Справа № 807/943/16
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2021 року м. Ужгород№ 807/943/16
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Ватлін Т.В.

за участю сторін:

позивача: представник - Митровцій В.І.,

відповідача: представник - Блага О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 13 липня 2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки контролюючого органу про неправомірне формування податкового кредиту та суми бюджетного відшкодування за наслідками придбання транспортних засобів через їх реєстрацію на фізичну особу, а не на суб`єкта підприємницької діяльності, є безпідставними, оскільки Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, не передбачена окрема реєстрація транспортних засобів для фізичних осіб підприємців. Водночас визначальним для формування платником податку на додану вартість податкового кредиту є придбання товарів/послуг з метою їх подальшого використання у господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.01.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.04.2017, заявлений позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 13 липня 2016 року.

Постановою Верховного Суду від 17 липня 2020 року касаційну скаргу Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області задоволено частково; постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року дану адміністративну справи прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 28 вересня 2020 року за клопотанням представника Головного управління ДПС у Закарпатській області у зв`язку з припиненням юридичної особи Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області протокольною ухвалою замінено первісного відповідача його правонаступником - Головним управлінням ДПС у Закарпатській області.

В засіданні суду 15 січня 2021 року за клопотанням представника Головного управління ДПС у Закарпатській області у зв`язку з ліквідацією як юридичної особи публічного права Головного управління ДПС у Закарпатській області протокольною ухвалою замінено первісного відповідача його правонаступником - Державною податковою службою України в особі відокремленого підрозділу Головного управління ДПС у Закарпатській області.

14 січня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення №113/5/07-16-20-05 від 13.01.2021, в яких зазначає, що законодавчі норми передбачають право фізичних осіб-підприємців на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість по митних деклараціях у зв`язку з імпортуванням на митну територію України основних засобів тільки за умови взяття таких на облік в якості основних фондів та їх використання в оподатковуваних операціях у межах своєї господарської діяльності. Проте у спірних правовідносинах на момент проведення перевірки документів, що б підтверджували використання придбаних транспортних засобів у господарській діяльності позивача надано не було. Більше того, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не вів облік таких в якості основних фондів, а отже включення сум податку на додану вартість за придбані транспортні засоби до податкового кредиту є неправомірним.

Представник позивача у судовому засідання 02 червня 2021 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в засіданні суду 02 червня 2021 року проти задоволення позову заперечила, аргументуючи його безпідставністю.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у період з 21 до 24 червня 2016 року посадовими особами Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі Мукачівська ОДПІ) проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на розрахунковий рахунок за квітень 2016 року, за результатами якої складено акт від 04 липня 2016 року №2021/1301/ НОМЕР_1 .

Згідно з висновками акту перевірки контролюючим органом встановлено порушення п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, пп. «б» п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України в частині завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість по декларації за квітень 2016 року на суму 171515,00 грн.

Такі висновки ґрунтуються на позиції посадових осіб відповідача, що фізична особа-підприємець за відсутності ведення бухгалтерського обліку, іншого обліку в частині підтвердження використання майна у підприємницькій діяльності, а також не будучи фактично суб`єктом права власності на таке майно, не може на підставі лише податкової накладної включати до складу податкового кредиту суму ПДВ по придбаних транспортних засобах.

За результатами проведеної податкової перевірки у зв`язку з виявленими порушеннями Мукачівською ОДПІ 13 липня 2016 року прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким ФОП ОСОБА_1 зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 171515,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 85757,50 грн.

Не погоджуючись з прийнятим контролюючим органом податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті спірних правовідносин, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований Мукачівською районною державною адміністрацією як фізична особа-підприємець та в якості фактичного виду господарської діяльності обрав «Вантажний автомобільний транспорт». Окрім того, позивач зареєстрований платником податку на додану вартість.

19 лютого 2016 року на підставі договору купівлі-продажу №02Р/16 та Додатку №1 до нього ФОП ОСОБА_1 (покупець) придбано в КOGEL Тгаіlег GmbH & Co. KG (продавець) 1 новий тентований напівпричіп виробництва KOGEL SN 24, тип S24-1, 2016 року виробництва, шасі НОМЕР_2 . Вартість вказаного транспортного засобу за умовами укладеного між сторонами договору склала 19250,00 євро.

Окрім цього відповідно до умов договору купівлі-продажу №04Р/16 від 29 лютого 2016 року та Додатку №1, КOGEL Тгаіlег GmbH & Co. KG (продавець) продає, а ФОП ОСОБА_1 купує 1 новий тентований напівпричіп виробництва KOGEL SN 24, тип S24-1, 2016 року виробництва, шасі НОМЕР_3 , вартістю 19250,00 євро.

На виконання умов укладених договорів 04 березня 2016 року та 10 березня 2016 року ФОП ОСОБА_1 перерахував на рахунок КOGEL Тгаіlег GmbH & Co. KG по 19250,00 євро.

14 квітня 2016 року ФОП ОСОБА_1 на підставі оформлених Вантажних митних декларацій №305090004/2016/000653 та №305090004/2016/000667 на митну територію України ввезено товар 2 тентовані напівпричіпи виробництва KOGEL SN 24, тип S24-1, 2016 року виробництва, шасі НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , задекларована вартість 19250,00 євро., сума сплаченого митним органам податку на додану вартість 225262,60 грн.

Вищевказані транспорті засоби були зареєстровані за фізичною особою ОСОБА_1 під номерами НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу відповідно № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 відповідно (а.с. 51-52).

13 травня 2016 року проведено державну реєстрацію вказаних вище транспортних засобів на ім`я ОСОБА_1 та присвоєно реєстраційні номери НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , про що свідчить копії свідоцтв про реєстрацію серії НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , наявні в матеріалах справи.

Сплачену при митному оформленні вантажних автомобілів суму податку на додану вартість в розмірі 225262,00 грн. ФОП ОСОБА_1 включив до складу податкового кредиту в поданій податкові декларації з податку на додану вартість за квітень 2016 року.

Факт придбання вантажних автомобілів відповідачем по справі не заперечується, як і не оспорюється розмір податку на додану вартість, сплаченого позивачем при митному оформленні товару.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності та порядку включення суми податку на додану вартість, сплаченого фізичною особою-підприємцем при митному оформленні транспортних засобів, придбаних нею для здійснення господарської діяльності та зареєстрованих на території України у її власність як фізичної особи.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 325 Цивільного кодексу України, суб`єктами права приватної власності є юридичні та фізичні особи.

Згідно пп. 14.1.139 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній станом на день виникнення спірних правовідносин) (далі ПК України) термін особа для цілей розділу V вищевказаного кодексу, зокрема, вживається в такому значенні: фізична особа - підприємець, яка або є платником податків і зборів, встановлених цим Кодексом, крім єдиного податку; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; або є платником єдиного податку за ставкою, що передбачає включення податку на додану вартість до складу єдиного податку, і добровільно переходить у встановленому цим Кодексом порядку на сплату єдиного податку за ставкою, що передбачає сплату податку на додану вартість; юридична особа, фізична особа, фізична особа - підприємець, яка ввозить товари на митну територію України.

Єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлюється Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 6 Порядку, транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам - підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

З огляду на вищенаведене суд не може погодитися з позицією відповідача, відповідно до якої позивач як фізична особа - підприємець не набуває права власності на майно (в т.ч. і транспортні засоби), оскільки ОСОБА_1 як фізична особа і як фізична особа - підприємець в спірних правовідносинах є одним і тим самим суб`єктом цивільних та податкових правовідносин. Окрім того, законодавство України, що регулює порядок реєстрації транспортних засобів, не передбачає можливості реєстрації таких окремо за фізичними особами-підприємцями.

Судом встановлено, що спірні транспортні засоби були придбані ОСОБА_1 саме в якості фізичної особи-підприємця, що підтверджується змістом укладених договорів купівлі-продажу від 19.02.2016 та від 29.02.2016. У вантажних митних деклараціях, за якими зазначені транспортні засоби були ввезені на питну територію України, в якості одержувача також зазначено ФОП ОСОБА_1 .

Вказана обставина спростовує твердження посадових осіб контролюючого органу, наведеного в акті перевірки, що сплачена позивачем сума податкового кредиту за придбані транспортні засоби не може бути включена до складу податкового кредиту, оскільки такі транспортні засоби перебувають у приватній власності фізичної особи та не можуть вважатися основними засобами суб`єкта господарювання фізичної особи (арк. спр. 18, т. 1).

Таким чином, позивач у даному випадку є фізичною особою, яка здійснює діяльність, віднесену законодавством до підприємницької, є платником ПДВ у розумінні статей 14 та 180 ПК України, зареєстрований у встановленому порядку платником ПДВ, тому на нього повною мірою поширюються правові норми, які визначають порядок обчислення і сплати податку на додану вартість. У свою чергу суд вважає, що реєстрація фізичної особи як суб`єкта підприємницької діяльності не створює нового суб`єкта, а, у відповідності до ч. 2 ст. 50 Цивільного кодексу України, лише надає існуючій фізичній особі можливість реалізації свого права на підприємницьку діяльність. Норми податкового законодавства України не обмежують право платника податку на податковий кредит залежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах за договорами на придбання товарів (робіт, послуг), в т.ч. і транспортних засобів та визначають однакові права та обов`язки як для юридичних, так і для фізичних осіб, платників податку (в тому числі і фізичних осіб-підприємців).

Фактичним видом діяльності ФОП ОСОБА_1 є вантажний автомобільний транспорт. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

«Господарською діяльністю» в розумінні Господарського кодексу України є діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами

Обов`язковими ознаками господарської діяльності (згідно наведених приписів Господарського кодексу України та ПК України) є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; вона спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг; результати зазначеної діяльності - продукція, роботи чи послуги - мають вартісний характер і цінове вираження.

Позивач стверджує, що спірні транспортні засоби придбані з метою їх використання в господарській діяльності на підтвердження чого надав суду копії актів надання послуг, товарно-транспортних накладних та рахунків.

За положеннями п. 14.1 ст. 14 ПК України бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу (пп. 14.1.18 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з вимогами абз. «в» п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Загальний порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість для осіб, зареєстрованих платниками податку на додану вартість, визначений статтею 198 ПК України.

Згідно з нормами пп. " ґ" п. 198.1 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

П. 198.2 ст. 198 ПК України передбачено, що для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з положеннями п. 201.12 ст. 201 ПК України, у разі ввезення товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту, вважається митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку.

Відповідач не заперечує факт сплати фізичною особою-підприємцем податку на додану вартість до бюджету.

Як вбачається з висновків акта перевірки, заперечень відповідача на адміністративний позов, контролюючий орган вважає, що визначальним фактором для формування податкового кредиту суб`єктами господарювання фізичними особами, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при ввезенні на митну територію України основних засобів є взяття на облік такого майна в якості основних фондів та використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності за наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку.

На необхідності дослідження під час нового розгляду даної справи порядку ведення бухгалтерського обліку та амортизації придбаних ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів вказав також Верховний Суд в постанові від 17 липня 2020 року.

Досліджуючи вказану обставину, суд виходить з наступного.

П. 44.1. ст. 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Це положення однаково відноситься до прав і до обов`язків фізичної особи-підприємця, а тому важливо встановити фактичні обставини у справі та надати їм правильну правову оцінку з урахуванням наведених вимог податкового законодавства.

П. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року №92, визначено, що основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Згідно з Інструкцією про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 1999 року №291, рахунок 10 «Основні засоби» призначено для обліку й узагальнення інформації про наявність та рух власних або отриманих на умовах фінансової оренди об`єктів і орендованих цілісних майнових комплексів, які віднесені до складу основних засобів, а також об`єктів інвестиційної нерухомості.

До основних засобів належать матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів і послуг, надання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).

Відповідно до актів приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів від 13.05.2016 ФОП ОСОБА_1 було прийнято в експлуатацію від КOGEL Тгаіlег GmbH & Co. KG 2 напівпричепа тентових, 2016 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_8 та НОМЕР_4 , первісною вартістю 563156,50 грн. (арк. спр. 237, 244, т. 1). Відомістю по амортизації основних засобів підтверджено нарахування ФОП ОСОБА_1 амортизаційних відрахувань вартості таких транспортних засобів (арк. спр. 236, т. 1).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем було належним чином оформлено взяття на облік в якості основних фондів придбаних транспортних засобів, сплачений ПДВ за які був включений до складу податкового кредиту, а також здійснення амортизаційних відрахувань.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що в контролюючого органу не було підстав для виключення зі складу податкового кредиту за квітень 2016 року суми сплаченого ФОП ОСОБА_1 при митному оформленні вантажних автомобілів податку на додану вартість.

Згідно ч. 2. ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційно закріплений принцип законності також міститься і в п. 21.1 ст. 21 Податкового кодексу України, згідно з яким, посадові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Відповідності до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі вищенаведеного, беручи до уваги законодавчі норми, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого за результатами проведеної податкової перевірки податкового повідомлення-рішення № від 13 липня 2016 року, а тому таке підлягає скасуванню.

Згідно вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 243, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) до Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ЄДРПОУ ВП 44106694) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Закарпатській області № від 13 липня 2016 року.

3. Стягнути із Державної податкової служби України в особі відокремленого підрозділу Головне управління ДПС у Закарпатській області (вул. Волошина, 52, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ЄДРПОУ ВП 44106694) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань 2572,74 грн. (Дві тисячі п`ятсот сімдесят дві гривні 74 коп.) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України).

Повний текст рішення виготовлено 11 червня 2021 року.

СуддяР.О. Ващилін