Справа № 160/2779/21
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2021-05-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 травня 2021 року Справа № 160/2779/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
24 лютого 2021 року (направлена засобами поштового зв`язку 24.02.2021 року) до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- рішення суду в частині стягнення заборгованості за один місяць допустити до негайного виконання.
Означені позовні вимоги вмотивовані протиправністю дій Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Дніпропетровській області стосовно ненарахування та невиплати щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.10.2016 року.
Відповідач звертає увагу суду, що позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на статті 47, 49 пенсійного законодавства, навіть не зазначаючи назву та номер Закону, тоді як вказане законодавство не регулює відносини між позивачем та відповідачем. На думку відповідача, не входить до компетенції відповідача надавати оцінку будь яким нормативно-правовим актам, які належать до законодавства України про соціальне страхування. Крім того, жодна норма постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 р. № 637 не визнана неконституційною. Крім того, позивач, наводячи норму Закону №1105 стосовно виплати без обмеження протягом будь-якого строку своєчасно не визначених або не виплачених сум страхових виплат, залишає поза увагою те, що такі суми виплачуються лише в разі, якщо страхові виплати, своєчасно не виплачені з вини Фонду. В даному випадку, вина Фонду відсутня, оскільки саме позивачем не було подано до Покровського відділення управління заяву для продовження (відновлення) виплати та не надано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, як передбачено п.8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 595.
Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 (діяв у той час), орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Відповідач зазначає, що від часу припинення ОСОБА_1 щомісячної страхової виплати з 01.10.2016, позивач до Покровського відділення управління не звернувся за її продовженням (відновленням). Таким чином, Позивач не отримує щомісячні страхові виплати з 01.10.2016 не з вини Фонду. Відповідач також заперечує стосовно вимог позивача щодо поновлення строку звернення до суду, який обґрунтовує причину пропущення строку нормами ч.7 статті 47 Закону №1105, стосовно виплати без обмеження протягом будь-якого строку своєчасно не визначених або не виплачених сум страхових виплат, залишає поза увагою те, що такі суми виплачуються лише в разі, якщо страхові виплати, своєчасно не виплачені з вини Фонду. Враховуючи, що щомісячну страхову виплату позивач не отримує з жовтня 2016 року, та те, що ця виплата є єдиним джерелом існування, як зазначено в позові, про порушення свого права позивач знав вже в жовтні 2016 року по закінченню місяця, в якому страхова виплата не була перерахована на особовий рахунок відділення банку Аваль смт. Покровське. Таким чином, оскільки вина Фонду в даному випадку відсутня, посилання на норми ч.7 статті 47 Закону №1105 безпідставно, так як і поновлення строку звернення позивачем до суду на цій підставі. Враховуючи вищезазначені норми, для продовження раніше призначених страхових виплат, як внутрішньо переміщеній особі позивачу необхідно було звернутись Покровського відділення управління за фактичним місцем проживанням/перебування з відповідною заявою, долучивши довідку про взяття на облік, як внутрішньо перемішену особу.
Враховуючи викладене, відповідач не мав жодної правової підстави для продовження соціальної виплати ОСОБА_1 , який не звернувся до Покровського відділення управління з відповідною заявою та не надав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, про що також йде мова у листі Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 10.11.2014 №964-08-2.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2021 року, зазначена вище справа була розподілена та 25.02.2021 року передана судді ОСОБА_2 .
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.03.2021 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: позовної заяви та її копіями, а також копіями доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, у відповідності до вимог ст. 160 КАС України із зазначенням відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; чітким зазначенням про те, коли саме (дата, місяць, число та рік) позивач звертався, чи повторно звертався до органу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування щодо призначення страхових виплат. В разі декількох звернень, надати до суду відповідні докази із копіями для вручення відповідачу; засвідчених копій документів для суду та для вручення відповідачу із проставленням на лицьовому боці у верхньому правому куті першого аркуша документа відмітки - Копія та у лівому нижньому куті документа - Згідно з оригіналом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.03.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області є робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (надалі - Фонд) - суб`єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах здійснює функції, передбачені ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Відповідач є юридичною особою, має відділення в районах і містах обласного значення, які є відокремленими підрозділами без статусу юридичної особи.
Згідно з ч.3 ст. 8 вказаного вище Закону відповідач та його відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду. Тому з урахуванням їх статусу, діяльність (бездіяльність) УВД ФССУ у Дніпропетровській оцінюється судом незалежно від відділень, у яких знаходився на обліку позивач у межах території Дніпропетровської області.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області 03.10.2014 із заявою про тимчасове продовження раніше призначеної страхової виплати за фактичним місцем проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , надавши копію паспорту, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та згоди на обробку персональних даних.
Продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 у зв`язку з тимчасовим місцем проживання на території Дніпропетровської області здійснено на період з 01 жовтня 2014 р. по 31 жовтня 2014 р. згідно з постановою відділення в Покровському районі від 10 жовтня 2014 р. №0418/1400/1400.2/19, як передбачено діючим на той час Порядком обслуговування осіб, що тимчасово переселені з зони проведення АТО та тимчасово окупованої території та листом виконавчої дирекції Фонду від 25.07.2014 №552- 08-2.
З позовної заяви вбачається, що страхові виплати у відділенні в Покровському районі ОСОБА_1 отримував по 30 вересня 2016 року.
Листом Управління соціального захисту населення Покровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 29 вересня 2016 року №4158 повідомлено відділення в Покровському районі про скасування дії довідок особам, переміщеним з тимчасово окупованої території України, в тому числі і ОСОБА_1 (№35 у списку). Також, у даній постанові зазначено про те, що потерпілий ОСОБА_1 перебуває на обліку з 01.04.2001р., має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 04.09.2007р.
11.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся на ім`я в.о. начальника Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області Мазур Б.В. із заявою щодо надання письмової відповіді щодо його страхових виплат, які були не виплачені за минулий період із конкретизацією періоду та причин невиплати.
Дана заява була направлена позивачем засобами електронного зв`язку на електронну адресу відповідача: ІНФОРМАЦІЯ_2
Спірним питанням у даній справі є правомірність бездіяльності відділення відповідача, внаслідок якої позивач не отримує страхові виплати нараховані з 01.10.2016 року.
Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV (далі - Закон № 1105), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.
Відповідно до п.п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону № 1105 (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Статтею 40 Закону № 1105 (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому проводяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати проводяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач здобув право на отримання страхових виплат з 01.04.2001 року (зареєстрований страховий випадок трудове каліцтво, що сталося 04.09.2007 року) та до 2014 року перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за місцем його реєстрації проживання. Як зазначалося судом раніше, позивач є внутрішньо переміщеною особою з 2014 року.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначені Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII (надалі - Закон № 1706).
Статтею першою Закону № 1706 визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону N1706).
Водночас, ст. 14 Закону № 1706 визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706 для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності здійснюється відповідно до законодавства України.
Частиною 10 тієї самої статті визначено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.
Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, можливо дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України, у тому числі щодо отримання страхових виплат.
За приписами ст. 27 Закону України "Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.
Також, відповідно до ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Як встановлено судом, з 01.10.2016 року позивачу щомісячні страхові виплати у Покровському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області були припинені у зв`язку із скасуванням довідки тимчасово переміщеної особи від 29.09.2016 року №4158.
Проте, суд не вважає таку обставину належною підставою для припинення страхових виплат.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неодноразово висловлював правовий висновок, згідно з яким Законом № 1706 (в тому числі в редакції до 13.01.2016) не встановлено зв`язку права внутрішньо переміщених осіб на отримання соціальних виплат з дією довідки про взяття на облік.
При цьому суд також приймає до уваги ч. 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", згідно з якою реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Після постановлення на облік у відповідача були наявні відомості про одержані позивачем за спірний період виплати. Право позивача на їх отримання не припинилося. Відтак саме відповідач уособлював Фонд соціального страхування України у відносинах з позивачем та мав можливість виплатити йому заборгованість з 01.10.2016 року.
У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не виплати позивачу заборгованості з щомісячних страхових виплат за період з 01.10.2016 року.
Разом з тим, позивач просить суд визнати протиправними саме дії щодо припинення виплати щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. З цього приводу слід зазначити, що на відміну від бездіяльності (тобто відсутності обов`язкових до вчинення дій), будь-яка дія є активною поведінкою. Судом не встановлені активні дії відповідача щодо позивача стосовно виплати з 01.10.2016 року. Тому вказане позивачем формулювання позовних вимог є юридично некоректним. Суд виходить з того, що ним встановлена бездіяльність щодо не виплати належних позивачеві сум, яка і підлягає визнанню протиправною у разі задоволення позовних вимог.
З огляду на наведене та з урахуванням тієї обставини, що Покровське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області, яке припинило позивачу страхові виплати, є відокремленим підрозділом управління без статусу юридичної особи, та не може бути відповідачем у даній справі, а Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області наділено відповідними повноваженнями щодо його реалізації, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, позовні вимоги підлягають задоволенню іншим шляхом - шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в тому числі заборгованості по ній, що утворилася з 01 жовтня 2016 року, із зобов`язанням відповідача поновити виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати (п. 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
Щодо строку захисту порушеного права позивача слід зазначити, що частина 1 статті 118 КАС України визначає процесуальні строки як встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
За змістом цієї норми процесуальним строком є також строк звернення до суду, який відповідно до частини 2 статті 122 КАС України становить шість місяців, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин 1, 4 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з адміністративним позовом та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року).
У зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 16.03.2021 року заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду було задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду.
Таке поновлення є дискреційним повноваженням суду першої інстанції.
Стосовно посилань відповідача на необхідність застосування ч. 4 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" при розгляді даної справи, суд не приймає їх до уваги. Згідно з ними виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, проводяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.
Водночас, відповідно до ч. 6, 7 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Як встановлено судом, порушення прав позивача на отримання належних сум страхових виплат відбулося з вини органу, що призначає і виплачує страхові виплати. Тому в даному випадку на підставі ч. 7 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач має право на захист порушеного права на виплату страхових за минулий час без обмеження будь-яким строком.
На необхідність застосування положень спеціальних норм законодавства неодноразово вказував Верховний Суд України, зокрема в рішенні від 25 травня 2016 року по справі № 21-1249а16, а також Верховний Суд в постанові від 03 травня 2018 року по справі №805/402/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Оскільки позивачем вимоги про стягнення суми страхових виплат не заявлялися, тому правові підстави для застосування вказаним норм - відсутні.
Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в тому числі заборгованості по ній, що утворилася з 01 жовтня 2016 року.
Зобов`язати Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області поновити виплату ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку і сплатити заборгованість по ній з дня припинення її виплати, тобто з 01 жовтня 2016 року.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С. В. Прудник