Справа № 520/14646/2020
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 р.Справа № 520/14646/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 18.11.20 року по справі № 520/14646/2020

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській щодо невиплати ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп.; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 року та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що заборгованість з виплати пенсії виникла в результаті виконання рішень суду, а саме: постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року, якою зобов`язано Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести з 01.01.2018 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Чугуївського міського суду від 15.01.2018 року по справі №636/4431/17, з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено внески за 2016 рік в розмірі 4482,35 грн. та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 року по справі №520/5089/19, яким зобов`язано Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити з 01 січня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною мінімальної заробітної плати в розмірі 4173 грн. з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено внески за 2016 рік в розмірі 4482,35 грн. згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року по справі №520/8794/18. Рішення набрали законної сили. Стверджує, що вказані вище рішення суду відповідачем виконані, але проведено виплату недоотриманої пенсії з дня набрання рішеннями законної сили згідно Постанови КМУ №649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду". Зауважує, що за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року заборгованість згідно рішень суду за Постановою №649 від 22.08.2018 року становить 30449 грн.74 коп. Зазначає, що відповідач видав довідку, в якій вказав суму та період виникнення заборгованості, тобто суму боргу визнав і також у відзиві на позовну заяву суму боргу підтвердив. Вважає, що фактично, відмовляючи позивачу у виплаті пенсії за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн.74 коп. за відсутності передбачених законами України підстав, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області порушено право позивача на отримання пенсії за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в повному обсязі. При цьому, право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної робітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Вказує, що позивачу проведено виплату недоотриманої пенсії з дня набрання рішеннями у справах №520/5089/19 та №520/8794/18 законної сили - згідно Постанови КМУ №649 від 22.08.2018 року «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». Заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп. не виплачена згідно з Постановою КМУ №649 від 22.08.2018 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду». Вказує, що Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчислену з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 по справі №520/5089/19 зобов`язано Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області здійснити з 01 січня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною мінімальної заробітної плати в розмірі 4173 грн. з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено внески за 2016 рік в розмірі 4482,35 грн. згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 по справі №520/8794/18.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.11.2018 по справі №520/8794/18 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено та зобов`язано Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області провести з 01.01.2018 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 згідно постанови Чугуївського міського суду від 15.01.2018 по справі №636/4431/17, з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено внески за 2016 рік в розмірі 4482,35 грн.

Рішення набрали законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані вище рішення суду Управлінням виконані та проведено виплату недоотриманої пенсії з дня набрання рішеннями законної сили - згідно з Постановою КМУ №649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду".

Заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп. не виплачена згідно з Постановою КМУ №649 від 22.08.2018 року "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду".

Не погодившись з діями відповідача щодо невиплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не врегульовано погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, а позивач фактично прохає суд змінити спосіб виконання рішення суду і що може призвести до повторного стягнення заборгованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам та доводам учасників справи, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з тим, що позивач не погоджується з діями відповідача щодо невиплати суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп. на виконання рішення суду.

Отже, спір між сторонами виник на стадії виконання судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз зазначених норм свідчить, що є наступні види судового контролю за виконанням судового рішення, такі як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (ст. 382 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, якщо особа вважає, що рішення суду виконано не в повному обсязі, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Колегія суддів, проаналізувавши предмет позову у цій справі, дійшла висновку, що він фактично спрямований на виконання інших судових рішень рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі №520/5089/19 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року у справі №520/8794/18.

Обраний позивачем у цій справі спосіб захисту визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській щодо невиплати ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп.; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп. є одним із способів виконання рішень Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2019 у справі №520/5089/19 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019 року у справі №520/8794/18.

На думку колегії суддів, у цьому випадку між сторонами не виникло нового спору. Спірні правовідносини могли розглядатися судом на стадії виконання вищезазначених рішень в порядку, визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не в порядку позовного провадження.

Якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судових рішень порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.

Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 17.04.2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 року у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 року у справі № 522/10140/17 та від 21.11.2019 року у справі №802/1933/18-а.

Отже, суд першої інстанції помилково розглянув позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській щодо невиплати ОСОБА_1 суми недоплаченої частини основного розміру пенсії за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп.; стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області суму недоплаченої частини основного розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 01.07.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 30449 грн. 74 коп., та у порушення приписів пункту 1 частини першої статті 238 КАС України не закрив провадження у цій частині.

Таким чином, колегією суддів не встановлено порушень відповідачем прав позивача, які підлягають судовому захисту в обраний позивачем спосіб.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги позивача в частині відмови у задоволенні позовних вимог є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною першою статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Таким чином, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 по справі № 520/14646/2020 скасувати.

Провадження у справі закрити .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 14.06.2021 року