Справа № 640/133/20
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/133/20 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Київський механічний завод» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 22.02.2021) у справі за адміністративним позовом Державного підприємства Міністерства оборони України «Київський механічний завод» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Державне підприємства Міністерства оборони України «Київський механічний завод» звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення № від 06.11.2019, яким позивачу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019 визначено штраф в розмірі 20% в сумі 382 824,81 грн та нараховано пеню в сумі 724 430,13 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до інформації, яка міститься в електронному кабінеті платника податків, станом на дату винесення оскаржуваного рішення у позивача відсутня заборгованість з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та наявна переплата, тому відсутні правові підстави для накладення на позивача штрафу.

Відповідач у своєму відзиві просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначив, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до приписів чинного законодавства.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповного з`ясування обставин у справі. Апелянт вказує, що у нього відсутня заборгованість з ЄСВ. Звертає увагу на листи відповідача, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено рішення № від 06.11.2019, яким позивачу за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019 визначено штраф в розмірі 20% в сумі 382824,81 грн та нараховано пеню в сумі 724430,13 грн.

Позивач, вважаючи протиправним вищевказане рішення, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що навіть у випадку відсутності у позивача заборгованості з ЄСВ, несвоєчасна сплата ЄСВ в будь-якому випадку тягне за собою застосування до позивача штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (ч.5 ст.9 Закону №2464).

Абзацом 1 частиною 8 статті 9 Закону № 2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

За змістом абз.1 ч.10 ст.9 Закону №2464 днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

В той же час, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (ч. 11 ст.9 Закону №2464).

Аналіз зазначених вище норм дає змогу дійти висновку, що чинним законодавством передбачено обов`язок сплати платником податків єдиного внеску у встановлені законом строки, а також передбачена відповідальність за порушення таких строків сплати.

Суд першої інстанції наголосив, що під час розгляду справи з посиланням на пояснення представників сторін встановлено, що передумовою виникнення даного юридичного спору стали обставини саме несвоєчасного перерахування позивачем ЄСВ за вказаний в рішенні період.

Не погоджуючись із правомірністю і обґрунтованістю оскаржуваного рішення позивач посилається на те, що відповідно до інформації, яка міститься в електронному кабінеті платника податків, станом на дату винесення рішення ГУ ДПС у м. Києві та на дату подання скарги до ДПС України, у підприємства відсутня заборгованість з єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявна переплата, внаслідок чого підстави для винесення оскаржуваного рішення відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.07.2019 по справі №760/24927/18, директора ДП МОУ «Київський механічний завод» ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 212-1 КК України на підставі ч. 4 ст. 212-1 Кримінального кодексу України.

Зі змісту даної ухвали вбачається, що ОСОБА_1 будучи відповідальним за сплату внесків на єдине соціальне страхування ДП «Київський механічний завод Міністерства оборони України» у період з 01.01.2015 по 31.03.2016 умисно не перерахував до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування в особі управління Пенсійного фонду у Солом`янському районі м. Києва, утриманого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 1550854 грн.

У зв`язку з погашенням у повному обсязі заборгованості ДП МОУ «КМЗ» з єдиного соціального внеску за січень 2015 - березень 2016 року на загальну суму 1689411,16 грн, разом зі штрафними санкціями в розмірі 108563,63 грн, ОСОБА_1 звільнили від кримінальної відповідальності.

При цьому, рішенням ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві від 03.03.2016 № нараховано позивачу штраф у розмірі 108563,63 грн та пені в розмірі 266388,02 грн за період з 23.07.2013 до 20.11.2015.

Останній період звіту який включений до розрахунку штрафної санкції по рішенню від 03.03.2016 № є звіти за квітень - грудень 2013 року та січень-листопад 2014 року (граничний термін сплати не пізніше 20 числа наступного місяця, нарахований за календарний місяць), суми єдиного внеску відповідно до якого повністю сплачені позивачем 20.11.2015.

Разом із тим, в рамках спірних правовідносин має місце обставина несвоєчасного перерахування позивачем ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019.

При цьому, з 13.01.2017 по 02.02.2017 контролюючим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка.

За результатами перевірки до ДП МОУ «Київський механічний завод» була застосована фінансова санкція за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску рішенням від 23.02.2017 № , яким нараховано штраф у розмірі 144112,61 грн та пені в розмірі 247378,54 грн за період з 21.01.2015 до 10.02.2017, де враховано період повного погашення недоїмки відповідно до поданих звітів: останній період звіту який включений до розрахунку штрафної санкції є звіти за жовтень 2013 року, грудень 2014 року та січень-вересень 2015 року, суми єдиного внеску відповідно до яких повністю сплачені 10.02.2017.

06.11.2019 управлінням податкового адміністрування фізичних осіб ГУ ДПС у м. Києві, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464, застосовано штрафну санкцію по єдиному внеску до ДП МОУ «Київський механічний завод» (), а саме, оскаржуваним рішенням № нараховано штраф в розмірі 382824,81 грн та пені в розмірі 724430,13 грн, останній період звіту який включений до розрахунку штрафної санкції є звіти за жовтень - грудень 2015 року, січень - грудень 2016, 2017, 2018 та січень - лютий 2019 року, суми єдиного внеску відповідно до якого повністю сплачені 22.03.2019.

При формуванні оскаржуваного рішення від 06.11.2019 № в розрахунок включено період нарахування по звіту починаючи з 21.11.2015 (жовтень 2015), що виключає можливість повторного нарахування штрафної санкції та пені за аналогічний період попереднім рішенням.

Додатково обставини несвоєчасної сплати позивачем ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019 підтверджуються наявним в матеріалах справи детальним розрахунком (т.2 а.с.80-90), який містить в собі інформацію про суму нарахованого позивачем самостійно ЄСВ, дату і номер документу згідно з яким нараховано ЄСВ, граничну дату сплати ЄСВ, дату фактичної сплати, номер платіжного доручення, кількість днів прострочення, % штрафної санкції, суму нарахованого штрафу і пені.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем до матеріалів справи не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували той факт, що інформація, наведена контролюючим органом у вказаному розрахунку не відповідає дійсності, що вказує на правомірність і обґрунтованість оскаржуваного рішення про застосування штрафних санкцій.

Посилання апелянта на те, що відповідно до інформації, яка міститься в електронному кабінеті платника податків, станом на дату винесення оскаржуваного рішення ГУ ДПС у м. Києві та на дату подання скарги до ДПС України, у підприємства відсутня заборгованість з єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявна переплата, внаслідок чого підстави для винесення оскаржуваного рішення відсутні, судом не беруться до уваги, оскільки внаслідок оскарження позивачем рішення про застосування штрафних санкцій сума штрафу і пені не набула статусу заборгованості - була не узгодженою.

При цьому, штраф та пеня застосовані до позивача за несвоєчасне перерахування ЄСВ, а не за його не перерахування.

Колегія суддів зазначає, що при формуванні оскаржуваного рішення в розрахунок включено період нарахування по звіту починаючи з 21.11.2015 (жовтень 2015), що виключає можливість повторного нарахування штрафної санкції та пені за аналогічний період, що в свою чергу спростовує доводи апелянта в цій частині.

Крім того, щодо посилань апелянта на листи відповідача, в яких не було зазначено про наявність у нього заборгованості з ЄСВ, колегія суддів зазначає, що відповіді контролюючого органу і не могли містити вказаної інформації, оскільки певні суми були предметом оскарження, зокрема в судовому порядку, не були узгоджені та не могли вважатися заборгованістю, що рахується за позивачем та підлягає погашенню до моменту її узгодження.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності податковим органом несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) позивачем ЄСВ за період з 21.11.2015 по 22.03.2019, натомість позивачем такі висновки спростовано документально не були, тому рішення № від 06.11.2019, яким позивачу визначено штраф в розмірі 20% в сумі 382824,81 грн та нараховано пеню в сумі 724430,13 грн є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України «Київський механічний завод» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 14.06.2021.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна