Справа № 280/7642/20
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

11 червня 2021 року Справа № 280/7642/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області від 08.09.2020 №201995.

На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що з наданого талону зважування, акту, довідки неможливо встановити де, на якому пункті (стаціонарному чи пересувному), на яких вагах (якої марки, моделі, їх серійний номер, з якими характеристиками, можливими чи допустимими похибками) проводилося зважування. Окрім того, вказує, що талон зважування № 2658, у якому зафіксовано вагові показники автомобіля, не містить ніяких реквізитів зважувального засобу, які б дали змогу його ідентифікувати, вона також не містить підписів ні осіб, які проводили зважування, ні водія автомобіля, який було зважено, а тому він не може вважатися допустимим доказом реальної ваги транспортного засобу. Більш того у талоні зважування взагалі не зазначено номерний знак напівпричепа. Стверджує, що в порушення п. 9 Розділу II Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28.07.2016 № 255, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2016 року за №1171/29301, з наданого талону зважувального засобу вбачається, що зважування проводилося не автомобіля в цілому і не окремо осей, а окремо по напівосям (правою та лівою) кожної осі окремо і в подальшому сумувалося. Окрім того, враховуючи, що Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області вважає другу та третю осі автомобіля здвоєною та такою, що перевищує нормативно-допустимі параметри, визначення загального навантаження на вісь шляхом сумування напіввісі, а потім сумування другої та третьої осей є незаконним. Таким чином, на думку позивача, вагове обладнання не забезпечило поосьове зважування, а визначення ваги осі відбувалось шляхом сумування напівосей (правої та лівої), а потім осей (другої та третьої), що є незаконними та суперечить п. 9 Розділу II Вимог до облаштування ПГВК. Враховуючи зазначене талон зважування № 2658 не може вважатися належним та допустимим доказом перевантаження, оскільки він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Наголошує, що у довідці взагалі не зазначено часу здійснення габаритно-вагового контролю, що є порушенням п. 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879. Також, звертає увагу, що у довідці від 22.07.2020 № 038668 про результати здійснення габаритно- вагового контролю відсутній відбиток печатки. Стверджує, що перевозився сипучий вантаж (пшениця), який є рухомим під час зміни напрямків руху чи швидкості автомобіля, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля під час руху, що, в свою чергу, не дає можливості за відсутності відповідної методики зважування з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалось з перевищенням вагових обмежень на окремі осі. Щодо незаконності винесення постанови додатково зауважує, що в порушення п. 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, не отримував повідомлення про розгляд справи. На підставі викладеного, просить позовну заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 30.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та призначене судове засідання на 19 листопада 2020 року. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

08 грудня 2020 року від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення по справі (вх. №59782), у яких вказує, що ваги, якими здійснювалось 22.07.2020 зважування транспортного засобу UA.TR.002.CT.0015-17 складаються із двох вагових платформ, вагового індикатора у футлярі та чотирьох вирівнювальних доріжок, використання останніх суперечить вимогам ДСТУ ОІМІ, й 134-1:2010 «Прилади автоматичні для зважування дорожніх транспортних засобів у русі та вимірювання навантажень на вісь» (далі - ДСТУ). Таким чином, вважає, що оскільки ваги з вирівнювальними доріжками не можуть використовуватися у сфері метрологічного нагляду, зважуванні транспортного засобу 22.07.2020 вагами UA.TR.002.CT.0015-17 є незаконним, а постанова від 08.09.2020 №201995 підлягає скасуванню.

Відзив на позовну заяву на адресу суду від відповідача не надходив.

Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Згідно з офіційними відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 офіційно зареєстрований фізичною особою-підприємцем 05.04.2001 та 20.01.2005 відомості про позивача включені до Єдиного державного реєстру за номером запису: 0000097. Видами діяльності позивача є: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний); 45.32 Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

22 липня 2020 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області під час проведення перевірки транспортного засобу автомобільній дорозі Н-30 (129 км+603 м) був зупинений та направлений на проходження габаритно-вагового контролю транспортний засіб марки КАМАЗ 53212, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом СЗАП 8355, державний номерний знак НОМЕР_2 (далі по тексту - транспортний засіб), що належать на праві власності позивачу.

За результатами проведення зважування транспортного засобу та на підставі талону зважування №2658, посадовими особами управління Укртрансбезпеки складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 038668 від 22.07.2020 (далі по тексту - Довідка), відповідно до пункту 6 якої навантаження на осі становили: 1) 4,3 т, 2) 9,7 т, 3) 8,5 т, 4) 9,35 т, 5) 8,45 т, повна маса транспортного засобу становила 40,30 т, а також Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №031668 від 22.07.2020 (далі по тексту - Акт про перевищення), відповідно до пунктів 8 та 10 якого нормативно допустима маса становить 40,00 т, повна фактична маса транспортного засобу становила 40,3 т, нормативно допустиме осьове навантаження становить 1) 11,00 т, 2) + 3) 16 т, 4) 11 т, 5) 11 т, фактичне осьове навантаження становило: 1) 4,3 т, 2) 9,7 т; 3) 8,5 т; 4) 9,35 т; 5) 8,45 т.

На підставі вказаних Довідки та Акту перевищення, старшим державним інспектором управління Укртрансбезпеки в Запорізькій області складений Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування згідно з ТТН від 22.07.2020 №730779 до акту №031668 від 22.07.2020, відповідно до якого позивача зобов`язано сплатити 64,80 Євро плати за проїзд.

08 вересня 2020 року за результатами розгляду матеріалів зазначеної перевірки, зокрема Акту від 22.07.2020 №221488, в.о. начальника Управлінням Укратрансбезпеки у Запорізькій області було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 201995, якою до ФОП ОСОБА_1 за порушення ст. 48 Закону України «Про автомомбільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 15 ч. 1 ст. 60 цього Закону, застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00грн.

Вважаючи постанову від 08.09.2020 № 201995 протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду про її скасування.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Пунктом 4 положення передбачено, що основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Постановою Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті" утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, до якого входить управління Укртансбезпеки у Запорізькій області.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2344-III), відповідно до статті 1 якого автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти. Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства. Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону №2344-III, постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Відповідно до пункту 4 Порядку №1567 державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, додержання водієм режиму праці та відпочинку, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні , інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фахівцями Управління Укртрансбезпеки під час огляду транспортного засобу КАМАЗ 53212, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом СЗАП 8355, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належать позивачу, встановлено порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, у зв`язку із чим 08.09.2020 в.о. начальника управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області прийнято спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №201995, якою позивача зобов`язано сплатити штраф в розмірі 17000,00 грн.

Разом із цим, позивач вважає, що посадовими особами Укртрансбезпеки у спірних правовідносинах не було доведено правильності визначення ваги транспортного засобу, не було надано доказів використання справного вимірювального обладнання. Відповідачем не враховано особливості вантажу, що перевозився, а саме подільний (сипучий) вантаж, методика вимірювання якого відсутня. Позивач також зазначив те, що у спірних відносинах відповідачем не було дотримано процедуру габаритно-вагового контролю, не затримано транспортний засіб та не надано можливості привести його до встановлених нормативів.

З приводу вказаних посилань суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статей 4, 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 № 879, згідно з пунктами 3, 4 якого габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку.

Пунктом 16 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

Відповідно до підпунктів 4, 5-1 пункту 2 Порядку 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.

Отже, Порядок №879 передбачає, що габаритно-ваговий контроль може бути як документальний так і точний. При цьому, Порядком №879 не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу (точний контроль) при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації (документальний контроль).

Пунктом 18 Порядку №879 передбачено, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

За приписами пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2013 №1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, зокрема: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30-31 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку; у разі відсутності документів, визначених статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Таким чином, саме довідка про здійснення габаритно-вагового контролю є підтверджуючим документом щодо здійснення габаритно-вагового контролю, на підставі показників якої складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, передбачено, що рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Як вбачається з матеріалів справи, під час здійснення перевірку габаритно-вагового контрою зазначеного транспортного засобу встановлено, що навантаження на вісі склало: 1) 4,3 т, 2) 9,7 т, 3) 8,5 т, 4) 9,35 т, 5) 8,45 т. Повна маса транспортного засобу становила 40,3 т. Тобто, встановлено факт навантаження на здвоєну вісь 18,2 т (9,7 т + 8,5 т) при дозволеній масі 16,00 т, що на 13,75% більше від нормативно допустимого.

Тобто, позивач здійснював перевезення великоваговим транспортним засобом з перевищення встановлених законодавством вагових норм від 10% до 20%, при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Отже, зазначені параметри вказаного транспортного засобу перевищували нормативно допустимі вагові обмеження, що було підставою вважати його великоваговим, для руху якого, за правилами частини 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», повинен бути спеціальний дозвіл.

Викладене, з урахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» свідчить, що правомірність прийняття оскаржуваної постанови.

Щодо доводів позивача про відсутність методики виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, суд зазначає наступне.

Вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у пункті 19 Порядку №879, виключена з 08.09.2017 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №671.

З огляду на виключення пункту 19 Порядку №879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затвердженої спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком №879.

Відтак, відповідачем правомірно встановлено факт порушення вимог вагових обмежень.

Крім цього, стосовно доводів позивача про неправильність результатів зважування транспортного засобу, з огляду на характеристики вантажу (сипучий), суд вважає за необхідне зазначити те, що завантажуючи вантажний автомобіль в межах дозволеної фактичної маси до 40 т, перевізник зобов`язаний враховувати дозволені навантаження на осі транспортного засобу, нерівномірний розподіл маси вантажу на осі, зміну маси транспортного засобу та використовувати, в таких випадках, транспортний засіб з відповідними технічними параметрами.

При цьому, відсутність на теперішній час методики зважування (вимірювання) сипучого вантажу не є підставою для звільнення перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом, зокрема, у постанові від 03.07.2019р. (справа №819/1381/16).

Відсутність такої методики не позбавляє спеціально уповноважені органи компетенції із проведення габаритно-вагового контролю.

До того ж, пунктом 12.5 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова, волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Відповідно до пункту 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Чинне законодавство не містить вимог щодо зазначення характеристик вагового обладнання в акті перевірки та або довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю.

Відносно зауважень позивача щодо недотримання відповідачем процедури габаритно-вагового контролю, в частині не затримання транспортного засобу та не надання можливості привести його до встановлених нормативів, суд вважає за необхідне зазначити те, що у межах цієї справи позивачем не оскаржується така бездіяльність відповідача, а сам по собі факт не затримання транспортного засобу не впливає на правомірність оскаржуваної постанови про застосування штрафу. Крім цього, відповідно до Порядку №879 право вжиття заходів із затримання транспортного засобу надано відповідним підрозділам МВС, які також можуть бути присутніми при габаритно-ваговому контролі.

Щодо посилань представника позивача на неналежне повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).

Згідно із пунктами 25, 26 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

Пунктом 27 Порядку № 1567 передбачено, що у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

У призначений час представник позивача не з`явився, повідомлень про перенесення розгляду на іншу дату до відповідача не направив, як і жодного документу на спростування фактів виявлених правопорушень, зазначених в акті.

Одночасно, суд зазначає, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 01.03.2018 у справі №820/4810/17.

Згідно з вимогами статей 73, 75, 76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У даному випадку, суд звертає увагу на те, що позивачем ані під час перевірки, ані під час розгляду справи про правопорушення транспортного законодавства, ані під час перебування справи в провадженні суду не надано жодних доказів на спростування висновків відповідача під час перевірки щодо порушення ФОП ОСОБА_1 приписів статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що постанова №201995 від 08.09.2020 про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн., винесена Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області, є правомірною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до статті 139 КАС України, з огляду на ухвалення судом рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та за відсутності доказів понесення відповідачем судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області (69063, м. Запоріжжя, вул. Музична, 2-А) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 11.06.2021.

Суддя Ю.П. Бойченко