Справа № 160/13289/20
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.
позивача не з`явилась (повідомлена належним чином)
представника відповідача Куліковська А.О.
ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України, відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року зазначену позовну заяву залишено без руху.
На виконання вимог вищевказаної ухвали позивачем подано уточнений адміністративний позов, у якому визначено відповідачем Міністерство юстиції України та заявлено наступні позовні вимоги:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України):
щодо направлення 16.09.2020 року вимоги державного виконавця від 15.09.2020 № 62101123/20.1/22;
щодо проведення 18.09.2020 року перевірки виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.2020 року;
щодо винесення 18.09.2020 року постанови про накладення на боржника штрафу у зв`язку з невиконанням без поважних причин судового рішення № 160/2576/19 від 15.04.20 та про вимогу виконати рішення протягом 10 робочих днів з попередженням про кримінальну відповідальність;
щодо проведення 05.10.2020 року повторної перевірки виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.20;
щодо надіслання 05.10.2020 року до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.
- зобов`язати Міністерство юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни) провести перевірку виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.20 та винести постанову про накладення на Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку штрафу у зв`язку з невиконанням судового рішення № 160/2576/19 від 15.04.2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, оскільки позивачем не усунуто у встановлені судом строки всі недоліки позовної заяви.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення суду № 160/2576/19 відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 18.05.2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 160/2576/19 виданого 15.04.2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом.
В подальшому відповідачем на адресу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку направлена вимога державного виконавця від 15.09.2020 року № 62101123/20.1/22, яка, на думку позивача, в порушення абз. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» направлена на адресу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку не 16.09.2020 року , а тільки 29.09.2020 року.
Також, позивачем зазначено, що, направивши вимогу державного виконавця на адресу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 15.09.2020 року, державний виконавець не пізніш як на третій робочий день - 18.09.20 повинна була перевірити виконання рішення суду, а у разі не виконання без поважних причин боржником рішення винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначити вимогу виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність; 05.10.20 повторно перевірити виконання рішення боржником та у разі невиконання боржником рішення надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
У позивача не має жодних відомостей про перевірку виконання рішення боржником або про повторну перевірку рішення боржником, або надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо не вчинення відповідних дій для виконання рішення суду у справі № 160/2576/19, тому вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
26.05.2021 року на електронну адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що рішення суду № 160/2576/20 виконано в повному обсязі, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
28.05.2021 року на «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в який позивач зазначає, що у зв`язку з бездіяльністю відповідача позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом.
Зазначений позов було подано 16.10.2020 року (03.11.2020 подано уточнений позов) та через повернення позовної заяви справа надійшла до суду на новий розгляд через 7 місяців після подачі початкового позову та за цей час виконавче провадження було закінчено, проте, це, на думку позивача, не усуває бездіяльності держаного органу протягом більше ніж 6 місяців тривалості виконавчого провадження, тому позовні вимоги просить задоволити у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 27.05.2021 року.
В подальшому судове засідання перенесено на 28.05.2021 року, 03.06.2021 року, 10.06.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.06.2021 року відмовлено у клопотанні відповідача про закриття провадження у справі.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Позивач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
16.10. 2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі № 160/2576/19 прийнято рішення , яким:
- зобов`язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку провести нарахування та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 157 323,15 грн. за період з 06.10.2015 року по 20.12.2017 року;
- зобов`язано Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку подати до органів доходів і зборів з розбивкою по місяцях звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 157 323,15 грн. за період з 06.10.2015 р. по 20.12.2017 р.
15.04.2020 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист .
Позивачем 04.05.2020 року на адресу департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України направлено заяву про відкриття виконавчого провадження разом з виконавчим листом, яка отримана відповідачем 06.05.2020 року.
18.05.2020 року держаним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, де п. 2 зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом десяти днів. В подальшому постанова про відкриття направлена на адресу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.
Листом від 26.05.2020 року Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку повідомила відділ примусового виконання рішення, що у листі та постанові відсутні банківські реквізити, на які має бути сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 157 323,15 грн за період з 06.10.2015 року по 20.12.2017 року, тому комісія у найкоротший термін просить надати банківські реквізити.
15.09.2020 державним виконавцем винесено вимогу, згідно з якою Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку невідкладно зобов`язано виконати вимоги виконавчого листа № 160/2576/19, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, та повідомити про це відділ з наданням підтверджуючих документів.
Позивач стверджує, що, направивши вимогу державного виконавця на адресу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку 15.09.2020 року, державний виконавець не пізніш як на третій робочий день - 18.09.20 повинна була перевірити виконання рішення суду, у разі не виконання без поважних причин боржником рішення винести постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначити вимогу виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність; 05.10.20 повторно перевірити виконання рішення боржником та у разі невиконання боржником рішення надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Проте, у позивача не має жодних відомостей про перевірку виконання рішення боржником або про повторну перевірку рішення боржником, або надсилання органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.
Таким чином, не погодившись з бездіяльністю державного виконавця стосовно не здійснення перевірки виконання рішення боржником після отримання вимоги протягом десяти днів дня отримання вимоги, з бездіяльності виконавця щодо не здійснення повторної перевірки виконання рішення боржником та у разі невиконання боржником рішення надіслати до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винести постанову про закінчення виконавчого провадження, позивач звернулась з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Частиною 2 ст. 18 передбачено, що виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIIІ).
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 3 ст. 63 Закону №1404-VIIІ).
Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч. 4 ст. 63 Закону №1404-VIIІ).
Отже, Закон встановлює послідовний перелік дій, які має вчинити державний виконавець під час примусового виконання судового рішення зобов`язального характеру.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного виконавця від 18.05.2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62101123 було зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та повідомити про це виконавця.
З матеріалів справи вбачається, що 26.05.2020 року боржником (Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку) на адресу державного виконавця було направлено лист з проханням надати відсутні банківські реквізити, на які має бути сплачено єдиний внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму 157 323,15 грн за період з 06.10.2015 року по 20.12.2017 року.
Лист Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку з проханням надати відсутні банківські реквізити було отримано державним виконавцем 28.05.2020 року.
15.09.2020 державним виконавцем винесено вимогу, згідно з якою Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку невідкладно зобов`язано виконати вимоги виконавчого листа № 160/2576/19, виданого Дніпропетровським окружним адміністративним судом, та повідомити відділ з наданням підтверджуючих документів.
Доказів направлення вимоги від 15.09.2020 року на адресу боржника (Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку) на наступний день з дня винесення, а саме: 16.09.2020 року, відповідачем суду не надано.
Натомість, отримавши відповідний лист від боржника, виконавець не перевірив, чи є викладені останнім причини неможливості виконання судово рішення поважними та обґрунтованими.
За приписами названої Інструкції сплата єдиного внеску здійснюється за місцем обліку такого платника в національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в Державній казначейській службі України для його зарахування. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
При цьому, боржнику, як особі, яка є платником єдиного внеску відповідно до приписів чинного законодавства, та яка постійно здійснює нарахування та сплату єдиного внеску, достеменно відомі реквізити рахунків для сплати ЄСВ. Крім того, інформація щодо таких рахунків є відкритою та опублікована на сайті ДПС України.
В даному випадку, що підтверджується матеріалами справи, державний виконавець не перевірив поважність причин невиконання судового рішення боржником та не вчинив визначені законом дії, направлені на забезпечення його виконання, що свідчить про протиправну бездіяльність виконавця, тому позовна вимога в частині визнання протиправною бездіяльністю державного виконавця визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України) стосовно вчинення певних дій підлягає задоволенню.
Стосовно позовної вимоги зобов`язання Міністерства юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни) провести перевірку виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.2020 року, суд зазначає наступне.
Відповідно статті 63 Закону №1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України № 1404-VII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно з частиною 2 статті 75 Закону №1404-VІІІ у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналіз вказаних положень норм дає підстави зробив висновок, що накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і спрямовано на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Таким чином, невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону №1404-VІІІ. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Отже постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження № 62101123, відповідачем не вчинялись дії стосовно проведення перевірки виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.2020 року після винесення вимоги державного виконавця від 15.09.2020 року у ВП № 62101123.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач із зазначеним позовом вперше звернулась 16.10.2020 року, тобто до виконання Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 року у справі № 160/2576/19. Виконавче провадження № 62101123 постановою державного виконавця закінчено 07.12.2020 року, тому станом на час звернення позивача з даним позовом її право було порушено.
Таким чином, суд вважає, що позовна вимога в частині зобов`язання Міністерства юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни) провести перевірку виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.2020 року підлягає задоволенню.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Міністерства юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни) винести постанову про накладення на Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку штрафу у зв`язку з невиконанням судового рішення № 160/2576/19 від 15.04.2020, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Винесеня постанови про накладення штрафу є повноваженнями органу державної виконавчої служби і зобов`язання прийняття такого рішеня суб`єкта владних повноважень судом, буде втручання у його дискремінаційні повноваження.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З огляду на вищезазначене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, та з урахуванням положень ч.2ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Міністерство юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни) провести перевірку виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.2020 року та винести відповідне рішення за наслідками такої перевірки.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, враховуючи всі вищенаведені наведені обставини, суд, вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України): щодо направлення 16.09.2020 року вимоги державного виконавця від 15.09.20 № 62101123/20.1/22; щодо проведення 18.09.2020 року перевірки виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.2020 року; щодо винесення 18.09.2020 року постанови про накладення на боржника штрафу у зв`язку з невиконанням без поважних причин судового рішення № 160/2576/19 від 15.04.20 та про вимогу виконати рішення протягом 10 робочих днів з попередженням про кримінальну відповідальність; щодо проведення 05.10.2020 року повторної перевірки виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.20; щодо надіслання 05.10.2020 року до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.
Зобов`язати Міністерство юстиції України (в особі структурного підрозділу - відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі головного державного виконавця Рекашової Алли Миколаївни) провести перевірку виконання судового рішення у справі № 160/2576/19 від 15.04.2020 року та винести відповідне рішення за наслідками такої перевірки.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук