Справа № 240/3916/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/3916/21

категорія 112010102

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Коростенського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Коростенського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Коростенського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області щодо відмови, оформленій листом від 04.02.2021 №61, в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхових виплат відповідно до ч.6 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 7 лютого 2018 року на Товаристві з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод";

- зобов`язати Коростенське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області провести нарахування та виплату мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхових виплат відповідно до ч.6 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку з смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 7 лютого 2018 року на Товаристві з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що проживала разом із ОСОБА_2 в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Вели спільне господарство та виховували двох дітей. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. У липні 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про нарахування страхової виплати, проте у прийнятті заяви їй було відмовлено, з посиланням на те, що вона не є членом сім`ї потерпілого і підстав для прийнятті заяви та нарахування виплат немає. Після встановлення в судовому порядку факту проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач звернулась повторно до відповідача із заявою про нарахування страхової виплати, а саме грошової допомоги сім`ї потерпілого, який загинув внаслідок нещасного випадку. Однак позивачу було повторно відмовлено у призначенні страхової виплати та рекомендовано надати свідоцтво про реєстрацію шлюбу. Позивач вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує її права, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, а також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на адміністративний позов.

13.04.2021 до суду від відповідача надійшов відзив вх. №18716/21 та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін вх. №18714/21.

У відзиві на адміністративний позов відповідач проти заявлених вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначив, що в Розділі V Порядку призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого (в Порядку, який діяв на час настання страхового випадку Розділ 6) чітко визначено коло осіб які мають право на страхові виплати та виключний перелік документів які необхідно подати до Управління для проведення виплат в тому числі і одноразової допомоги, серед яких зокрема вказано свідоцтво про реєстрацію шлюбу. На думку відповідача, ОСОБА_1 не має права на одноразову допомогу сім`ї потерпілого, так як на час настання страхового випадку вона була розлучена з потерпілим, що позивач не спростовує. Крім того, відповідачем зазначено, що діючим законодавством не передбачено ніякі інші документи, в тому числі і рішення суду, на яке посилається позивач, та не надають права позивачу на отримання одноразової страхової виплати у разі смерті потерпілого.

Ухвалами суду від 11.06.2021 відповідачу відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом учасників справи та у клопотанні про заміну відповідача.

Згідно з частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

З 28 квітня 2001 року до 13 лютого 2003 року ОСОБА_1 проживала у шлюбі з ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу позивач разом із ОСОБА_2 продовжили проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за однією адресою, разом виховували двох неповнолітніх дітей (а.с.13-14), вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер в внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Факт нещасного випадку на виробництві підтверджується Актом проведення спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 07.02.2018 о 08:45 на Товаристві з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" (Форма Н-5) затвердженим 13 березня 2018 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Житомирській області (а.с.15-21).

Відповідно до висновку комісії (розділ 6) даний нещасний випадок стався під час виконання потерпілим трудових обов`язків за режимом роботи підприємства. Нещасний випадок вважається пов`язаним з виробництвом і береться на облік ТДВ "Коростенський щебзавод" на потерпілих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 складаються акти за формою Н-1.

Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форма Н-1) складений та затверджений першим заступником начальника Управління Держпраці у Житомирській області 13 березня 2018 року.

З 08.06.2018 до 22.06.2018 проведено повторне спеціальне розслідування групового нещасного випадку, що стався 07.02.2018 о 08:45 у Товаристві з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод", що стверджується актом, затвердженим 23 червня 2018 року начальником Управління Держпраці у Житомирській області, висновки якого не змінилися і підтверджують, що нещасний випадок стався під час виконання потерпілим трудових обов`язків (а.с.22-25).

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону України від 23 вересня 1999 року №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №1105-ХІV), підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення реабілітації у сфері охорони здоров`я, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.

Відповідно до частини 6 статті 42 Закону №1105-ХІV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про нарахування страхової виплати, проте в прийнятті заяви їй було відмовлено з посиланням на те, що вона не є членом сім`ї потерпілого і підстав для прийняття заяви та нарахування виплат немає.

Встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу було необхідною умовою для отримання зазначених виплат, тому у серпні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом та просила встановити факт проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із 13.02.2003 до 10.02.2018; та зобов`язати Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Житомирській області провести нарахування та виплату позивачу страхових виплат відповідно до ч.6 ст.42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку з смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 08.09.2020 у задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 08.12.2020 рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 08.09.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким встановлено факт проживання померлого ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, протягом періоду з 13 лютого 2003 року до 10 лютого 2018 року. У задоволені решти позовних вимог відмовлено (а.с.26-28).

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача повторно із заявою про призначення одноразової грошової допомоги сім`ї потерпілого, який загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві до якої долучила копію постанови Житомирського апеляційного суду від 08.12.2020 та документи, що підтверджують факт нещасного випадку на виробництві.

Проте листом від 04.02.2021 за №61 ОСОБА_4 у виплаті запитуваної страхової виплати відмовлено та рекомендовано для отримання виплат надати свідоцтво про реєстрацію шлюбу (а.с.29).

Позивач, вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, та такою, що порушує її права на належні соціальні виплати, звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовим відносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в Україні людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканості і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом №1105-ХІV.

Частиною 1 статті 41 Закону №1105-ХІV визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку (частина 3 статті 41 Закону №1105-ХІV).

З наведених норм вбачається, що метою призначення страхових виплат є неспроможність особи існувати без іншої особи, яка її утримувала. Визначальним для призначення страхової виплати є саме з`ясування та встановлення факту перебування на утриманні у померлої особи.

Для наведених цілей статтею 43 Закону №1105-ХІV і передбачено перелік документів, якими такі факти може бути встановлено, а також передбачено випадки у яких неможливе надання таких документів.

У такому разі відповідно до частини 3 статті 43 Закону №1105-ХІV факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.

З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат та здійснення робочими органами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхових виплат застрахованим особам (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, керуючись статтями 17, 21, 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Наведений Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 27.04.2007 №24, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 22 червня 2007 року за №715/13982 (далі - Порядок №24), який був чинним на час коли стався нещасний випадок.

Відповідно до статей 7, 36, 37, 39, 41-48 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та з метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат.

Наведений Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат затверджений Постановою правління Фонду соціального страхування України 19.07.2018 №11 (далі - Порядок №11), який був чинним на час звернення позивача у 2019 та 2021 із заявами про призначення соціальної виплати, однак який не зареєстрований у Міністерстві юстиції України.

Відповідно до підпункту 8 підпункту 6.1.1. підпункту 6.1. пункту 6. Порядку №24 робочий орган виконавчої дирекції Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім`ї та особам, які мають на це право, приймає рішення про виплати за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями: копії свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про шлюб (завіреної працівником робочого органу виконавчої дирекції Фонду на підставі оригіналу або в іншому установленому законодавством порядку).

Також відповідно до абзацу 6 пункту 5.1. Розділу V Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються: копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого).

Отже, наведеними нормами встановлено необхідність подання свідоцтва органу реєстрації актів громадянського стану про шлюб для підтвердження факту сімейних відносин.

Однак, сама по собі відсутність цього документа не може бути підставою для відмови у призначенні соціальної виплати у зв`язку зі смертю другого з подружжя.

Відповідачем не враховано, що дані норми містяться у пункті 6. Порядку №24 "Призначення виплати одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого" та Розділі V Порядку №11 "Призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого".

Як вже було встановлено судом із положень статті 41 Закону №1105-ХІV, визначальним для підтвердження права особи на отримання страхової виплати є не наявність документа, а встановлення факту перебування на утриманні потерпілого та у даному випадку також факту сімейних відносин, що також необхідно для підтвердження права на одержання страхових виплат за частиною 3 статті 41 Закону №1105-ХІV у разі смерті потерпілого чоловіка (дружини).

І як вже було зазначено судом, у разі відсутності документа, такі факти можуть бути підтверджені судом, що також передбачено як частиною 3 статті 43 Закону №1105-ХІV так і підпунктом 6.1.2. підпункту 6.1. пункту 6. Порядку №24 відповідно до якого факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку, а також абзацом 24 пункту 5.1 Розділі V Порядку №11 відповідно до якого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати.

Для підтвердження факту сімейних відносин позивач зверталася до суду, постановою Житомирського апеляційного суду від 08.12.2020 встановлено факт проживання померлого ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, протягом періоду з 13 лютого 2003 року до 10 лютого 2018 року. (а.с.26-28).

Суд вважає достатнім встановлення Житомирським апеляційним судом факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 для підтвердження позивачем права на одержання страхових виплат за частиною 3 статті 41 Закону №1105-ХІV, тобто через смерть потерпілого чоловіка як члена сім`ї.

Єдиною причиною відмови у призначенні виплати слугувала відсутність свідоцтва про реєстрацію шлюбу (а.с. 29), тобто відмова суб`єкта владних повноважень у визнанні права на соціальну виплату ґрунтується на формальній підставі, без урахування відповідачем положень частини 3 статті 43 Закону №1105-ХІV, підпункту 6.1.2. підпункту 6.1. пункту 6. Порядку №24 та абзацу 24 пункту 5.1 Розділі V Порядку №11 при прийнятті рішення, що призвело до протиправного обмеження особи у отриманні такої виплати.

У відзиві відповідач посилається на статтю 21 Сімейного кодексу України, у частині 1 якої зазначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. А у частині 2 зазначено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Суд не погоджується з такими твердженнями відповідача та вважає їх дискримінаційними по відношенню до жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю без шлюбу з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частиною 4 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, у розумінні Сімейного кодексу України чоловік та жінка можуть утворити сім`ю без укладення та реєстрації шлюбу.

Відповідно до частини 1 статті 27 Сімейного кодексу України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Отже, шлюб, зокрема його реєстрація, слугує забезпечення для охорони прав та інтересів подружжя.

Тобто відсутність реєстрації шлюбу не може покладатися в основу відмови у визнанні права особи, яка проживала без його реєстрації, у отриманні соціальної допомоги.

Окрім того, у частині 3 статті 41 Закону №1105-ХІV передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання страхових виплат мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.

Таким чином, частина 3 статті 41 Закону №1105-ХІV передбачає не тільки право дружини або чоловіка як членів однієї сім`ї на одержання страхових виплат, а також і інших членів сім`ї, які не працюють та доглядають дітей віком до 8 років, що також не було враховано відповідачем.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17 (провадження N 61-17628св19).

За наведених обставин суд вважає, що позивач має право на отримання соціальної виплати як член сім`ї (дружина) потерпілого.

Згідно з матеріалами справи позивач має двох дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13), та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 14), що також доводить факт того, що позивач є членом сім`ї (дружиною) потерпілого, які проживали разом.

Відповідно до частини 6 статті 42 Закону №1105-ХІV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону №1105-ХІV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду подаються: 1) акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та/або висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть; 2) документи про необхідність подання додаткових видів допомоги.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону №1105-ХІV Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника: 1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду; 3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку; 4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання; 5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Згідно з частинами 1, 2 статті 44 Закону №1105-ХІV Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів. Рішення оформляється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.

Статтею 45 Закону №1105-ХІV передбачені випадки, у яких Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг.

Так, згідно статті 45 Закону №1105-ХІV Фонд відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо мали місце: 1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим Фонду свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; 3) вчинення застрахованим умисного кримінального правопорушення, що призвів до настання страхового випадку. Фонд відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

Враховуючи, що єдиною підставою для відмови у призначенні виплати слугувала відсутність свідоцтва про шлюб, яку суд визнав протиправною, суд задовольняє адміністративний позов.

Стосовно посилання позивача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №215/5896/18, то вони судом не приймаються, оскільки у вказаній справі обставини є відмінними від справи, що розглядається. Так, у наведеній справі позивач та її померлий чоловік перебували у зареєстрованому шлюбі, однак були зареєстровані за різними адресами. Суд встановив факт проживання однією сім`єю та факт перебування позивача на утриманні чоловіка та відмовив у задоволенні позовних вимог про призначення виплати у зв`язку з передчасністю позовних вимог.

У справі, що розглядається, враховуючи наявність судового рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вимоги відповідача надати документ про реєстрацію шлюбу для отримання одноразової допомоги сім`ї є безпідставними.

Таким чином враховуючи, встановлення у судовому порядку факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, надання відповідачу вичерпного переліку документів передбачених статтею 43 Закону №1105-ХІV для розгляду справи про страхові виплати та відсутність будь-яких підстав, передбачених статтею 45 цього Закону, для відмови в проведенні виплати, дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті, страхових виплат відповідно до частини 6 статті 42 Закону №1105-ХІV у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 07.02.2018, є протиправними.

Враховуючи наведене, позивач яка проживала з потерпілим ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу, однією сім`ю, що підтверджується постановою Житомирського апеляційного суду від 08.12.2020 у справі №279/3562/18, має право на отримання одноразової допомоги, як член сім`ї ОСОБА_2 , що дорівнює 100 розмірам мінімального прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

В той же час згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про правомірність його рішень.

Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час судового розгляду справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведена правомірність своїх дій, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 необхідно задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а саме у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 243, 262, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Коростенського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області (вул.Музейна, 7, м.Коростень, Житомирська область, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Коростенського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області щодо відмови, оформленої листом від 04.02.2021 №61, в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхової виплати відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 7 лютого 2018 року на Товаристві з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод».

Зобов`язати Коростенське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області провести нарахування та виплату ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхової виплати відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 7 лютого 2018 року на Товаристві з додатковою відповідальністю «Коростенський щебзавод».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Коростенського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 908,00 грн на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Д.М. Гурін