Справа № 522/23695/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 522/23695/20
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України, інспектора 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України капрала поліції Заєць Євгена Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

28.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України, інспектора 1-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України капралу поліції Заєць Євгена Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому позивач просить суд скасувати Постанову серії ДП18 №561569 від 21.12.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

В обґрунтування позову вказано, що 21.12.2020 року він рухався на автомобілі Hyndai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , по автодорозі Е40 з м. Києва до м. Львова, та був зупинений працівником поліції в населеному пункті Болярка Житомирської області, який повідомив його, що ним порушено ПДР, а саме перевищено швидкість руху у населеному пункті на 36 км/год. Зазначене порушення було зафіксовано за допомогою технічного пристрою TruCam серії АМ №00201, після чого інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП капралом поліції Заєць Є.Л. було винесено постанову серії ДП18 №561569 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Між тим, із вказаною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною. Посилався на те, що в порушення ст.ст.276, 278, 279 та 280 КУпАП відповідач розглянув справу за місцем вчинення правопорушення, не надав можливості позивачеві скористуватися в повній мірі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП. Також позивач зазначив, що йому не було надано можливості ознайомитися із матеріалами та доказами по справі, не було надано можливості висловити свої пояснення та заперечення щодо обставин справи. Позивач вважає, що протокол складено з порушеннями діючого законодавства, без з`ясування всіх обставин справи, у зв`язку з чим вимушений був звернутися до суду з зазначеним позовом.

Також, в позові зазначено, що на місці зупинки він потребував надати йому сертифікат проходження приладу фіксації швидкості, на що йому було надано для огляду лише ксерокопію сертифікату, яка не була завірена, що не дало можливості переконатися у його відповідності. Крім того, при огляді приладу на ньому були відсутні пломби, у зв`язку з чим прилад використовуватися не може. Після роз`яснення йому прав, він виявив бажання скористатися послугами безоплатного адвоката, про що повідомив інспектора, однак в зазначеному йому було відмовлено і на місці зупинки було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №561569, копію якого йому було надано без відповідних додатків. Крім того зазначив, що штраф у розмірі 255,00 грн. сплатив на місці, тому що рухався з м. Одеси до м. Мукачево Закарпатської області, з якої повернувся до м. Одеси лише 28.12.2020 року, та на той час думав, що про строки оплати штрафу зможе забути, після чого сплата підлягає у подвійному розмірі, та не був впевнений в оскарженні ним дій та постанови інспектора, оскільки для підготовки позову потрібен певний час і він міг не встигнути написати його. Також в позові зазначив, що він був зупинений інспектором поліції не в населеному пункті Болярка Житомирської області, а поза його межами. Також з роздруківки карти с. Болярка Житомирської області видно, що частина дороги Е40 проходить між землями вказаного населеного пункту, тобто не відноситься до його меж, і дорога у вигнутій частині села проходить не по його території, тобто поза межами населеного пункту, а тому вважає, що на цій частині дороги не має встановленого обмеження руху до 50 км/год (плюс допустимих 20 км/год), як би він рухався у населеному пункті, а тому допускається швидкість руху 90 км/год, а тому вважає, що він не допустив перевищення швидкості, як то зазначено у постанові. Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості у населеному пункті, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню.

04.03.2021 року ОСОБА_1 надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що крім доводів, зазначених в позові, також вважає, що відповідачем в постанові про накладення стягнення не зазначені докази, які в повній мірі підтверджують факт скоєння ним адміністративного правопорушення.

У судове засідання, призначене на 05.03.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 12.04.2021 року.

У судове засідання призначене на 12.04.2021 року сторони не з`явилися, 12.04.2021 року на адресу суду від Управлінням патрульної поліції у Житомирській області ДПП надійшов відзив, в якому зазначено, що 21.12.2020 року під час несення служби на автодорозі М-06 Київ-Чоп 163 км, в с. Болярка, екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TryCam LTI 20/20 №ТС000632 було виявлено порушення ПДР водієм транспортного засобу Hyndai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 86км/год., при дозволеній швидкості 50км/год, при цьому перевищуючи встановлення обмеження швидкості на 36км/год, чим порушивп.12.4 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За дане правопорушення відповідачем відносно позивача було винесено постанову про застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 255,00 грн. за порушення ним вимог ч.1 ст.122 КУпАП. Відеозапис подій вівся за допомогою портативного відео реєстратора АМ-00021, про що зазначено у відповідних графах постанови про накладення адміністративного стягнення. Проте позивачем в обґрунтування свого позову не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б спростували факт перевищення ним швидкості руху. Вважає, що в діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП. Інспектор мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу позивача, розгляду справи на місці вчинення правопорушення, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова обґрунтована, та винесена на підставі та в порядку передбаченому законодавством. Доводи позивача щодо необхідності скасування постанови є безпідставними, необґрунтованими, вважає, що позивач надавши позов, намагається уникнути встановленої законом відповідальності, у зв`язку з чим, просив суд у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити. Крім того до відзиву УПП в Житомирській області ДПП було долучено диск з фотоматеріалами даної події. Вважають, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

Розгляд справи відкладено на 21.04.2021 року.

У судове засідання призначене на 21.04.2021 року ОСОБА_1 не з`явився, надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відзив на позовну заяву не ґрунтується на вимогах закону та поданих доказах, а тому просив задовольнити його позов, справу просив розглядати за його відсутністю.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України, інспектора 1ї роти 1го батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції України капралу поліції Заєць Євгена Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити. Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосовані норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 21.12.2020 року ОСОБА_1 інспектором роти №1 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП капралом поліції Зайцем Є.Л. за постановою серія ДП18№561569 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КпАП України та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

В постанові серії ДП18 №561569 від 21.12.2020року зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Hyndai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , 21.12.2020 року о 15.06 год., АД Київ-Чоп 163 км, рухався на населеному пункті "Болярка" зі швидкістю 86 км/год, чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 36 км/год, швидкість вимірювалась приладом TruCam 000632, чим порушив п.12.4 ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгиСАМ LTI 20/20 №ТС000632 та підтверджується відеозаписом та файлом _u9000_1221_150621.jmf з цього пристрою.

Не погоджуючись з вищевказаною постановою про накладення адміністративного стягнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає та враховує наступне.

Згідно з вимогами п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.4 ст.258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься на місті вчинення правопорушення.

Нормами ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (ч.1 ст.122 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог ст.276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст.ст.80, 81, 121-126, 127-1 - 129, ч.ч.1, 2, 3, і 4 ст.130 і ст.139 (коли правопорушення вчинено водієм) цього Кодексу, можуть також розглядатися за місцем обліку транспортних засобів або за місцем проживання порушників.

Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. При цьому, термін "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Правова позиція по даному питанню висловлена Конституційним Судом України в рішення від 26.05.2015 р. №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.276 КУпАП.

Відповідно до "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог п.8 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції

У відповідності до вимог п.9 ч.3 "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

У відповідності до вимог п.10 ч.3 "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог п.5 ч.4 "Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі", постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст.285 КУпАП). Копія постанови протягом 3-х днів вручається або висилається поштою рекомендованим листом особі, стосовно якої її винесено.

Відповідно до вимог п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, №1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Разом з тим, ч.3 ст.254 КУпАП встановлено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу. Згідно вказаної норми ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затверджені Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу.

Відповідно до вимог ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ №1306 від 10 жовтня 2001 року передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору, швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Розділами 8, 33 Правил дорожнього руху встановлені, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками (п.8.1)

Дорожні знаки поділяються на групи: а) попереджувальні знаки; б) знаки пріоритету; в) заборонні знаки; г) наказові знаки; ґ) інформаційно-вказівні знаки; д) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені (п.8.4).

Згідно з вимогами п.12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У відповідності до вимог п.1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Положенням ч.1 ст.122 КпАП України передбачена відповідальність перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

ОБҐРУНТУВАННЯ ДОВОДІВ СТОРІН

З матеріалів справи вбачається, що перевищення швидкості позивачем було зафіксоване на 163 км. автодорозі М-06 Київ-Чоп 136 км, в с.Болярка. у зоні дії знаку обмеження швидкості (зона дії 162-164 км.).

Як вбачається з відеозапису події, долученому до матеріалів справи, даний транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений на вимогу інспектора патрульної поліції для з`ясування причин порушення ним Правил дорожнього руху.

Інспектор на підставі ст.35 Закону України "Про Національну поліцію" представився позивачу, пояснив підставу зупинки, суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п.2.1 ПДР України на підставі ст.32 Закону України "Про національну поліцію" та п.2.4.а ПДР України, на що водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме, порушення вимог п.12.4 ПДР, відповідність за яке передбачена ч.1 ст.122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, поліцейський повідомив про це водія, ознайомив з правами особи, яка притягається до відповідальності, статтею 63 Конституції України, запитав чи бажає водій скористатися будь-яким із прав, на що водій відповів, що бажається ознайомитися з наявними доказами вчинення правопорушення, документами на лазерний вимірювач швидкості ТгиСАМ та скористатися правовою допомогою адвоката.

З відеозапису вбачається, що поліцейський не заперечив щодо виявлення бажання позивача реалізувати свої права та продемонстрував відеозапис, який на той момент містився на лазерному вимірювачі швидкості ТгиСАМ, надав для ознайомлення копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, запропонував надати номер телефону Центру з надання безоплатної правової допомоги, однак позивач повідомив, що сам є адвокатом, але все таки виявив бажання зателефонувати до Центру.

В подальшому, під час спілкування поліцейського з позивачем, останній погодився з вчиненим правопорушенням, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та навіть сплатив накладений на нього штраф у розмірі 255,00 грн. на підставі постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автономному режимі серії ДП18 №561569 від 21.12.2020 року. При цьому, будь-яких заперечень від позивача щодо його зупинення не в межах населеного пункту не вбачається.

Відео та фото фіксація автомобіля під керування ОСОБА_1 відбулась на відставні 152 м, тобто, в межах допустимих граничних показників визначених для приладу TryCam LTI 20/20 №ТС000632.

Отже, відповідно до вимог п.4.12 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Згідно з вимогами ст.280 КУпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до положень ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.252 КУпАП при оцінці доказів посадова особа керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 4 ст.258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в Кодексі України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

Факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LTI20/20№ТС000632 та підтверджується роздруківкою файлу _u9000_1221_150621.jmf з пристрою, на якому зафіксовано факт перевищення позивачем швидкості руху.

Згідно Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/19629 від 09.11.2020 року, яке чинне до 09.11.2021 року, вбачається, що "Лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LTI 20/20 №ТС000632 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год до 320 км/год." (а.с. 41).

Щодо географічної локації транспортного засобу, що відображені роздруківкою файлу _u9000_1221_150621.jmf з пристрою, вбачається, що вказана система географічних координат з кутовими величинами: географічна широта і географічна довгота місця події, підтверджують фіксацію перевищення швидкості в населеному пункті Болярка (а.с.39).

Лазерний вимірювач ТгuСАМ LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 року №UA-MI/1-2903-2012, який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за №У3197-12 (а.с. 42).

Щодо опломбування лазерного вимірювача швидкості TryCam LTI 20/20, відповідно до розділу 4 п.1 Наказу №193 від 08.02.2016 року Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повір очного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку.

Крім того, дорожні знаки 5.70 (фото-, та відеофіксування порушень ПДР) знаходяться на відставні 162 км та 165 км А/Д М-06 Київ-Чоп, який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних засобів. Також, на відмітці 162км + 040м та 164км + 467м розташовані знаки 5.45, та 5.46 "Болярка", тобто початок і кінець населеного пункту, в якому діють вимоги ПДР, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Таким чином, фіксація правопорушення на 163 км М-06 Київ-Чоп дає розуміння того, що правопорушення вчинене в межах населеного пункту.

Крім того, з відеозапису, долученому до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 навіть не заперечував факту перевищення ним швидкості руху.

Дослідивши в судових засіданнях судів першої та апеляційної інстанцій обставини та встановлені факти на підставі наданих сторонами доказів, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта є необґрунтованими та спростовуються доказами наданими відповідачем.

Отже, колегія суддів вважає доведеним вчинення позивачем порушення Правил дорожнього руху та правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1ст.122 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач виконав вимоги КУпАП та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем було надано до суду докази в підтвердження наявності вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена правомірно, є законною та скасуванню не підлягає.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позову.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що судове рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.