Справа № 480/1151/21
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2021 року Справа № 480/1151/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,
представника відповідача - Непийпи Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом державної установи "Шосткинська виправна колонія (№66)" до Головного управління ДПС у Сумській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що відповідачем за наслідками позапланової виїзної документальної перевірки 12.10.2020 винесено два податкові повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій по податку на додану вартість у загальній сумі 100592,50 грн. Вважає такі рішення протиправними.
Висновки акту перевірки не відповідають фактичним обставинам. Відповідно до акту перевірки доходи спеціального фонду за 2017 рік становлять 1176275,01 грн. У січні 2017 року доходи, відображені у звітності позивачем, становлять 603235,10 грн., а не 634990,89 грн., яка зазначено відповідачем. Ця сума складається з 50% доходів в сумі 208652.9 грн., нараховані на заробітну плату засуджених у відповідності до вимог Закону 2475-VIII від 03.07.2018 та самої заробітної плати засуджених у розмірі 394582,20 грн. Відповідачем ці обставини до уваги не взято, а використано лише узагальнені відомості про доходи з головної книги.
Відповідно до ст. 196 п. 196.1.6 ПК виплата у грошовій чи натуральній формі заробітної плати (інших прирівняних до неї виплат) не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Заробітна плата працівників не є складовою при обчисленні доходу установи. Такі доходи протягом 12 календарних місяців не перевищили 1000000 грн., а тому реєстрація платником ПДВ не здійснювалась. При визначенні розміру податкового зобов`язання за період з 01.0912017 по 01.09.2020 відповідачем безпідставно включено до доходів позивача заробітну плату засуджених у розмірі 394582,2 грн.
Відповідно до ПКМУ № 253 від 22.04.1999 одним з джерел фінансування ДКВС України є доходи від використання праці засуджених, які складають 50% нарахувань на їх заробітну плату. Такі доходи не можуть бути об`єктом оподаткування як бюджетні надходження і повинні виключатися із розрахунку обсягу доходу (обсягу постачання).
Відповідно до ст. 197 п.п. 197.1.7 ПК України операції з харчування, забезпечення майном, комунально-побутовими та іншими послугами, що надаються особам, які утримуються в установах пенітенціарної системи, звільняються від оподаткування ПДВ. Такі доходи у вигляді відрахувань з заробітної плати засуджених за надані послуги, харчування та забезпечення майном не повинні враховуватися при обчисленні доходу позивача, яки підлягає оподаткуванню, а тому дохід установи за 12 календарних місяців не перевищив 1000000 грн., обов`язку реєструватися платником ПДВ у позивача не виникло.
Відповідач у письмовому відзиві позов не визнав, пояснив, що у ході перевірки позивача встановлено порушення вимог Податкового кодексу України у вигляді заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість.
30.06.2000 позивача включено до реєстру неприбуткових організацій з ознакою бюджетні установи. Відповідно до вимог ст. 133 ПК України неприбуткові організації не є платниками податку на прибуток. Доходи (прибутки) таких організацій використовуються виключно для фінансування видатків на утримання, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямків діяльності, визначених її установчими документами.
При цьому неприбуткові організації не звільняються від сплати податку на додану вартість у разі здійснення операцій з постачання товарів /послуг, які підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПК України і загальний обсяг яких протягом останніх 12 календарних місяців перевищує 1 млн. грн. Без урахування ПДВ.
У період з 01.01.2017 по 01.09.2020 позивач не був зареєстрований платником ПДВ, не подавав звітність. У листопада 2017 загальний обсяг операцій з постачання товарів за попередні 12 місяців досяг 1 млн. Грн. У зв`язку з цим до 10.12.2017 ДУ Шосткинська виправна колонія (№ 66) мала подати заяву про реєстрацію платником ПДВ.
У зазначеному періоді позивач отримував дохід від надання робочої сили за договором з ДУ Підприємство Шосткинської виправної колонії управління Державіної пенітенціарної служби України в Сумській області (№ 66). Оплата наданих послуг проведена у повному обсязі та саме з таким призначенням платежу. Перерахування заробітної плати у сумі 394582,2 грн., як стверджує позивач, в ході перевірки не встановлено, ніякими доказами ця обставина не підтверджується. Також позивач отримував дохід від реалізації товару, виробленого ним у майстернях та від продажу свиней, від надання послуг гасіння пожеж та дохід від відшкодування електроенергії при використанні жилих приміщень та жіночим монастирем. Такі операції підлягають оподаткуванню податком на додану вартість та враховуються при обчисленні 1 млн. грн. для цілей п. 181.1 ст. 181 ПК України.
Кошти, утримані із заробітної плати засуджених за харчування, проживання, одяг, надання кімнат побачень для засуджених та їх родичів позивач визнавав доходом та відображав у повному обсязі у складі доходу неприбуткової організації. Відповідно до розділу V та XX ПК України до оподатковуваних операцій належать операції, які оподатковуються за основною ставкою, ставками 7%, нульовою та звільнені (умовно звільнені) від оподаткування. Тобто, операції, визначені у ст. 197 ПК України мають враховуватися у загальному обсязі оподатковуваних операцій.
У зв`язку з отриманням доходу від здійснення оподатковуваних операцій у сумі, що перевищує 1 млн. грн. за 12 календарних місяців позивач мав зареєструватися платником ПДВ. Податкові повідомлення-рішення винесені правомірно. Просить у задоволенні позову відмовити.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечення підтримав із зазначених підстав.
З акту перевірки від 17.09.2020 вбачається, що відповідачем під час її проведення встановлено отримання позивачем за період з січня-листопада 2017 від операцій, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість, отримано дохід, який перевищує 1 млн. грн. У зв`язку з цим у нього виник обов`язок зареєструватися платником ПДВ, для чого подати заяву у строк не пізніше 10.12.2020. Такий обов`язок не був виконаний (а.с. 14-68).
Відповідно до ст.181 п. 181.1 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи. Відповідно до ст. 185 п. 185.1 п.п. а, б ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
Позивач не заперечуючи самого факту надходження коштів у таких розмірах, свої вимоги обґрунтовує безпідставним віднесенням відповідачем частини з них до доходу, який враховується для визначення обов`язку зареєструватися платником ПДВ.
За твердженням позивача частинка частина отриманих ним коштів є заробітною платою засуджених, а тому у відповідності до вимог ст. 196 п. 196.1.6 ПК України вони виплачені у межах операції, що не є об`єктом оподаткування. Суд таке твердження вважає безпідставним.
Порядок залучення засуджених до праці врегульовано, зокрема, ст. 118 ч. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідно до вимог якої . Відповідно до редакції цієї норми, яка була чинною 27.08.2018 передбачалось залучення засуджених до оплачуваної праці як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції. Відповідно до редакції, яка набула чинності з 28.08.2018 праця засуджених здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання.
Судом встановлено, що 03.01.2017 між Шосткинською виправною колонією Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66) та ДП Підприємство Шосткинської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66) укладено договір за яким позивач на замовлення надавав необхідну кількість працівників з числа засуджених. За умовами п. 3 договору оплата виконаних засудженими робіт здійснюється замовником на рахунок позивача. Рахунок на оплату виконаних робіт виставляється виконавцем (позивачем) з урахуванням заробітної плати засуджених та 50% від заробітної плати засуджених у відповідності до вимог Постанова Кабінету Міністрів України № 653 від 22.04.1999 Про заходи щодо забезпечення діяльності Державної пенітенціарної служби (а.с. 101). Відповідно до п. 7, зазначеної Постанови ( в редакції на момент виникнення правовідносин, джерелами фінансування Державної кримінально-виконавчої служби є бюджетні асигнування та доходи від працевикористання засуджених. Доходи від працевикористання засуджених складаються з нарахувань на їх заробітну плату у розмірі 50 відсотків і відносяться на собівартість продукції (робіт, послуг). Доказів укладення договорів безпосередньо між засудженими та ДП Підприємство Шосткинської виправної колонії Управління Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№66), або іншими суб`єктами господарювання сторонами не надано.
З наведеного вбачається, що договором передбачена сплата коштів за надання працівників для виконання робіт. Заробітна плата засуджених у даному випадку використовується як розрахункова величина для визначення загальної вартості наданих позивачем послуг. Відповідно до ст. 1 ч. 1 закону України Про оплату праці, на яку посилається і позивач, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оплата, яка здійснювалась за договором між позивачем та підприємством Шосткинської виправної колонії не відповідає наведеному визначенню заробітної плати. Кошти виплачувались не безпосередньо засудженим за виконану роботу, а позивачу за договором про надання працівників. За таких обставин, суд вважає безпідставними твердження позивача, що кошти виплачувались у межах операції з виплати заробітної плати, яка не є об`єктом оподаткування, а тому не підлягають врахуванню для цілей п.181.1 ст. 181 ПК України.
Позивач в обґрунтування своїх вимог вказує, що у 2017 році частину доходів отримано як відрахування з заробітної плати засуджених за їх утримання, харчування, надання у користування кімнат для побачень. Такі операції звільнені від оподаткування, а отримані доходи не повинні враховуватися для цілей п.181.1 ст. 181 ПК України.
Відповідно до ст. 19 п. 197.1 п.п. ґ ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання харчування, забезпечення майном, комунально-побутовими та іншими послугами, що надаються особам, які утримуються в установах пенітенціарної системи, а саме: харчування, у тому числі приготування їжі; забезпечення одягом, білизною, взуттям та постільними речами; користування кімнатами тривалих побачень; послуги поштового та телефонно-телеграфного зв`язку; постачання продуктів харчування і предметів першої необхідності; ремонт взуття та одягу;
додаткове медичне обслуговування; банно-пральні послуги; прокат кіно- та відеофільмів, культурно-освітні заходи.
Доходи, на які вказує позивач, були ним отримані від операцій, що є звільненими від оподаткування на підставі наведеної норми. Разом з тим, відповідно до ст. 201 п.п. 201.1, 201. 3 на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін. У разі звільнення від оподаткування у податковій накладній робиться запис "Без ПДВ" з посиланням на відповідні пункти (підпункти), статті, підрозділи, розділи цього Кодексу та/або міжнародного договору, якими передбачено звільнення від оподаткування податком.
З наведених норм вбачається, що у кожному випадку виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну, у тому числі і при здійсненні операцій, що звільнені від оподаткування в силу вимог ПК України. Перелік же операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість наведено у ст. 196 ПК України. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач безпідставно відносить зазначені операції надання послуг та майна засудженим до неоподатковуваних. За таких обставин, незважаючи на відсутність обов`язку сплати ПДВ у таких операціях, доходи отримані від них мають враховуватися для цілей ст. 181 п. 181.1 ПК України. Суд вважає правомірними висновки відповідача про те, що у листопаді 2017 у зв`язку з тим, що загальна сума від здійснення позивачем операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, сукупно перевищила 1000000 гривен, у позивача виник обов`язок подати заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість не пізніше 10 грудня 2017 року.
У зв`язку з виникненням обов`язку зареєструватися платником податку у позивача також виник обов`язок ведення та подання звітності за податку на додану у порядку та строки, встановлені законодавством.
Відповідно до ст. 183 п. 183.10 ПК України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Суд вважає правомірним збільшення відповідачем податкового зобов`язання позивача, нарахування пені у зв`язку з несплатою. Також є правомірним застосування штрафних (фінансових) санкцій на підставі ст. 123 п. 123.1 ПК України у зв`зку заниженням податкових зобов`язань та на підставі ст. 120 п. 120.1 ПК України у зв`язку з неподанням позивачем податкових декларацій з податку на додану вартість.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.06.2021.

Суддя О.В. Соп`яненко