Справа № 400/5641/20
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/5641/20
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Танасогло Т.М. , Єщенка О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року по справі № 400/5641/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.08.2020 року №670/03.20-р щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи на посаді директора Миколаївського спільного малого підприємства «АССА» з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.07.2020 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду та при вирішенні питання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 30.07.2020р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області безпідставно не враховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.10.1991р. по 05.02.1998р. на посаді директора Миколаївського спільного малого підприємства «АССА».

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області з позовними вимогами не погоджувалось та вважало їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, наголошуючи, зокрема, на правомірності рішення від 06.08.2020 року №670/03.20-р щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , оскільки в трудовій книжці неналежним чином оформлено внесення запису про звільнення з роботи, а саме запис завірено печеткою з атрибутом підприємства неіснуючої держави Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Скориставшись наджаним приписами чинного процесуального законодавства правом позивачем до суду першої інстанції подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що наведені відповідачем обґрунтування не можуть слугувати підставою для відмови у зарахуванні до загального трудового стажу періоду роботи підприємстві, оскільки на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості чи достовірності даних, які зазначені у його трудовій книжці.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року по справі №400/5641/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.08.2020 року №670/03.20-р щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи на посаді директора Миколаївського спільного малого підприємства «АССА» з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком починаючи з 30.07.2020р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав на наявність у позивача права на зарахування до загального трудового стажу періоду роботи з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року на МП "АССА". Та обставина, що роботодавець своєчасно не замінив печатку не може бути підставою для відмови у зарахуванні до загального трудового стажу періодів роботи з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року. Крім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення окружного адміністративного суду прийнято з порушенням норм матеріального права, а тому останнє просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ в Миколаївській області не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.32-35, а.с.60-63).

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням наступного.

Зокрема, колегією суддів установлено, що у період з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року ОСОБА_1 працював на посаді директора Миколаївського спільного малого підприємства «АССА», що підтверджується належним чином засвідченою копією наявної у матеріалах справи трудової книжки від 22.09.1977р.

30.07.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до Центрального об`єднаного управління ПФУ м.Миколаєва із заявою про призначення пенсії за віком.

За наслідками розгляду вищевказаної заяви ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 06.08.2020 р. № 670/03.20-р, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, ГУ ПФУ в Миколаївській області не зараховано до стажу період роботи в малому підприємстві «АССА» з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року, оскільки запис про звільнення оформлено не належним чином, а саме запис завірено печаткою з атрибутом підприємства неіснуючої держави - Української Радянської Соціалістичної Республіки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Конституційним Судом України у пункті 3.4 Рішення від 18.06.2007 р. № 4-рп/2007 зазначено про неодноразовий розгляд проблеми, пов`язаної з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена.

Крім того, у Рішенні від 22.05.2018 № 5-р/2018 Конституційним Судом України зазначено, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Умови призначення пенсії за віком наведено у статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

З матеріалів справи убачається, що на день звернення ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління ПФУ м.Миколаєва із заявою про призначення пенсії за віком, йому виповнилося 60 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка.

Отже, законодавцем установлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише у випадку відсутності останньої або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих, зокрема, за місцем роботи.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є наявність відповідного стажу роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За наслідками дослідження наявної у матеріалах спарви трудової книжки ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції установлено, що у період з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року він працював на посаді директора Миколаївського спільного малого підприємства «АССА».

Колегія суддів звертає увагу на те, що Україну проголошено незалежною демократичною державою 24.08.1991р. До цього часу, на печатках підприємств, установ та організацій могла містити напис «УРСР». У подальшому зміна печаток відбувалась поступово і протягом значного часу.

Та обставина, що роботодавець своєчасно не замінив печатку не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 на посаді директора Миколаївського спільного малого підприємства «АССА».

Водночас, апеляційний суд вважає за доцільне відмітити, що суб`єктом владних повноважень, на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України, до матеріалів справи не додано жодних доказів на підтвердження того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про вказаний період роботи.

Недоліки щодо ведення та заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії особі, оскільки трудова книжка ведеться та заповнюються керівником підприємства, а відтак позивач не може нести відповідальності за правильність ведення та заповнення трудової книжки роботодавцем.

Отже, позбавлення ОСОБА_1 права на пенсію з огляду на те, що запис про звільнення завірено печаткою з атрибутом підприємства Української Радянської Соціалістичної Республіки, є таким, що порушує права позивача на соціальний захист та в повній мірі нівелює принцип законних сподівань.

Таким чином, колегія суддів вважає безпідставним незарахування ГУ ПФУ в Миколаївській області до страхового стажу, який дає ОСОБА_1 право на пенсію за віком, періоду його роботи з 01.10.1991 року по 05.02.1998 року на посаді директора Миколаївського спільного малого підприємства «АССА», а відтак правильним є висновок суду першої інстанції щодо протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.08.2020 року №670/03.20-р про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року по справі № 400/5641/20 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.