Справа № 480/2841/21
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2021 року Справа № 480/2841/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2841/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі відповідач, ТУ ДСА в Сумській області), в якому просить:
1. Визнати незаконними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо видачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення місячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої суддівська винагорода обрахована не на підставі первинної редакції Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, виходячи з розміру посадового окладу обчисленого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законами України "Про державний бюджет України за 2020 рік" та "Про державний бюджет України на 2021 рік".
2. Визнати незаконною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області щодо невидачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення місячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої суддівська винагорода обрахована на підставі первинної редакції Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, виходячи з розміру посадового окладу обчисленого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законами України "Про державний бюджет України за 2020 рік" та "Про державний бюджет України на 2021 рік".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 03.07.2003 на підставі Указу Президента України від 12.06.2003 №525/2003 позивач працював на посаді судді Глухівського міського суду й Указом Президента України від 23.03.2004 №358/2004 був переведений на посаду судді Глухівського міськрайонного суду, а Постановою Верховної Ради України від 30.10.2008 №628-VІ обраний суддею цього ж суду безстроково. На підставі Рішення Вищої ради правосуддя №2551/0/15-17 від 29.08.2017 позивача звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку і з того часу він отримує щомісячне довічне грошове утримання.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 була підтверджена правомірність застосування до спірних правовідносин виключно первинної редакції частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VІ, яка передбачає, що посадовий оклад судді місцевого суду, починаючи з січня 2016 року, встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом. А тому, саме розмір мінімальної заробітної плати, а не розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої на 1 січня календарного року, мав застосовуватись для призначенні та обчисленні позивачу суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач звертався до відповідача з заявами про надання Довідок для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, виходячи з посадового окладу 70845 грн. (4723 х 15 = 70845) станом на 01.01.2020, 75000 грн. (5000 х 15 = 75000) станом на 01.09.2020, на що відповідач фактично відмовив, надавши довідку за №04-1643/20 від 01.10.2020 де посадовий оклад становить 63060 грн. На інше звернення позивача від 29.01.2021 про надання Довідки для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу 90000 грн. (6000 х 15 = 90000) станом на 01.01.2021 відповідач фактично теж відмовив, надавши довідку за №04-187/21 від 02.02.2021, де посадовий оклад становить 63060 грн.

Ухвалою суду від 07.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

До суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що, згідно з ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VІ (у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 № 192-VІІІ) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Проте, рішенням Конституційного суду України від 04.12.2018 №11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VІ у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VІІІ. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: "Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 січня 2011 року - 6 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2012 року - 8 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2013 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2014 року - 12 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат".

Разом з тим, пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду України зазначено, що положення частин третьої, десятої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453- VІ, які визнані неконституційними даним рішенням Конституційного суду України, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Тому, нарахування суддівської винагороди відповідно до вказаного рішення повинно здійснюватися з 04 грудня 2018 року.

В той же час, пункт 3 Розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VІІІ) встановлює, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. Дана норма є чинною, неконституційною не визнавалась, а отже підлягає застосуванню.

Після звільнення позивача у відставку та відрахування його зі штату суду йому була видана довідка для призначення органом ПФУ щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із зазначення розміру суддівської винагороди, яку позивач отримував до звільнення у відповідності вимог Закону №1402 VIII.

Підставою видачі довідки для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці станом на 18.02.2020 стало збільшення посадового окладу працюючого судді (на підставі Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020).

Враховуючи ч. 3 , ч. 4 ст. 142 закону України Про судоустрій і статус суддів єдиною підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання визначає лише зміну розміру складових суддівської винагороди, а не зміну складу суддівської винагороди. Тому і у довідці для перерахунку грошового утримання були зазначені ті складові суддівської винагороди, які вказувалися у довідці для призначення щомісячного грошового утримання при виході позивача у відставку.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач з 12.06.2003 перебував на посаді судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області. Рішенням Вищої ради правосуддя № 2551/0/15-17 від 29.08.2017 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Глухівського міськрайонного суду Сумської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області із заявою від 16.09.2020 про видачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 55-56).

Розглянувши вказаний запит, територіальне управління Державної судової адміністрації України в Сумській області направило на адресу ОСОБА_1 лист від 01.10.2020 №04-1642/20 та довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу працюючого судді за відповідною посадою, а саме: станом на 01.01.2020 суддівська винагорода складає 94590 грн., в тому числі: посадовий оклад - 63060 грн., доплата за вислугу років (50%) - 31530 грн (а.с.33-34).

Крім того, позивач звернувся до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області із заявою від 29.01.2021 про видачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 10). У відповідь на яку відповідачем листом від 02.02.2021 №04-186/21 повідомлено, що станом на 01.01.2021 посадовий оклад суддів Глухівського міськрайсуду не змінювався. Вказаним листом позивачу було надіслано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці, виходячи з посадового окладу працюючого судді за відповідною посадою, а саме: станом на 01.01.2021 суддівська винагорода складає 94590 грн., в тому числі: посадовий оклад - 63060 грн., доплата за вислугу років (50%) - 31530 грн (а.с.11-12).

У зв`язку з тим, що, на думку позивача, йому повинно виплачуватися щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці з розрахунку 15 мінімальних заробітних плат, а не прожиткового мінімуму, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Суд зазначає, що заробітна плата діючих суддів врегульована двома Законами: Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 №2453-VІ (далі по тексту Закон №2453-VІ) та Законом України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі по тексту Закон №1402-VIII).

Згідно з частиною першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII закріплено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди, судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У відповідності до пунктів 23, 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII передбачено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не може бути більш ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Норми ч. 4 ст. 142, п.25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII безпосередньо пов`язують розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розміром суддівської винагороди, яку отримує суддя, що працює на відповідній посаді.

Таким чином, оскільки позивач не проходив кваліфікаційного оцінювання, розмір суддівської винагороди для нарахування йому щомісячного довічного грошового утримання обчислюється у відповідності до Закону України Про судоустрій і статус суддів № 2453-VI від 07.07.2010 (далі по тексту - Закон № 2453-VI) виходячи із розміру грошового утримання судді, який не проходив кваліфікаційне оцінювання та працює на відповідній посаді.

Позивач, з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, вважає, що в якості розрахункової величини потрібно брати мінімальну заробітну плату, а не прожитковий мінімум.

Водночас норма ч. 3 ст. 133 Закону № 2453-VI (в первинній редакції, чинній з 03.08.2010) є бланкетною, оскільки визначає лише кількість мінімальних заробітних плат для встановлення розміру посадового окладу судді, але не встановлює розміру мінімальної заробітної плати, який необхідний для цього.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (далі - Закон № 1774-VІІІ) (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Тобто, розмір посадового окладу, та, відповідно, суддівської винагороди діючих суддів визначається з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не від мінімальної заробітної плати, тому відсутні підстави для обчислення розміру суддівської винагороди для розрахунку щомісячного довічного грошового забезпечення позивача як судді у відставці виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі, встановленому Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Крім того, суд відмічає, що положення Закону № 1774-VІІІ, яким заборонено застосовувати при розрахунку посадових окладів показник мінімальної заробітної плати, не були визнані неконституційними Конституційним Судом України та підлягали застосуванню до спірних відносин.

Таким чином, у зв`язку з набранням чинності Законом № 1774-VІІІ, суддівська винагорода позивача не могла бути розрахована відповідачем виходячи з мінімальної заробітної плати у 2020 - 2021 роках.

Крім того, суд зауважує, що рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018 №11-р/2018, на яке посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не вирішувалось питання розрахункової величини, яка підлягає застосуванню при розрахунку посадового окладу суддів.

Тому у відповідача були всі законні підстави застосовувати при розрахунку суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 розрахункову величину - прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 26.09.2018 по справі № 820/1853/17, від 30.01.2019 по справі №805/2089/17-а, від 24.04.2019 по справі № 812/727/17, яка є обов`язковою для врахування в силу ч. 5 ст. 242 КАС України.

З огляду на вимоги пунктів 23, 25 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, суддівську винагороду для нарахування щомісячного довічного грошового утримання позивачу необхідно обчислювати відповідно до статті 133 Закону №2453-VI (в первинній редакції), але з урахуванням приписів пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1774-VІІІ (у наведеній редакції), тобто з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого визначено станом на 01 січня відповідного року.

Отже, застосування відповідачем до спірних відносин положень п. 25 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, ст. 133 Закону № 2453-VI у поєднанні з п. 3 р. ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ в даному випадку не є підставою для визнання протиправними дій та бездіяльності відповідача.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для визнання незаконними дій відповідача щодо видачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення місячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої суддівська винагорода обрахована не на підставі первинної редакції Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, виходячи з розміру посадового окладу обчисленого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законами України "Про державний бюджет України за 2020 рік" та "Про державний бюджет України на 2021 рік", бездіяльності щодо невидачі позивачу довідок про суддівську винагороду для обчислення місячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідно до якої суддівська винагорода обрахована на підставі первинної редакції Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, виходячи з розміру посадового окладу обчисленого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законами України "Про державний бюджет України за 2020 рік" та "Про державний бюджет України на 2021 рік", а також зобов`язання ТУ ДСА в Сумській області видати позивачу довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій суддівська винагорода обрахована на підставі первинної редакції Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 №2453-VI, виходячи з розміру посадового окладу судді, обрахованого на підставі мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2020 рік" та Законом України "Про державний бюджет України на 2021 рік", а саме, з 1 січня 2020 року - 70845 грн. (4723 х 15 = 70845), з 1 вересня 2020 року 75000 гри. (5000 х 15 = 75000), з 1 січня 2021 року 90000 грн. (6000 х 15 = 90000).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області про визнання дій та бездіяльності незаконними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска