Справа № 260/4470/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/4470/20 пров. № А/857/5038/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року прийняте суддею Дору Ю.Ю. у місті Ужгороді за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 260/4470/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, яка полягає у не поновленні ОСОБА_1 на роботі та невиконанні рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 у справі № 260/431/20 в частині поновлення на роботі;

- стягнути з Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 260/431/20 з 23.10.2020 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року закрито провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, яка полягає у не поновленні ОСОБА_1 на роботі та невиконанні рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 260/431/20 в частині поновлення на роботі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка зазначає те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 260/431/20 в частині поновлення позивачки на роботі на посаді начальника управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області з 12 березня 2020 року допущено до негайного виконання. Проте, відповідач станом на день подання адміністративного позову не поновив позивачку на роботі. Тому, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання судового рішення. При цьому, позивачка вважає неправильним висновок суду про те, посада на якій позивачку поновлено судом відсутня, а тому є передчасними вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, оскільки це питання дослідив суд, який вирішив спір про поновлення на роботі, і не входило в компетенцію суду, який розглянув цей позов.

Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду, пов`язану з тривалим не поновленням на роботі.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 260/431/20 в порядку негайного виконання позивачку поновлено на роботі на посаді начальника управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області з 12 березня 2020 року.

10.11.2020 року позивачка власноручно подала відповідачу вказане рішення суду із заявою виконати його добровільно в частині негайного виконання.

12.11.2020 року позивачка подала органу ДВС виконавчий лист про поновлення на роботі до виконання.

16.11.2020 року державний виконавець відкрив виконавче провадження.

19.11.2020 відповідач отримав постанову про відкриття виконавчого провадження, якою державний виконавець зобов`язав відповідача поновити позивача на роботі.

09.12.2020 року державний виконавець виніс постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду.

Тобто, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі №260/431/20, яким спір про поновлення на роботі вирішений по суті, знаходиться на стадії виконання.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення є передчасними, оскільки посада начальника управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, на якій поновлено позивачку, відсутня в штатному розписі управління. В такому випадку позивачка має звернутися із заявою про зміну порядку чи способу виконання рішення суду. Суд першої інстанції також встановив, що позивачка не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування.

Оскільки, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконується негайно, то роботодавець, Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області повинна була поновити позивачку на посаді на посаді начальника управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області відповідно до рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року у справі № 260/431/20 цього ж таки числа.

Апеляційний суд встановив, що позивачка поновлена на посаді начальника управління соціального захисту населення Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області, згідно з рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року - 18.05.2021 року, про що Рахівська районна державна адміністрація Закарпатської області винесла наказ № 24-Р від 18.05.2021 року.

Отже, на думку апеляційного суду, відповідач допустив затримку виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року. Час затримки виконання рішення суду становить період з 23.10.2020 року по 17.05.2021 року, що складає 116 робочих днів.

За час затримки виконання судового рішення роботодавець має виплатити середній заробіток.

Розрахунок середнього заробітку здійснюється за нормами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100).

Згідно з пунктом 8 Порядку 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньоденний заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до довідки Рахівської районної державної адміністрації № 316/01-20 від 04.02.2021 року складає 723,84 грн. (15924,56/22=723,84).

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника складає 83965,44 грн. (723,84х116=83965,44).

Враховуючи наведені вище міркування та норми матеріального права, апеляційний суд вважає, що на користь позивачки необхідно стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника за період з 23.10.2020 року по 17.05.2021 року в сумі 83965,44 грн.

Водночас, суд першої інстанції не надав оцінку цій вимозі, а вдався до оцінки обставин можливості поновлення позивачки на попередній посаді, згідно з рішення суду.

Апеляційний суд наголошує, що суд першої інстанції не мав права здійснювати переоцінку доказів та обставин, які досліджені судом та викладені у рішенні Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року про поновлення позивачки на попередній посаді.

Що стосується стягнення моральної шкоди у розмірі 50000 грн., то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Однак, апеляційний суд зазначає, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачці моральної шкоди, без надання жодних доказів перенесених моральних і душевних страждань.

Апеляційний суд встановив, що позивачка не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди, тому, апеляційний суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Підводячи підсумок наведеного, апеляційний вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі в сумі 83965,44 грн.

У задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про часткове задоволення позову з вищевикладених мотивів.

Що стосується розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд встановив, що за подання адміністративного позову позивачка була звільнення від сплати судового збору судом першої інстанції. За подання апеляційної скарги на рішення суду позивачка сплатила 3783,60 грн., оскільки адміністративний позов містить дві вимоги немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру. Позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду оцінена апеляційним судом як немайнова вимога за яку позивачка сплатила 840,80 грн. Отже, стягненню на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2021 року в справі № 260/4470/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Стягнути з Рахівської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2020 року про поновлення на роботі ОСОБА_1 за період з 23.10.2020 року по 18.05.2021 року в сумі 83965,44 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повний текст постанови складений 14.06.2021 року