Справа № 300/301/21
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" червня 2021 р. справа № 300/301/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також - позивач, ОСОБА_1 ) 01.02.2021 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ТУ ДСА в Івано-Франківській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна судова адміністрація України згідно якого просить суд:
- визнати протиправними дії в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати;
- зобов`язати перерахувати та виплатити надбавку за вислугу років за період з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у розмірі визначеному частиною 4 статті 44 Закону України Про статус суддів від 15 грудня № 2862-ХІІ, відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань, з урахуванням різниці виплаченої суми;
- зобов`язати нарахувати та виплатити за період з 01.01.2007 по 31.12.2007, та з 22.05.2008 по 17.05.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;
- зобов`язати нарахувати та виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи, індексацію відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення та компенсацію відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні позивача з посади судді йому не виплачено заробітну плату в повному обсязі відповідно до вимог Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 №2862-ХІІ. На думку позивача, відповідно до Закону України "Про статус суддів" заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та з інших надбавок. Крім того, частиною 4 статті 44 Закону визначено, що щомісячна надбавка за вислугу років виплачується у відсотках в залежності від стажу роботи та розраховується від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплат за кваліфікаційні класи, а тому з 01.01.2007 по 31.12.2007 щомісячна надбавка за вислугу років мала нараховуватися на загальну суму щомісячного заробітку судді, а не лише на посадовий оклад та кваліфікаційний клас. Також позивач зазначив, що у зв`язку із внесенням змін до ч. 4 ст. 44 Закону № 2862-ХІІ, надбавка за вислугу років з 01.01.2008 розраховувалась не від загальної суми щомісячного заробітку, а від посадового окладу, однак, вказані зміни рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнані неконституційними. В свою чергу, у порушення вимог чинного законодавства з 22.05.2008 надбавка за вислугу років розраховувалась відповідачем не від загальної суми щомісячного заробітку, а від посадового окладу, чим також порушено його права. Відтак на думку позивача дії відповідача щодо нарахування надбавки за вислугу років не від розміру загальної суми щомісячної заробітної плати, а від розміру посадового окладу у період з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011 є протиправними та такими, що порушують його конституційні права. З наведених підстав, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.02.2021 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам, визначеним статтею 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліків.
22.02.2021 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунуто.
У зв`язку із усуненням позивачем недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 18.03.2021 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив вказавши, що Законами про Державний бюджет України на 2009, 2010, 2011 роки дія частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ в частині нарахування надбавки за вислугу років не обмежувалась, з 01 січня 2008 року до 22 травня 2008 року (з дати набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» до винесення Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 25 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас. Зазначила, що виходячи із визначених у частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22 травня 2008 року (дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008), підлягали застосуванню положення Закону № 2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, над підзаконним нормативним актом - Постановою № 865. В зв`язку із наведеним, позовні вимоги заявлені у позовній заяві є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України правом своїм на подання пояснень щодо позову не скористалась.
Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у період з 16.03.1994 по 26.03.2004 працював на посаді судді Калуського міського суду Івано-Франківської області та з 27.03.2004 по 24.10.2016 працювала на посаді судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області, а у період з 24.02.2014 по 23.09.2016 був заступником голови Калуського міськрайонного суду, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці № НОМЕР_1 (а.с.25-28).
У відповідь на заяву позивача від 15.07.2020, ТУ ДСА в Івано-Франківській області направлено листа від 14.08.2020 №04-36/1127/20, у якому зазначено про те, що щомісячна надбавка за вислугу років нараховувалася та виплачувалася ОСОБА_1 в період з 01.01.2007 по 31.12.2007 у розмірі 25 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а з 01.06.2008 по 31.12.2011 у розмірі 25 і 30 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (а.с.8).
Відповідно до копій особових рахунків за 2007-2008 роки та розрахункових листів за період з 01.01.2009 по 31.12.2011, ОСОБА_1 виплачувалась щомісячна надбавка за вислугу років за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 та за період з 01.01.2009 по 31.12.2011 у розмірі 25 відсотків і 30 відсотків (відповідно до виданих наказів) від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас (а.с.9-11, 12-24).
Не погоджуючись з такими діями відповідача, а саме з нарахуванням та виплатою надбавки за вислугу років до заробітної плати за спірні періоди без врахування сум премій та інших складових грошового забезпечення, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Закон України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 (надалі, також Закон №2862-ХІІ) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначав статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції і законів України, охорони прав і свобод громадян.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України № 2862-ХІІ, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
Згідно із частиною 4 статті 44 Закону № 2862-ХІІ суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Статтею 113 Закону України від 20.12.2005 № 3235-IV "Про Державний бюджет України на 2006 рік" (далі - Закон № 3235-IV) установлено, що у 2006 році суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах, передбачених частиною четвертою статті 44 Закону № 2862-ХІІ, від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" обмеження або інші правила щодо нарахування надбавки за вислугу років суддям не встановлено.
Відтак, з 1 січня 2007 року зміни до порядку виплати вищезгаданої надбавки законодавцем не вносились, тому така надбавка мала нараховуватися відповідно до частини 4 статті 44 Закону №2862-ХІІ в редакції Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів" від 24 лютого 1994 року №4015-XII, тобто від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Підпунктом "б" підпункту 2 пункту 61 розділу II Закону України від 28.12.2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 107-VI) внесено зміни до абзацу другого частини четвертої статті 44 Закону № 2862-ХІІ, а саме: слова "загальної суми щомісячного заробітку" замінено словами "посадового окладу".
Таким чином, з 01.01.2008 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, проте, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 № 19 (набрала чинності з 01.03.2008) внесено зміни по постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (далі - Постанова № 865).
Постанову № 865, що діяла до 01.01.2012, доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008 справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України також і положення пункту 61 розділу II Закону № 107-VI, яким внесено зміни до статті 44 Закону № 2862-ХІІ.

Відтак, після 22 травня 2008 року Закон №2862-ХІІ і Постанова №865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.

Суд зазначає, що виходячи із визначених у частині 3 статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами суд зазначає, що при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після винесення Конституційним Судом України Рішення №10-рп/2008 (22.05.2018) слід застосовувати положення Закону №2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - Постанову №865.

Аналогічна правова позиція щодо визначення бази обчислення суддям надбавки за вислугу років висловлена Верховним Судом у постанові від 16.04.2020 у справі №821/479/18 та Верховним Судом України у постановах від 13.01.2015 (№21-582а14) та від 20.09.2017 (№ 2а-19282/10/0570).

Таким чином, упродовж 2008-2012 років зміни до частини 4 статті 44 Закону №2862-ХІІ не вносились, відтак, в межах спірного періоду, починаючи з 22.05.2008 до 31.12.2011, надбавка за вислугу років суддям розраховувалась від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.

Згідно наявних у матеріалах справи копій особових рахунків Г. А. судом встановлено, у період з 01.01.2007 по 31.12.2007 заробітна плата позивача була нарахована, виходячи із наступних складових: посадовий оклад - 2490,00 грн; клас - 350,00 грн; надбавка за вислугу років - 781,50 грн.; премія - 390,58 грн. та надбавка 10% - 284,50 грн. При цьому, надбавка за вислугу років 25 % в розмірі 781,00 грн. розрахована з урахуванням суми посадового окладу, надбавки за клас, надбавки 20% за виконання особливо важливої роботи (2490,00 грн.+350,00грн.+284,50грн.), тобто без урахування без премій та інших виплат. Водночас, згідно відомостей, зазначених в особовому рахунку № НОМЕР_2 , в липні 2007 року позивач не працював, тому жодних виплат за цей місяць відповідачем не нараховано та не виплачено (а.с.9).

Також, з січня по травень 2008 року надбавка за вислугу років розрахована відповідачем з посадового окладу та надбавки за кваліфікаційний клас, відповідно до чинних на той час приписів частини 4 статті 44 Закону №2862-ХІІ в редакції Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №107-VI від 28.12.2007. Проте, не зважаючи на визнання неконституційними положення пункту 61 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни до статті 44 Закону України "Про статус суддів", протягом червня-грудня 2008 року та у 2009-2011 роках, всупереч висновкам Конституційного Суду України у рішенні від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, надбавку за вислугу років розраховано з урахуванням виключно посадової ставки, надбавки за кваліфікаційний клас, надбавки без премій та інших виплат (а.с.10-24).

Відтак, зважаючи на те, що у спірні періоди з 01.01.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 17.05.2011, окрім липня 2007 відповідачем для обчислення позивачу надбавки за вислугу років застосовувався посадовий оклад з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи та надбавка, а не загальна сума щомісячного заробітку, то позивач має право на здійснення перерахунку надбавки за вислугу років у розмірі, визначеному частиною 4 статті 44 Закону №2862-XII, а саме з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку - окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, надбавок та інших виплат.

Крім того, надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити за спірні періоди заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди, враховуючи також компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" суд зазначає наступне.

Згідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки провадиться, виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки.

Дана норма ставить у залежність суму заробітної плати за період відпустки від виплат, які нараховуються особі за 12 календарних місяців роботи.

Суд зазначає, що додатковий посадовий оклад та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, а також, матеріальна допомога на оздоровлення були виплачені позивачу при наданні щорічних основних відпусток відповідно до частини 5 статті 44 Закону №2862-XII та підпункту 2 пункту 21 Постанови про оплату праці суддів №865 від 03.09.2005, згідно із яким, у разі надання відпустки виплачується додатковий посадовий оклад відповідно до частини п`ятої статті 44 Закону України "Про статус суддів", а також надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх середньомісячної заробітної плати.

Згідно із пунктами 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 26.09.2001 №1266, який визначає механізм обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, сума страхових виплат застрахованій особі та оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця обчислюється шляхом множення суми денної виплати, розмір якої встановлюється у відсотках середньоденної заробітної плати на кількість календарних днів, що підлягають оплаті. Середньоденна заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) обчислюється шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - єдиний внесок та/або страхові внески), на кількість календарних днів зайнятості.

Однак, приписами постанови Кабінету Міністрів України Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів від 13.12.1999 №2288 встановлено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога на оздоровлення виплачується в розмірі середньомісячної заробітної плати.

В зв`язку із наведеним, виплати заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення взаємозалежні від заробітної плати судді.

Відтак, наведені обставини свідчать про наявність підстав для перерахунку позивачу вказаних виплат із врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за спірні періоди.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошував, що поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як "майнові права", а отже, як "майно" (рішення у справі "Бейелер проти Італії" від 05 січня 2000 року, заява №33202).

За певних обставин "легітимне очікування" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "легітимне очікування", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (рішення у справі "Суханов та Ільченко проти України" від 26 червня 2014 року, заяви № 68385/10 та № 71378/10).

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України №8-рп/2005 від 11 жовтня 2005 року щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону №2862-ХІІ, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати на виплатити на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків їх виплати та індексації, суд зазначає наступне.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі №1-18/2013 Суд дійшов висновку про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Зі змісту статті 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року №2050-III (надалі, також Закон №2050-ІІІ) вбачається, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Приписами статті 2 Закону №2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Така сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-ІІІ).

Вказані вище положення статей 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, визначення поняття доходи для цілей цього Закону, а також порядок обчислення суми компенсації.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У пункті 4 цього Порядку також визначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Суд звертає увагу, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Згідно статті 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1 Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За приписами статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення, обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі, якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (стаття 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення").

Водночас, статтею 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05 жовтня 2000 року № 2017-III індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (надалі, також Порядок №1078).

В зв`язку із вищевикладеним, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині нарахування та виплати на суму недоплаченої надбавки за вислугу років та недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та на оздоровлення, допомоги у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності за спірний період роботи компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" у межах всього спірного періоду та індексації грошових доходів населення за періоди, коли така підлягала виплаті позивачу, у разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації.

Таким чином, виходячи із наведених норм матеріального права та встановлених обставин справи, враховуючи встановлені судом обставини щодо відсутності підстав для здійснення перерахунку надбавки за вислугу років позивачу за липень 2007 року, суд дійшов висновку про підставність та обґрунтованість доводів та вимог позивача щодо перерахунку та виплати:

- надбавки за вислугу років за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 (крім липня 2007 року) та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у розмірі визначеному частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII, виходячи із відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премії всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань;

- заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди;

- на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи, індексації відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та компенсації відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

Крім того суд зазначає, що Державна судова адміністрація України є головним розпорядником бюджетних коштів та учасником бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи, а відтак для забезпечення ефективного на належного поновлення порушених прав позивача, саме ТУ ДСА в Івано-Франківській області слід зобов`язати здійснити перерахунок і виплату спірних сум ОСОБА_1 як судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у відставці.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи відсутність доказів понесення сторонами будь-яких витрат, пов`язаних з розглядом справи, судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років ОСОБА_1 у період з 01.01.2007 по 31.12.2007 (крім липня 2007 року) та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за спірні періоди у відповідності до ч.4 ст. 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII (крім липня 2007 року) у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням різниці виплаченої суми) надбавку за вислугу років за період з 01.01.2007 по 31.12.2007 (крім липня 2007 року) та з 22.05.2008 по 17.05.2011 у розмірі визначеному частиною 4 статті 44 Закону України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року №2862-XII, виходячи з відповідних відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премії всіх видів, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, індексації, інших нарахувань.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.01.2007 по 31.12.2007 (крім липня 2007 року) та з 22.05.2008 по 17.05.2011 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на суму незаконно недоплаченої надбавки за вислугу років та незаконно недоплачених сум заробітної плати за час відпустки, допомоги по тимчасовій непрацездатності та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за спірні періоди роботи, індексацію грошового забезпечення відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" за спірні періоди, коли така підлягала виплаті позивачу та у разі коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, а також компенсацію відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області (, вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державна судова адміністрація України (, вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.