Справа № 809/1136/18
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову в задоволенні заяви
"14" червня 2021 р. справа № 809/1136/18
Івано-Франківський окружний адміністративний суд, у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Міністерства фінансів України про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого в адміністративній справі за позовною заявою Комунального підприємства "Надвірнаводоканал" до Міністерства фінансів України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
За наслідком розгляду адміністративної справи №809/1136/18, 01 жовтня 2018 року Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалено рішення, яким позов Комунального підприємства "Надвірнаводоканал" (надалі, також позивач, стягувач, КП "Надвірнаводоканал") до Міністерства фінансів України (надалі, також відповідач, боржник, МФУ) задоволено повністю.
Так, судом визнано протиправною бездіяльність Міністерства фінансів України, що полягала в не прийнятті рішення про перерахування субвенції Комунальному підприємству "Надвірнаводоканал" в порядку та на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 та договорами: №2-Над від 06.07.2017 в розмірі 93 962 гривні 00 копійок; №3-Над від 03.08.2017 в розмірі 100 446 гривень 18 копійок; №4-Над від 10.08.2017 в розмірі 17 310 гривень 60 копійок; №5-Над від 06.09.2017 в розмірі 83 123 гривні 00 копійок; №6-Над від 05.10.2017 в розмірі 111 645 гривень 57 копійок; №7-Над від 03.11.2017 в розмірі 77 945 гривень 00 копійок; №8-Над від 05.12.2017 в розмірі 103 945 гривень 43 копійки, всього 588 386 гривень 78 копійок і не доведенні його до відома Державної казначейської служби України.
Зобов`язано Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції Комунальному підприємству "Надвірнаводоканал" в порядку та на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 та договорами: №2-Над від 06.07.2017 в розмірі 93 962 гривні 00 копійок; №3-Над від 03.08.2017 в розмірі 100 446 гривень 18 копійок; №4-Над від 10.08.2017 в розмірі 17 310 гривень 60 копійок; №5-Над від 06.09.2017 в розмірі 83 123 гривні 00 копійок; №6-Над від 05.10.2017 в розмірі 111 645 гривень 57 копійок; №7-Над від 03.11.2017 в розмірі 77 945 гривень 00 копійок; №8-Над від 05.12.2017 в розмірі 103 945 гривень 43 копійки, всього 588 386 гривень 78 копійок і довести його до відома Державної казначейської служби України.
В результаті розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, Восьмим апеляційним адміністративним судом 25.02.2019 ухвалено постанову про залишення апеляційної скарги Міністерства фінансів України без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2018 без змін.
Відтак, вказане рішення суду першої інстанції набрало законної сили 25 лютого 2019 року.
Виконавчий лист про зобов`язання Міністерства фінансів України до вчинення дій Івано-Франківським окружним адміністративним судом видано 12.11.2018.
Подана боржником заява обґрунтована тим, що резолютивна частина рішення суду містить загальні посилання, які на час виконання цього рішення не знаходять свого нормативного підтвердження, що свідчить про неможливість реалізації закладених у резолютивній частині рішення суду норм. Так, представник МФУ стверджує, що зазначений у рішенні суду підзаконний нормативно-правовий акт, а саме постанова Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332, вичерпав свою дію у 2017 році та містить виключно процедурні норми щодо реалізації статті 31 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», у той час як норми матеріального права, на реалізацію яких у 2017 році Кабінет Міністрів України затвердив відповідну процедуру, - не діють.
Вказані обставини свідчать про об`єктивну неможливість виконання МФУ рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2018.
Крім цього, з посиланням на норми бюджетного законодавства, представник зазначив, що не профінансовані за 2017 рік договори про організацію взаєморозрахунків вважаються такими, що втратили чинність. Відтак, зважаючи на те, що відповідний бюджетний період закінчився, Міністерство фінансів України не має можливості виконати вищезазначене рішення суду, що є підставою для визнання виконавчого документа № 809/1136/18, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом 12.11.2018, таким, що не підлягає виконанню.
На електронну адресу суду 04.06.2021 від Міністерства фінансів України надійшло клопотання про участь представниці боржника у судовому засіданні, призначеному на 11.06.2021 о 10:00 год в режимі відеоконференції (справа-жетон, а.с.85-89).
За наслідком розгляду такого клопотання, 07.06.2021 судом постановлено ухвалу про задоволення клопотання Міністерства фінансів України та проведення судового засідання щодо розгляду заяви Міністерства фінансів України про визнання виконавчого листа, виданого Івано-Франківським окружним адміністративним судом у справі №809/1136/18 таким, що не підлягає виконанню, призначеного на 11 червня 2021 року о 10:00 год в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням представницею Міністерства фінансів України власних технічних засобів за допомогою сервісу EASYCON (справа-жетон, а.с.92-93).
Від КП «Надвірнаводоканал» 07.06.2021 судом отримано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неможливістю забезпечити явку представника стягувача у судове засідання (справа-жетон, а.с.97).
У зв`язку із тимчасовою відсутністю електропостачання в Івано-Франківському окружному адміністративному суді 11.06.2021 протягом робочого дня, судове засідання в режимі відеоконференції, призначене на 11.06.2021 о 10:00 год не відбулось, зважаючи на технічну неможливість забезпечення його проведення.
Вказане підтверджується наявним в матеріалах справи Актом щодо знеструмлення електромережі суду, виходу з ладу обладнання або комп`ютерних програм чи настання інших обставин, які унеможливлюють функціонування автоматизованої системи від 14.06.2021 №1, складеним у присутності керівника апарату суду Гуркової Е.В., начальника відділу документального забезпечення, канцелярії ОСОБА_1 та інженера РСП в Івано-Франківській області Бортника М.Я.
З огляду на передбачену частиною 3 статті 374 КАС України можливість розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню за відсутності сторін, суд вирішив не відкладати розгляд заяви натомість, розглянути заяву Міністерства фінансів України в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Так, розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви боржника, зважаючи на таке.
Згідно з положеннями статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частиною 1 статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно із приписами статті 374 КАС України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Обґрунтовуючи подану заяву, представник МФУ стверджує, що зважаючи на втрату чинності постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 та непрофінансованими за 2017 рік договорами про організацію взаєморозрахунків, у боржника відсутня можливість та, відповідно, й обов`язок виконувати рішення суду згідно із його резолютивною частиною.
Суд із такими твердженнями не погоджується, вважає їх у повній мірі безпідставними, вказуючи на наступне.
Так, враховуючи вимоги пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи та ухваленні 01.10.2018 рішення, керувався нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка була чинною на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу представника Міністерства фінансів України на те, що предметом спору між КП «Надвірнаводоканал» та Міністерством фінасів України в межах справи №300/1136/18 було встановлення правомірності бездіяльності відповідача щодо не прийняття рішення про перерахування субвенції та наявності підстав для зобов`язання Міністерства фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції в порядку та на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 та низкою договорів, укладених у 2017 році.
Під час розгляду справи, судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332 Міністерство фінансів України визначене державним органом, який повинен завершити процедури проведення розрахунків шляхом виділення коштів, передбачених Законом України "Про Державний бюджет на 2017 рік", проте, внаслідок протиправного та безпідставного невчинення відповідачем зазначених дій виникли обставини, які позбавили позивача можливості своєчасно розрахуватися з бюджетом в установленому Урядом порядку, що в умовах дії Договорів про проведення взаєморозрахунків призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов`язань останнього.
Зважаючи на такі висновки, у резолютивній частині рішення суд, окрім визнання бездіяльності МФУ протиправною, з метою належного поновлення порушених прав та інтересів КП «Надвірнаводоканал», ухвалив зобов`язати Міністерство фінансів України прийняти рішення про перерахування субвенції Комунальному підприємству "Надвірнаводоканал" в порядку та на умовах, передбачених саме постановою Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 та договорами: №2-Над від 06.07.2017 в розмірі 93 962 гривні 00 копійок; №3-Над від 03.08.2017 в розмірі 100 446 гривень 18 копійок; №4-Над від 10.08.2017 в розмірі 17 310 гривень 60 копійок; №5-Над від 06.09.2017 в розмірі 83 123 гривні 00 копійок; №6-Над від 05.10.2017 в розмірі 111 645 гривень 57 копійок; №7-Над від 03.11.2017 в розмірі 77 945 гривень 00 копійок; №8-Над від 05.12.2017 в розмірі 103 945 гривень 43 копійки, всього 588 386 гривень 78 копійок і довести його до відома Державної казначейської служби України.
Посилання представника боржника на нечинність положень постанови Кабінету Міністрів України №332 від 18.05.2017 у зв`язку із закінченням бюджетного 2017 року, як на підставу невиконання рішення, на переконання суду, є помилковими та такими, що суперечать Конституції України і принципу обов`язковості судового рішення.
Визначений судом спосіб виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача відповідає приписам чинних на момент виникнення та дії спірних правовідносин правових норм, вимоги яких протиправно порушив відповідач. У свою чергу, доводи боржника стосовно відсутності у нього обов`язку виконувати рішення суду, зважаючи на втрату чинності положеннями постанови Кабінету Міністрів України безумовно свідчать про умисне ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення з метою належного, повного та ефективного відновлення прав КП «Надвірнаводоканал».
Разом з цим, суд зазначає, що спірні правовідносини між сторонами виникли виключно в частині реалізації приписів вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України в межах 2017 бюджетного року, а тому, зважаючи на відсутність будь-яких аналогічних чи загальних підзаконних нормативно-правових актів, які б врегульовували такі правовідносини, встановлення судом способу чи порядку виконання рішення суду на підставі інших нормативних актів є неможливим. Водночас, бездіяльність Міністерства фінансів України щодо прийняття рішення про перерахування субвенції за 2017 рік у зв`язку із втратою чинності постановою Кабінету Міністрів України, свідчить про вчинення боржником триваючого правопорушення, шляхом позбавлення КП «Надвірнаводоканал» можливості розрахуватися з бюджетом в установленому, на період виникнення спірних правовідносин Урядом, порядку, що в умовах та на час дії Договорів про проведення взаєморозрахунків призвело до збільшення відповідних податкових боргових зобов`язань позивача.
В контексті зазначеного, суд наголошує, що відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Спосіб відновлення порушеного права, насамперед, має бути таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення (Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).
Разом з цим, у своїй прецедентній практиці ЄСПЛ вказує, що у справах щодо невиконання рішень суду у зв`язку з нестачею бюджетних коштів державний орган влади не має права посилатися на брак коштів на виправдання неспроможності виконати судове рішення про повернення боргу. Зрозуміло, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Але затримка не може бути такою, що спотворює сутність права, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. Не можна посилатись на стверджувані фінансові труднощі, яких зазнає держава, що перешкоджають заявникові отримати належні йому кошти відповідно до рішення суду.
Крім наведеного, суд також зазначає, що у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України вказав, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.
У Рішенні від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини 2 статті 17, пункту 8 частини 1 статті 26, частини 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012). За позицією Конституційного Суду України, висловленою у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України положень частини 2 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України (абзац 15 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 7 травня 2002 року №8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року №10-р/2018). Отже, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого статтею 55 Конституції України права кожного на судовий захист.
Підсумовуючи, суд зазначає, що висновки представника Міністерства фінансів України про відсутність у боржника обов`язку виконувати остаточне рішення суду свідчать про умисне ухилення останнього від такого виконання, суперечать гарантованому Конституцією України праву кожного на судовий захист, принципам верховенства права та обов`язковості судового рішення. За таких обставин, заява Міністерства фінансів України про визнання виконавчого листа №809/1136/18, виданого 12.11.2018 Івано-Франківським окружним адміністративним судом таким, що не підлягає виконанню, є безпідставною, необґрунтованою, а тому, не підлягає задоволенню.
На підставі наведеного та керуючись статями 241, 243, 248, 256, 295, 374 підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.