Справа № 240/1694/21
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
11 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/1694/21
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Лавренчук О.В.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку з 15.07.2020.
В обґрунтування позову вказує, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з заявою про перерахунок пенсії перехід із пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак листом від 21.10.2020 було повідомлено у відмові переходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з тим, що відповідно до Переліку військових частин, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил СРСР і КДБ СРСР, особистий склад яких приймав участь у роботах (виконував службові обов`язки) з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986-1990 роках не зазначено місця дислокації військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , в яких позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році. Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії: матеріалів пенсійної (відмовної) справи ОСОБА_1 ; рішення, прийнятого за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.09.2020.
До суду 07.05.2021 надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, довідка про період участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122 або довідку військової частини, в складі , якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; довідки архівної установи або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідач у відзиві вказує, що Довідка №122 є основним документом, що визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, яка видається на підставі первинних документів лише тими підприємствами, в складі яких працівник безпосередньо виконував роботи по ліквідації наслідків аварії (до первинних документів, що стверджують періоди перебування в зоні відчуження належать; довідки про період роботи в зоні, табелі обліку робочого часу за період роботи в зоні, подорожні листи для водіїв, копії відомостей на виплату заробітної плати). Особи, що були призванні на військові збори, можуть підтвердити виконання робіт в зоні довідками військових частин про виконання робіт в зоні, архівними документами Міністерства Оборони. Переліком військових частин, закладів, підприємств та організацій Збройних Сил СРСР і КДБ, СРСР, особистий склад яких приймав участь у роботах (виконував службові обов`язки) з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986-1990 роках значиться військова частина НОМЕР_3 , період участі в роботах (несення служби)- 18.05.1987 по 30.08.1990 та військова частина НОМЕР_2 , період участі в роботах (несення служби)- 26.04.1986 - по травень 1986, але не зазначено місце дислокації (населений пункт). Враховуючи, що в даному Переліку не зазначено місце дислокації (населений пункт) військових частин НОМЕР_3 та НОМЕР_2 то Рішенням Головного управління Позивачеві було відмовлено у переході з пенсії по інвалідності згідно Закону України №1058-IV на пенсію за віком згідно із ч.1 ст. 55 Закону України №796-ХІІ. Просить відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із червня 2018 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, як отримувач пенсії по інвалідності.
З матеріалів адміністративної справи вбачається та позивачем у позовній заяві зазначається, що 24 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії за віком (ліквідатор ЧАЕС, в разі доцільності).
За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 24.09.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято Рішення від 01.10.2020 "Про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (а.с. 85).
Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача від 24.09.2020 вказано: в Переліку військових частин, закладів, підприємств і організацій Збройних Сил СРСР і КДБ СРСР, особистий склад яких приймав участь у роботах (виконував службові обов`язки) з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у 1986-1990 роках не зазначено місце дислокації (населений пункт) військової частини НОМЕР_3 та НОМЕР_2 , в складі яких гр. ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987році (а.с. 85).
Про прийняте рішення, відповідач повідомив ОСОБА_1 листом (а.с. 31).
Вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком протиправною, а права та інтереси порушеними, позивач звернувся до суду.
Встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році (категорія 2 Серія НОМЕР_4 (а.с.17).
Із 24.11.1986 по 26.12.1988 ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, а із 26 січня 1987 року до 26 листопада 1987 року виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується змістом військового квитка серії НОМЕР_5 від 19.11.1986 (а.с.13-16) та довідкою ІНФОРМАЦІЯ_2 №4/536 від 22.07.2020.
Згідно інформації, що міститься в Архівній довідці Центрального архівного відділу Національної гвардії України №423 від 09.04.2019, ОСОБА_1 в період з 01.02.1987 (наказ №02 від 01.02.1987) по 01.07.1987 (наказ №174 від 01.07.1987) в складі 3-го батальйону по охороні 30-ти км. зони Чорнобильської АЕС брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Місце несення служби - с. Розсоха. Отримав дозу опромінення - 91м/р. (а.с. 81). Вказана довідка міститься в матеріалах пенсійної справи позивача.
Відповідно до Довідки №129 від 22.04.2019 Військової частини НОМЕР_6 Національної гвардії України (а.с. 82), в архівних документах Військової частини НОМЕР_3 про участь ОСОБА_1 у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є наступна інформація:
наказом командира частини НОМЕР_3 №02 від 01.07.1987 оголошений штатний розпис розташування частини та під номером 1523 значиться стрілець- радіотелефоніст 2 взводу 16 роти 4 батальйону рядовий ОСОБА_1 . Підрозділ дислокувався у «с.. Рассоха», забезпечував, охорону ділянки периметру 30 км зони Чорнобильської АЕС на межі: «пос. Губин, пос. Дитятки, пос. Терехов, пос. Потоки (так у наказі);
наказом командира частини НОМЕР_3 №172 від 26.11.1987 рядовий ОСОБА_1 стрілець 3 взводу 16 роти був виключений зі списків частини і відкомандирований для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_2 м. Київ.
У наказах командира військової частини НОМЕР_3 "Про оголошення персонального списку особового складу частини виконання службових обов`язків у зоні Чорнобильської АЕЄ по охороні зони відчужения- та на роботах по дезактивації автотранспорту та спецтехніки" вказано прізвища тих хто перебував у зоні не повний місяць, решта особового складу строкової служби знаходилась у зоні на протязі місяця і прізвище рядового ОСОБА_1 відсутня у наказах командира військової частини №№62,67,72 від 31.12.1987 за місяці 1987 року: серпень - 31 діб. вересень - 30 діб. жовтень - 31 діб.
Встановлено, що 24.09.2020 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про "перехід на інший вид пенсії за віком (ліквідатор ЧАЕС)".
Рішенням від 01.10.2020 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 .. Єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи стало не підтвердження кількості днів, упродовж яких позивач виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у зоні відчуження.

Надаючи оцінку правовідносинам у даній справі, суд зазначає про таке.

У силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з статтею 10 Закону №796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Відповідно до ч. 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, Учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, зменшення пенсійного віку на 8 років.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (частина 2 статті 55 Закону №796-XII).

З аналізу положень статті 55 Закону №796-ХІІ слідує, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ є факт роботи в зоні відчуження протягом певного часу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №280/1162/16-а та від 8 серпня 2019 року у справі №533/95/17.

Таким чином, учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який пропрацював у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 8 років.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1) передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком подаються:

посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи");

У відзиві на позовну заяву відповідач акцентує увагу на тому, що довідка №122 є основним документом, що визначає час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Однак, суд вважає помилковим таке твердження відповідача, оскільки законодавчо визначено право особи надати одну із вказаних у підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1 довідок:

АБО довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122,

АБО довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС,

АБО довідка архівної установи,

АБО інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;

Пріоритетності та обов`язковості надання довідки про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, чинне (на дату звернення позивача із заявою) законодавство України не містить.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що позивачем було надано довідку військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідку архівної установи, що є достатніми для встановлення факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що надані ним документи не підтверджують необхідну кількість (не менше 14 календарних днів) його участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС безпосередньо в зоні відчуження у 1987 році, оскільки єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом №769-XI1, зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС", яке позивач отримав у встановленому законом порядку.

Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, суд враховує таке.

Відповідно до копій довідок військової частини № НОМЕР_6 (правонаступника в/ч НОМЕР_3 , що не заперечується відповідачем) від 22 квітня 2019 року №129 та архівної довідки №423 від 09.04.2019 позивач, (у числі особового складу 2 взводу 16 роти 4 батальйону. за місцем дислокації «с.Рассоха», 30-ти км зони ЧАЕС) виконував службові обов`язки у зоні ЧАЕС по охороні 30-ти км зони у серпні - 31 добу, вересні - 30 діб, жовтня - 31 добу, і отримав дозу опромінення 91м/р.

Населені пункти Губин, Дитятки, відносяться до 3 зони, а пос. Терехов, с.Россоха до 1 зони, згідно з Переліком населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України УРСР від 23 липня 1991 року №106.

Рота матеріально-технічного забезпечення, у якій проходив службу позивач дислокувалась у с.Россоха (1 зона).

Позивачем до суду надано копії виписок з наказів військової частини НОМЕР_3 : від 01.07.1987 №02, №62 від 31.12.1987, №67 від 31.12.1987, №72 від 31.12.1987.

З довідки, наданої Військовою частиною НОМЕР_6 Національної гвардії м.Славутич від 22 квітня 2019 вбачається, що прізвище ОСОБА_1 у наказах командира військової частини НОМЕР_3 Про оголошення персонального списку особового складу частини виконання службових завдань у зоні Чорнобильської АЕС по охороні 30-ти км зони та на роботах по дезактивації автотранспорту та спецтехніки» №62 від 31.12.1987, №67 від 31.12.1987, №72 від 31.12.1987 немає, оскільки за умови видання зазначених наказів по частині, прізвища особового складу строкової служби підрозділу який постійно (протягом місяця) знаходився у зоні («с.Рассоха», 30-ти кілометрова зона ЧАЕС) в наказ не вносилися, в накази, як слідує з довідки за архівними документами, вносилися прізвища лише тих військовослужбовців, які перебували в зоні неповний місяць (а.с. 82).

Отже, враховуючи архівні дані про місце дислокації підрозділу, в якому позивач проходив військову строкову службу с.Россоха та період, протягом якого він виконував службові обов`язки в зоні відчуження в 1987 році, а саме: серпні - 31 добу, вересні - 30 діб, жовтня- 31 доба, тобто 3 повних місяці. Всього: 92 доби.

Таким чином, у період з 01.02.1987 до 01 липня 1987 року позивач ніс службу у с.Россоха, що разом становить 92 дні за умови необхідних - не менше 14.

Таким чином позивач проходив службу у с.Россоха у період з 01 лютого 1987 року до 01 липня 1987 року, що складає більше 14 днів у 1987 році, чого відповідачем не було враховано під час розгляду заяви.

Крім того, відповідачем не взято до уваги доводи позивача та не спростовано під час розгляду справи щодо наявності права на обрахування періоду служби в зонах радіоактивного забруднення з 01.02.1987 до 01 липня 1987 року, з розрахунку місяць за три, згідно вимог ст. 56 Закону №796-ХІІ.

Приписами ч. 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно інформації, що міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, копії з якої надано до суду, станом на 23.06.2020, страховий стаж позивача становить 32 роки 01 місяць 13 днів (а.с. 78).

Станом на дату звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком, йому виповнилось 52 роки.

Оскільки під час розгляду адміністративної справи відповідачем не враховано, що позивач виконував службові обов`язки в зоні відчуження в 1987 році більше 14 днів та згідно приписів ст. 55 Закону №796-ХІІ має право на пенсію зі зниженням пенсійного віку на 8 років, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про обов`язок відповідача призначити позивачу пенсію на підставі його заяви від 24.09.2020.

Щодо періоду, з якого призначається (здійснюється перехід з виду на вид) пенсія за віком позивачу.

У прохальній частині позову позивач просить зобов`язати відповідача призначити йому пенсію з 15.07.2020, тобто з дати досягнення ОСОБА_1 віку 52 роки.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 стаття 45 Закону №1058-ХІІ, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що із 2018 року позивач отримував пенсію по інвалідності, призначену згідно Закону №1058-ХІІ.

Із заявою про перехід з одного виду пенсії на інший позивач звернувся 24.09.2020, тобто через два місяці після досягнення ним пенсійного віку.

Отже, переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком повинне здійснюватись з 16.07.2020 (наступний день, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно норм п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено: для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До позовної заяви додано:

копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1000276;

акт надання послуг від 12.01.2021 у якому вказано перелік послуг: складання проекту позовної заяви про визнання дій неправомірними, кількість документів в місяць/годин - 1 проект (3,5годин), вартість послуг - 4000,00 грн;

рахунок на оплату №1112 від 12.01.2021;

квитанцію про сплату /отримання гонорару в розмірі 4000,00 грн за надання правничої допомоги, а саме підготовки позовної заяви до Житомирського окружного адміністративного суду

договір про надання правової допомоги №1112 від 11.12.2020, укладений між позивачем та адвокатським бюро "Соломонюк та партнери"

Судом досліджено вказані документи та встановлено, що вони підтверджують понесення позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до приписів ч. 6 та ч. 7 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві відповідач вказує, що дана адміністративна справа не вирізняється особливою складністю формування правової позиції та доказової бази. Вважає, що для професійного адвоката, яким є представник позивача, не складає великих зусиль здійснення консультації та процесу написання та складання позовної заяви. Враховуючи рівень складності даної судової справи, обсяг та зміст діяльності щодо збору, підготовки та оформлення доказів, формування позовної заяви, вартість правничої допомоги завищено та неспівмірною із сумою 4000,00 грн. Просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Суд враховує заперечення відповідача щодо неспівмірності розміру судових витрат на правничу допомогу заявленим позовним вимогам, складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, і робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу, у розмірі 2000,00 грн, так як саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам на думку суду.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити, а судові витрати, в сумі 2000,00 грн, - стягнути з відповідачів.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7,Житомир,10003), - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 01.10.2020 "Про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до п. 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити із 16 липня 2020 року ОСОБА_1 пенсію за віком, зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 1 статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук