Справа № 140/3598/21
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3598/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради Волинській області (далі ДСП Луцької міської ради Волинській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (далі ГУ ДКСУ у Волинській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення, як учаснику бойових дій виплати 15 595,00 грн. недоплаченої частини разової грошової допомоги до 05 травня за 2017 рік, до 05 травня за 2018 рік та до 05 травня за 2019 рік, стягнути недоплачену частину разової грошової допомоги до 05 травня за 2017 рік, до 05 травня за 2018 рік та до 05 травня за 2019 рік в сумі 15 595,00 грн., як учаснику бойових дій, в рахунок шкоди, заподіяної правовим актом, визнаного неконституційним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

05.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 - 2019 роки, яка передбачена статтею12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Листом ДСП Луцької міської ради Волинській області від 22.03.2021 №11.2-9/3573/2021 відповідач відмовив у виплаті вказаної допомоги у збільшеному розмірі.

Вищевикладені обставини зумовили позивача звернутися з цим позовом до суду.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що протягом 2017-2019 років Департамент здійснював позивачу як учаснику бокових дій виплату разової грошової допомоги до 5 травня відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» зі змінами від 28.12.2014, у розмірах, передбачених постановами Кабінету Міністрів України: від 05.04.2017 №223 «Деякі питання виплати у 2017 році разової грошової допомоги, відповідно до передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», від 14.03.2018 №170 «Деякі питання виплати у 2018 році разової грошової допомоги, відповідно до передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», від 20.03.2019 №237 Деякі питання виплати у 2019 році разової грошової допомоги, відповідно до передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Представник відповідача вказала, що позивачу у 2017 році виплачено 1 200,00 грн.; у 2018 році 1 265,00 грн.; у 2019 році 1 295,00 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/220 визнано таким, що не відповідає Конституції України окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (Відомості Верховної Ради України, 1993 №45, ст.425) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів держаного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Втрата чинності зазначених положень визначається з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. Тому, до дня прийняття рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/220, вищезазначені норми були чинними та підлягають застосуванню.

Представник відповідача вражає, що кошти позивачу було виплачено правомірно, в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів, а дії Департаменту ніяким чином не порушили права та законні інтереси позивача. З врахуванням наведеного, представник відповідача просила відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У поясненнях на адміністративний позов представник третьої особи зазначив, що безпідставними є твердження позивача про те, що визнання Конституційним Судом України окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» неконституційними є підставою для стягнення коштів з Державного бюджету відповідно до статті 1175 ЦК України. Обов`язковою передумовою для виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, завданої неконституційним законом, є наявність встановленої у Законі процедури присудження та сплати такої компенсації.

Представник третьої особи вказав, що позивач не має законного права на відшкодування майнової шкоди у вигляді недоотриманої суми разової грошової допомоги до 05.05.2017, до 05.05.2018, до 05.05.2019, оскільки саме в рішенні Конституційного Суду України передбачено, що окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» втрачає чинність з моменту ухвалення даного рішення.

Вважає, що відшкодувати шкоду, завдану фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, за рахунок Державного бюджету неможливо. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» не передбачено бюджетних призначень на відшкодування вищенаведеного виду шкоди.

Також представник третьої особи вказав, що оскільки ОСОБА_1 просить відшкодувати шкоду у вигляді недоотриманої суми разової грошової допомоги до 05.05.2019, завданої законом, що визнаний неконституційним, а не стягнути збитки, то такі кошти не можуть бути відшкодовані в порядку статті 25 Бюджетного кодексу України за рахунок державного бюджету.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач є учасником бойових дій, у зв`язку з чим він перебуває на обліку, як утримувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня.

05.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2017 - 2019 роки, яка передбачена статтею12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (а.с.8-9).

Листом від 22.03.2021 №11.2-9/3573/2021 відповідач відмовив у виплаті вказаної допомоги у збільшеному розмірі (а.с.10).

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон №3551.

Пільги учасникам бойових дій встановлені статтею 12 вказаного Закону.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону №3551 (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 №367) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом «б» підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107 частину п`яту статті 12 Закону №3551 викладено в такій редакції: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 №107.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону №3551 фінансування витрат, пов`язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Статтею 17-1 Закону №3551 визначено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Законом України від 28.12.2014 №79 «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки встановлювалися постановами Кабінету Міністрів України від 05.04.2017 №223, від 14.03.2018 №170 і від 20.03.2019 №237 відповідно, прийнятими з урахуванням пункту 26 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів. Зазначені постанови не визнавалися неконституційними.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України прийшов до висновку, що встановлення зазначеним пунктом 26 законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Бюджетного кодексу України та Закону №3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 12 Закону №3551 у редакції Закону №367 лише з 28.02.2020, а тому лише за 2020 рік щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно, у позивача право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком виникло лише за 2020 рік.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач всупереч вимогам статті 77 КАС України не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як відповідачем правомірність своїх дій підтверджено належними та допустимими доказами.

Відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2017-2019 роки позивачу виплачено у законодавчо встановленому розмірі.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В. Дмитрук