. До заяви були додані довідки для підтвердження трудового стажу № 458 від 22.08.2016 року, № 235 від 28.04.2016 р., які видані «Филиалом «Шахта шимени Артема» Государственого Унитарного Предприятия Луганской Народной Республики».

Однак, листом ГУ ПФУ в Харківській області від 22.01.2020 р. № 17/13-5-27 повідомило позивачу, що будь-які довідки чи інші документи, підготовлені або видані підприємствами, організаціями, установами з територій, які непідконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню. Оскільки довідки № 458 від 22.08.2016 р. та № 235 від 28.04.2016 р. видані підприємством, що створено у порядку, не передбаченому законодавством України, враховувати надані пільгові довідки на території, підконтрольній Українській владі, законних підстав не має.

Також, листом від 14.02.2020 року Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив позивача, що документи, в тому числі уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, які знаходяться на тимчасово окупованій території, є недійсними і не створюють правових наслідків і відповідно не можуть бути враховані при призначенні пенсії. Тому надані ОСОБА_1 документи, які видані установою, яка знаходиться на тимчасово окупованій території у Луганській області, не можуть бути враховані для перерахунку пенсії.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу строків звернення до суду позивача з адміністративним позовом суд зазначає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки з надано клопотання про поновлення строку звернення до суду вбачається, що ОСОБА_1 отримав від Київського відділу обслуговування громадян у м. Харкові Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області по відмову у перерахунку пенсії від 22.01.2020 року №17/13-5-27 лише 10.03.2021 року та у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що зазначений лист був належним чином направлений позивачу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно положень п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 44 зазначеного Закону, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до ст. 114 Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що надана позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідка № 458 від 22.08.2016 року, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, яка видана «Филиалом ««Шахта имени Артема» Государственного унитарного предприятия Луганской Народной Республики, підтверджує те, що ОСОБА_1 , працював повний робочий день на шахті ім. Артема у період з 07.01.1968 р. по 27.06.1968 р. Та виконував гірні роботи, курсове навчання з відривом від виробництва в Горноміханічній школі з отриманням стипендії за місцем навчання за професією елекгрослюсарь підземний, що передбачено Списком № 1 розділом І підрозділом 1. підстава - Постанова Совета Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.56 р.

Також позивачем була надана довідка № 235 від 28.04.2016 р., видана «Филиалом «Шахта имени Артема» Государственного унитарного предприятия Луганской Народной Республики «Центруголь»», відповідно до якої ОСОБА_1 , працював повний робочий день на Шахті імені Артема у період з 25.06.1974 р. по 17.02.1975 рік, проходив курсове навчання з відривом від виробництва з оплатою по тарифній ставці підземного забійника II розріду за професією майстер-підривник підземний, що передбачено Списком 1 розділом І підрозділом І. підстава Постанова Совета Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.56 р

Отже періоди роботи позивача з 08.01.1968 р. по 27.06.1968 р. на Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» та з 25.06.1974 р. по 17.02.1975 р. Шахтоуправління ім. Артема комбинату «Ворошиловградвутілля» підтверджено довідками № 458 від 22.08.2016 року та № 235 від 28.04.2016 року.

Відповідач звертає увагу суду на той факт, що довідки № 458 від 22.08.2016 року та № 235 від 28.04.2016 року видані ««Филиалом «Шахта имени Артема» Государственного унитарного предприятия Луганской Народной Республики «Центруголь»», тобто органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території, а відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-які органи , їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Згідно з частиною другою статті 14 Закону України від 20 березня 2003 року № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» (зі змінами, внесеними Законом України від 05 червня 2014 року) у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2018 року № 79-р) м. Горлівка Донецької області належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Закон України від 18 січня 2018 року № 2268-VIII «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (далі - Закон №2268-VIII) має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

У межах тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях діє особливий порядок забезпечення прав і свобод цивільного населення, визначений цим Законом, іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи вищезазначені приписи законодавства, суд приходить до висновку, що надані позивачем довідки № 458 від 22.08.2016 року та № 235 від 28.04.2016 року повинні бути враховані, а тому дії відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 08.01.1968 р. по 27.06.1968 р. на Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» та з 25.06.1974 р. по 17.02.1975 р. на Шахтоуправління ім. Артема комбінату «Ворошиловградвутілля» є протиправними.

Суд зазначає, що відповідачем було направлено позивачу лист відповідно до якого позивачу було відмовлено у зарахуванні періодів роботи з 08.01.1968 р. по 27.06.1968 р. на Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» та з 25.06.1974 р. по 17.02.1975 р. на Шахтоуправління ім. Артема комбинату «Ворошиловградвутілля» , тобто має місце активна поведінка відповідача, а не бездіяльність.

Враховуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку № 1 періоду роботи з 08.01.1968 року по 27.06.1968 року в Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» електрослюсаря підземного: періоду роботи з 26.06.1974 рік по 18.02.1975 рік в Шахтоуправління ім. Артема комбинату «Ворошиловградвутілля» на посаді майстра-підривника.

Щодо позовних вимог щодо зобов`язання Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку №1 періоди роботи з 08.01.1968 року по 27.06.1968 року в Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» електрослюсаря підземного: періоду роботи з 26.06.1974 рік по 18.02.1975 рік в Шахтоуправління ім. Артема комбинату «Ворошиловградвутілля» на посаді майстра-підривника, суд зазначає, що в даній частині є підстави для застосування положень ст. 9 КАС України, а саме, обрання іншого способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

Так, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні, прийняття рішення про перерахунок пенсії, щодо зарахування періодів роботи до пільгового стажу, суд відмовляє позивачеві у задоволенні зазначеної вимоги, проте, виходячи за межі позовних вимог, зобов`язує відповідача повторно розглянути заяву позивача від 27.12.2019 року про перерахунок пенсії , з урахуванням висновків суду у даній справі .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 257-258, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до списку № 1 періоду роботи з 08.01.1968 року по 27.06.1968 року в Шахті № 10 ім. Артема тресту «Комунарсквугілля» електрослюсаря підземного: періоду роботи з 26.06.1974 рік по 18.02.1975 рік в Шахтоуправління ім. Артема комбинату «Ворошиловградвутілля» на посаді майстра-підривника.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.12.2019 року щодо перерахунку пенсії з урахуванням стажу роботи в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці, з урахування висновків суду в даній справі.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків,61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 червня 2021 року.

Суддя Бідонько А.В