Справа № 500/1940/21
Суддя: Мартиць Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №500/1940/21

16 червня 2021 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мартиць О.І. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Тернопільської області про визнання відмови протиправною та стягнення невиплаченої середньої заробітної плата, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:

- визнати відмову Теребовлянської міської ради від 09 березня 2021 року щодо виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді секретаря Теребовлянської міської ради до припинення повноважень, на час його працевлаштування, але не більше шести місяців - протиправною,

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теребовлянської міської ради на користь ОСОБА_1 невиплачену середню заробітну плату на період працевлаштування з 10.12.2020 по 10.04.2021 за чотири місяці, що виплачується з місцевого бюджету, в розмірі 105 000 (сто п`ять тисяч) грн 04 коп.;

- зобов`язати Теребовлянську міську раду виплачувати щомісячно ОСОБА_1 середню заробітну плату, яку він одержував на виборній посаді секретаря Теребовлянської міської ради до припинення повноважень, на час його працевлаштування, але не більше шести місяців.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 29.04.1993 по 03.03.2014 працював в Державній податковій інспекції Міністерства фінансів України. Відповідно до внесеного Гусятинською ОДПІ запису до трудової книжки за №34, у зв`язку із реорганізацією Гусятинської МДПІ Тернопільської області Державної податкової служби, шляхом приєднання до Гусятинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області, ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача сектору оподаткування та контролю окремих об`єктів і операцій Теребовлянського відділення, на якій останній працював до 03.03.2014. 04.03.2014 позивача затверджено на посаді секретаря виконавчого комітету в Теребовлянській міській раді Тернопільської області згідно рішення №1739, прийнятого Теребовлянською міською радою 07.02.2014 та розпорядження міського голови №14/2.4 "к" від 04.03.2014. Згідно рішення Теребовлянської міської ради №4 від 09.12.2015 ОСОБА_1 обрано секретарем Теребовлянської міської ради сьомого скликання. Повноваження Нич А.П. як секретаря Теребовлянської міської ради припинено 09.12.2020 у зв`язку із закінченням строку повноважень.

У зв`язку із неможливістю працевлаштування за попереднім місцем роботи, 27.01.2021 звернувся до Теребовлянської міської ради з проханням вирішити питання про збереження за ним середньої заробітної плати на період працевлаштування відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", оскільки надання попередньої роботи (посади) чи іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою позивача, на іншому підприємстві, в установі, організації, неможливе.

Однак листом від 09.03.2021 №56/02-11 відповідачем було відмовлено у задоволенні поданої заяви.

Позивач, вважаючи, таку відмову відповідача протиправною та що його охоронювані законом інтереси порушені звернувся до суду з цим позовом.

На підставі статті 12 та глави 10 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Тернопільським окружним адміністративним судом винесено ухвалу від 16.04.2021 про відкриття провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до статей 162-164 КАС України встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав, хоча ухвалу суду від 16.04.2021 представником Теребовлянської міської ради отримано 22.04.2021.

За нормами частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив таке.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 з 29.04.1993 по 03.03.2014 працював в Державній податковій інспекції Міністерства фінансів України.

Відповідно до внесеного Гусятинською ОДПІ запису до трудової книжки за №34, у зв`язку із реорганізацією Гусятинської МДПІ Тернопільської області Державної податкової служби, шляхом приєднання до Гусятинської ОДПІ ГУ Міндоходів у Тернопільській області, ОСОБА_1 переведено на посаду завідувача сектору оподаткування та контролю окремих об`єктів і операцій Теребовлянського відділення.

Згідно запису трудової книжки №37 від 03.03.2014 ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі наказу №12-о від 03.03.2014.

Відповідно до запису трудової книжки №38 від 04.03.2014 позивача затверджено на посаді секретаря виконавчого комітету Теребовлянської міської ради Тернопільської області на підставі рішення №1739 від 07.02.2014 та розпорядження міського голови №14/2.4 "к" від 04.03.2014.

На підставі рішення Теребовлянської міської ради №4 від 09.12.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади секретаря виконавчого комітету Теребовлянської міської ради у зв`язку із закінченням строку повноважень виконавчого комітету Теребовлянської міської ради (пункт 1 статі 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"), що підтверджується записом трудової книжки №41.

Цим самим рішенням Теребовлянської міської ради №4 від 09.12.2015 ОСОБА_1 обрано секретарем Теребовлянської міської ради сьомого скликання. (запис трудової книжки №42)

Повноваження ОСОБА_1 як секретаря Теребовлянської міської ради припинено 09.12.2020 у зв`язку із закінченням строку повноважень відповідно до частини першої статті 51 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" на підставі протоколу засідання Теребовлянської міської ради восьмого скликання від 09.12.2020 №1.

Листом від 27.01.2021 №2/19-00-11-01-12/1615 у відповідь на звернення позивача від 25.01.2021 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області повідомлено, що відповідно до статті 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня посада, за умови, якщо вона є вакантною на тому ж підприємстві, в установі, організації. Головне управління Міндоходів у Тернопільській області, як юридична особа, ліквідоване 28.09.2015, про що внесено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, у Головного управління ДПС у Тернопільській області відсутні правові підстави для задоволення його звернення.

27.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до Теребовлянської міської ради із заявою, в якій просив вирішити питання про збереження за ним середньої заробітної плати на період працевлаштування відповідно до частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" у зв`язку з неможливістю працевлаштування за попереднім місцем роботи. До вказаної заяви позивачем було додано вказану вище довідку Головного управління ДПС у Тернопільській області від 27.01.2021 №2/19-00-11-01-12/1615.

Листом від 09.03.2021 №56/02/-11 Теребовлянська міська рада повідомила позивача, що особа може претендувати на збереження протягом не більше 6 місяців її середнього заробітку з відповідного місцевого бюджету у разі дотримання в сукупності трьох обов`язкових умов: 1. звільнення з попереднього місця роботи за пунктом 5 статті 36 Кодексу законів про працю України; 2. звернення на попереднє місце роботи не пізніше 3-х місяців після припинення повноважень; 3. неможливість надання відповідної роботи (посади). У разі звільнення особи за будь - яких інших підстав, ніж передбачені пунктом 5 статті 36 КЗпП, після закінчення строку повноважень на виборній посаді, особа не може претендувати на грошову компенсацію у вигляді збереження середньої заробітної плати, як це передбачено пунктом 2 частини другої статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада), в тому числі і голови, як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради визначає Закон України "Про статус депутатів місцевих рад" від 11.07.2002 №93-IV, який також встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

За нормами частини другої статті 6 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутат місцевої ради, обраний секретарем сільської, селищної, міської ради, головою, заступником голови районної, обласної, районної у місті ради, працює у відповідній раді на постійній основі і не може суміщати свою службову діяльність з іншою роботою, у тому числі на громадських засадах (за винятком викладацької, наукової та творчої у позаробочий час), займатися підприємницькою діяльністю, одержувати від цього прибуток, якщо інше не передбачено законом.

Абзацом 1 частини першої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" встановлено, що у разі обрання депутата місцевої ради на виборну посаду у раді, на якій він працює на постійній основі, трудовий договір з ним за попереднім місцем роботи припиняється відповідно до законодавства. Обраний на виборну посаду у відповідній раді, на якій він працює на постійній основі, депутат місцевої ради, який перебуває на службі у військових формуваннях чи правоохоронних органах держави, прикомандировується до місцевої ради із залишенням на цій службі.

Відповідно до абзаців 1-2 частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" депутату місцевої ради, який працював у раді на постійній основі, після закінчення таких повноважень надається попередня робота (посада), а за її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

У разі неможливості надання відповідної роботи (посади) на період працевлаштування за колишнім депутатом місцевої ради зберігається, але не більше шести місяців, середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді у раді, що виплачується з відповідного місцевого бюджету. У разі, якщо колишній депутат місцевої ради має право на пенсійне забезпечення або йому призначена пенсія за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до закону, за ним не зберігається середня заробітна плата, яку він одержував на виборній посаді в раді.

Гарантії для працівників, обраних на виборні посади, також встановлені статтею 118 КЗпП України, за приписами якої працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, приведеними вище нормами права встановлено право працівника, звільненого з роботи внаслідок обрання на виборну посаду у раді, на одержання після закінчення його повноважень за виборною посадою попередньої роботи (посади) на тому ж підприємстві, в установі, організації або надання йому рівноцінної роботи (посади).

Тобто, у разі коли колишній депутат місцевої ради до обрання на виборну посаду у раді перебував у трудових відносинах з підприємством (установою, організацією) незалежно від форми власності та виду діяльності, однак надання попередньої або рівноцінної роботи йому на цьому підприємстві (установі, організації) або, за його згодою, на іншому неможливе, закон гарантує збереження за цим депутатом середньої заробітної плати на період його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Отже, законодавець гарантує колишньому депутату місцевої ради чи, як в даному випадку, секретарю міської ради, збереження середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді лише за умови неможливості надання йому попередньої роботи і виключно на період його працевлаштування, але не більше шести місяців. При цьому обов`язок запропонувати звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади роботу (посаду) за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації в разі відсутності можливості працевлаштувати на попередній або рівнозначній посаді покладається саме на роботодавця.

Закон України "Про статус депутатів місцевих рад" покладає на роботодавця обов`язок забезпечити депутату, строк повноважень якого завершився, надання попередньої роботи (посади) і лише в разі її відсутності - іншої рівноцінної роботи (посади) на тому самому або, за згодою депутата, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Суд звертає увагу, що як передбачено пунктом 5 частини першої статті 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у своїй постанові від 23.05.2018 у справі №219/2204/2016-ц зробив висновок, що гарантії, передбачені частиною другою статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" поширюються на колишніх секретарів сільради, які безпосередньо перед обранням на виборну посаду були працевлаштовані на іншій посаді і були звільнені з такого місця роботи згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП (перехід на виборну посаду).

Як наголосив суд касаційної інстанції, трудовий договір має бути припинено саме на підставі, передбаченій пунктом 5 статті 36 КЗпП. Запис про звільнення за такою підставою обов`язково має бути у трудовій книжці. Якщо звільнення буде оформлено за іншою підставою (наприклад статті 38 КЗпП), то особа не може претендувати на гарантії частини другої статті 33 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад". Саме ці обставини, а не кількість каденцій на які було обрано посадову особу, визначають її право повернутися на місце роботи, де та працювала до обрання на зазначену виборну посаду.

Суд зазначає, що згідно запису трудової книжки №37 від 03.03.2014 ОСОБА_1 звільнено з роботи за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України на підставі наказу №12-о від 03.03.2014.

Таким чином, підсумовуючи викладене суд зазначає, що єдиною підставою вважати, що позивач не має права на виплату середнього заробітку, який він отримував на посаді секретаря Теребовлянської міської ради, є недотримання умов звільнення з колишнього місця роботи за підставою, що передбачена пунктом 5 частини першої статті 36 КЗпП України.

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 25.10.2019 у справі №345/3102/16-а є недоречними, позаяк у зазначеній справі позивач був звільнений саме на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України у зв`язку з переходом на виборну посаду. Звільнення позивача з роботи за угодою сторін згідно пункту 1 статті 36 КЗпП України, не було спірним, та висновків Верховного суду з цього питання не надано.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави для визнання відмови Теребовлянської міської ради від 09.03.2021 щодо виплати ОСОБА_1 середньої заробітної плати, яку він одержував на виборній посаді секретаря Теребовлянської міської ради до припинення повноважень, на час його працевлаштування, але не більше шести місяців - протиправною, стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Теребовлянської міської ради на користь ОСОБА_1 невиплачену середньої заробітної плати на період працевлаштування з 10.12.2020 по 10.04.2021 за чотири місяці, що виплачується з місцевого бюджету, в розмірі 105000 (сто п`ять тисяч) грн 04 коп та зобов`язання Теребовлянську міську раду виплачувати щомісячно ОСОБА_1 середню заробітну плату, яку він одержував на виборній посаді секретаря Теребовлянської міської ради до припинення повноважень, на час його працевлаштування, але не більше шести місяців.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

При цьому суд враховує роз`яснення, що викладені у пункті 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, відповідно до якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Цей же принцип знайшов свій вираз у низці рішень Європейського суду з прав людини, у яких ЄСПЛ неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain); рішення у справі "Серявін та інші проти України")

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними конкретними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, суд доходить до висновку, що в позовній заяві наведені обставини, які не підтверджуються достатніми доказами, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог, а, отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Теребовлянська міська рада Тернопільської області про визнання відмови протиправною та стягнення невиплаченої середньої заробітної плата, зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 червня 2021 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач:

- Теребовлянська міська рада Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Шевченка, 8, м. Теребовля, Тернопільська область, 48100, ).

Головуючий суддя Мартиць О.І.