Справа № 803/579/16
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року ЛуцькСправа № 803/579/16

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Денисюка Р.С.,

при секретарі судового засідання Матящук Л.Р.,

за участю представника позивача Шишути Ю.В.,

представника відповідача-1 Сахарчука А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.04.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.03.2016 №, зобов`язання вчинити дії та стягнення суми бюджетного відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Луцькою ОДПІ проведена документальна позапланова виїзна перевірка правомірності нарахування ФОП ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок в банку за грудень 2015 року, що виникло за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалось в грудні 2015 року, за наслідками якої складено акт №907/13-04/ НОМЕР_1 від 14.03.2016. В акті перевірки викладено висновки щодо порушень позивачем вимог Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за грудень 2015 року на суму 407382,00 грн. На підставі даного акту Луцькою ОДПІ винесено податкове повідомлення-рішення від 24.03.2016 року №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на 407382,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 203691,00 грн.

Позивач не погоджується із даним податковим повідомленням-рішенням та висновками, викладеними в акті перевірки, зокрема, вказує, що відповідач неправильно трактує норми податкового законодавства, пов`язані з придбанням, державною реєстрацією та використанням в господарській діяльності фізичної особи-підприємця транспортних засобів.

При цьому зазначає, що державна реєстрація придбаних транспортних засобів проводилася за позивачем як за фізичною особою, а не як суб`єктом господарювання, оскільки Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, передбачена державна реєстрація транспортних засобів лише за фізичною або юридичною особою.

З врахуванням наведеного просила позов задовольнити.

Представник відповідача-1 в наданих письмових запереченнях (т.1, а.с. 47-48) адміністративний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з тих підстав, що за результатами проведеної перевірки позивача встановлено заниження останньою податкових зобов`язань, зазначених у декларації з ПДВ за грудень 2015 року, на суму 407382,00 грн. внаслідок того, що позивачем не нараховано такі зобов`язання у зв`язку з придбанням автотранспортних засобів, а саме: сідельних тягачів (RENAULT PREMIYM 430.19T, DAF FT НОМЕР_2 , RENAULT PREMIYM 430.19T) та напівпричепів тентових (SCHMITZ SCS 24L, KOGEL НОМЕР_3 , KRONE НОМЕР_4 ), які в подальшому були зареєстровані на фізичну особу ОСОБА_1 .

Зазначив, що до податкового кредиту фізичної особи-підприємця можливе включення сум податку на додану вартість по транспортним засобам, зареєстрованим лише на суб`єкта господарювання (а не на приватну особу) за умови використання їх в оподатковуваних операціях. Актом перевірки встановлено порушення позивачем підпункту а пункту 198.5 статті 198 ПК України, що призвело до заниження податкових зобов`язань, зазначених у декларації з ПДВ за грудень 2015 року, на суму 407382,00 грн. та завищення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2015 року на суму ПДВ 407382,00 грн.

За викладених обставин стверджує, що позивачу правомірно зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2015 року на суму 407382,00 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію 203691,00 грн згідно податкового повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 24.03.2016 року №, тому просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

У поданих запереченнях та у відзиві на позовну заяву відповідач-2 позовних вимог не визнав та зазначив, що відповідно до Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів державної казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 №39, та пунктів 12, 13 статті 200 ПК України орган державної податкової служби надає висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з державного бюджету, на підставі якого орган казначейства перераховує платникові податку суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість. Висновки Луцької ОДПІ для повернення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 за грудень 2015 року до органів Державної казначейської служби України у Волинській області не надходили. Водночас зазначає, що органи Казначейства здійснюють лише розрахункове-касове обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, не мають права втручатися у їх діяльність та не уповноважені самостійно спрямовувати надані бюджетні асигнування. Просить в задоволенні позову відмовити (т.1, а.с. 43-45, 205-207).

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 24.03.2016 №; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016 постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 у даній справі в частині відмови в позовних вимогах щодо зобов`язання надати висновок про відшкодування бюджетного відшкодування з податку на додану вартість скасовано та прийнято в цій частині постанову, якою адміністративний позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано Луцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області надати Головному Управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 НОМЕР_5 гривень бюджетного відшкодування з податку на додану вартість. В решті постанову залишено без змін (т.1 а.с.134-139).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.01.2021 (т.1 а.с. 188-196) скасовано постанову Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суд від 14.09.2016 у даній справі, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

До Волинського окружного адміністративного суду дана справа надійшла 03.02.2021 та автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю для її розгляду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 дану справу прийнято до провадження та замінено первісного відповідача Луцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області на його правонаступника Головне управління ДПС у Волинській області.

В подальшому, ухвалою суду від 01.04.2021 ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14:00 год. 12.04.2021.

Ухвалою суду від 14.05.2021 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області подати Головному управлінню Державної казначейської служби України у Волинській області висновок про відшкодування з Державного бюджету України на її користь 407382,00 грн. бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та стягнення з Державного бюджету України суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 407382,00 грн. закрито.

Ухвалою суду від 14.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10:30 год. 01.06.2021.

Представник позивача у судовому засіданні та позивач у додаткових поясненнях до позову з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.01.2021 (т.1 а.с. 228-229) зазначив, що норми ПК України чинні до 2017 року не передбачали можливості ведення бухгалтерського обліку балансової вартості основних засобів фізичними особами-підприємцями, що є обов`язковою умовою для нарахування амортизації, а отже суми цих нарахувань до складу витрат ФОП за загальній системі оподаткування контролюючі органи не дозволяли відносити. Позивачем як у 2015 році, так і у 2016 році вівся облік основних засобів - сідлових тягачів та напівпричепів та нараховувалась амортизація. Позивач зазначає, що на її думку, ПК України у 2015-2016 роках не ставив факт ведення балансового обліку основних засобів як обов`язкову передумову для віднесення сум ПДВ, сплачених при їх купівлі, до складу податкового кредиту з огляду на те, що пункт 189.1 статті 189 ПК України допускав можливість визначати базу оподаткування з ПДВ за необоротними активами не лише виходячи з балансової (залишкової) вартості, але при відсутності обліку необоротних активів, виходячи із звичайної ціни. З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у письмовому запереченні на позов та просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповдача-2 у судове засідання 01.06.2021 не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи позивача та відповідачів, викладених у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що в період з 09.03.2016 по 14.03.2016 Луцькою ОДПІ проведена позапланова виїзна документальна перевірка правомірності нарахування фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за грудень 2015 року, що виникла за рахунок від`ємного значення ПДВ, що декларувалося у грудні 2015 року.

За результатами даної перевірки складено акт від 14.03.2016 №907/13-04/ НОМЕР_1 , яким встановлено порушення позивачем підпункту а пункту 198.5 статті 198 ПК України, пунктів 200.1, 200.4 б статті 200 ПК України, в результаті чого завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку у податковій декларації за грудень 2015 року на суму 407382 грн. (т.1, а.с.6-16).

На підставі акту перевірки Луцькою ОДПІ 24.03.2016 року винесено податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за грудень 2015 року на 407382,00 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 203691,00 грн. (т.1, а.с.17).

Суд звертає увагу, що у даній справі проведено новий судовий розгляд після скасування у касаційному порядку попередньо ухвалених у цій справі постанови Волинського окружного адміністративного суду від 02.06.2016 та постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.09.2016.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.01.2021 у даній справі вказав, що суди не дослідили обставини щодо порядку ведення позивачем обліку доходів та витрат, обліку основних фондів, нарахування амортизації, наявності правильного документального оформлення та підтвердження даних бухгалтерського обліку з урахуванням приписів підпункту 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України.

Під час нового розгляду справи суду необхідно встановити чи обліковував позивач у бухгалтерському обліку придбані транспорті засоби та яким чином; якщо окремий облік основних засобів позивачем не вівся, то слід встановити чи зазначалася позивачем у податковій звітності за наслідками здійснення господарської діяльності амортизація основних засобів і чи відносилася така амортизація до придбаних транспортних засобів, за наслідками придбання яких позивачем віднесено суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Також необхідно звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 51 Цивільного кодексу України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Це положення однаково відноситься до прав і до обов`язків фізичної особи-підприємця, в тому числі до обов`язку ведення відповідного бухгалтерського обліку, а тому важливо встановити фактичні обставини у справі та надати їм правильну правову оцінку з урахуванням наведених вимог податкового законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

При вирішенні даного спору суд зазначає наступне.

Так, з акту перевірки вбачається, що висновки податкового органу про завищення позивачем суми бюджетного відшкодування з ПДВ за грудень 2015 року на суму 407382,00 грн. ґрунтуються на тому, що у податковій звітності з ПДВ за вказаний період у податкових зобов`язаннях не відображено суму ПДВ 407382,00 грн. за наслідками операцій з придбання автотранспортних засобів, що зареєстровані на фізичну особу, а не на суб`єкта господарювання.

Судом встановлено, що до податкового кредиту декларації з ПДВ за грудень 2015 року позивачем включено суми ПДВ, сплачені при ввезенні транспортних засобів на митну територію України за наступними ВМД:

№205070000/2015/028839 від 18.12.2015 року, за якою імпортовано тягач сідельний б/в марки DAF (модель FT XF 105.41), 2008 року випуску, шасі № НОМЕР_6 , та сплачено ПДВ митним органам в сумі 58564,87 грн. (т.1 а.с.62);

№205070000/2015/028917 від 18.12.2015 року, за якою імпортовано напівпричіп тентовий штора 3-х осний б/в марки SCHMITZ (модель SCS 24/L-13), 2006 року випуску, шасі № НОМЕР_7 , та сплачено ПДВ митним органам в сумі 19653,08 грн. (т. 1 а.с.64);

№205070000/2015/027577 від 10.12.2015 року, за якою імпортовано тягач сідельний б/в марки RENAULT (модель PREMIYM DXI1 1-430 EEV), 2011 року випуску, шасі № НОМЕР_8 , та сплачено ПДВ митним органам в сумі 132510,96грн. т.1 (а.с.66);

№205070000/2015/027616 від 10.12.2015 року, за якою імпортовано напівпричіп тентовий штора 3-х осний б/в марки Krone (модель SDP27), 2005 року випуску, шасі № НОМЕР_9 , та сплачено ПДВ митним органам в сумі 22116,49 грн. (т.1 а.с.68);

№205070000/2015/028835 від 18.12.2015 року, за якою імпортовано тягач сідельний б/в марки RENAULT (модель PREMIYM DXI1 1-430 EEV), 2011 року випуску, шасі № НОМЕР_10 , та сплачено ПДВ митним органам в сумі 134699,21грн. (т.1 а.с.70);

№205070000/2015/029047 від 21.12.2015 року, за якою імпортовано напівпричіп тентовий штора 3-х осний б/в марки KOGEL (модель SN 24), 2009 року випуску, шасі № НОМЕР_11 , та сплачено ПДВ митним органам в сумі 39837,71 грн. (т.1 а.с.72).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, факт сплати позивачем сум ПДВ при імпорті транспортних засобів підтверджується належними документами, а саме: ВМД, відтак відображення цих сум в складі податкового кредиту відповідного звітного періоду є правомірним.

Разом з цим, суд вважає безпідставними висновки Луцької ОДПІ про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог підпункту а пункту 198.5 статті 198 ПК України, що призвело до заниження позивачем податкових зобов`язань за грудень 2015 року на суму ПДВ 407382,00 грн., з огляду на таке.

Відповідно до підпункту а пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу).

Отже, визначальною ознакою для нарахування платником сум ПДВ у складі податкових зобов`язань є придбання товарів для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування.

Відповідач у акті перевірки зазначає, що в ході проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не надала документального підтвердження використання придбаних транспортних засобів в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість. Крім того, Луцька ОДПІ вказує на те, що використання приватним підприємцем в оподатковуваних операціях автотранспортного засобу можливе лише по транспортних засобах, зареєстрованих на суб`єкта господарювання, а не на приватну особу.

Однак, такі висновки податкового органу не відповідають встановленим в ході судового розгляду обставинам справи.

Так, актом перевірки підтверджено той факт, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює діяльність з надання послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом.

Як свідчать матеріали справи, позивачем проведено державну реєстрацію придбаних транспортних засобів в органах ДАІ, про що видані відповідні свідоцтва, зокрема:

на тягач сідельний DAF - серії НОМЕР_12 від 22.12.2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_13 (т. 1 а.с.63);

на напівпричіп тентовий штора 3-х осний SCHMITZ - серії НОМЕР_14 від 22.12.2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_15 (т.1 а.с.65);

на тягач сідельний RENAULT - серії НОМЕР_16 від 11.12.2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_17 (т. 1 а.с.67);

на напівпричіп тентовий штора 3-х осний Krone - серії НОМЕР_18 від 12.12.2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_19 (т.1 а.с.69);

на тягач сідельний RENAULT - серії НОМЕР_20 від 24.12.2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_21 (т.1 а.с.71);

на напівпричіп тентовий штора 3-х осний KOGEL - серії НОМЕР_22 від 31.12.2015 року, реєстраційний номер НОМЕР_23 (т.1 а.с.73).

У вказаних свідоцтвах власником транспортних засобів є ОСОБА_1 .

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів здійснюється відповідно до вимог Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно із пунктом 6 цього Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС. Транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Отже, транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Тому у свідоцтвах про реєстрацію транспортних засобів не може зазначатися як їх власник фізична особа-підприємець. При цьому відсутність можливості зареєструвати транспортний засіб за фізичною особою-підприємцем не позбавляє права такої особи використовувати автотранспортний засіб в межах господарської діяльності в операціях, що підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.

Водночас, матеріалами справи, зокрема, наданими копіями міжнародних товарно-транспортних накладних (CMR) від 25.01.2016 від 17.01.2016 (т. 1 а.с.74-75) та товарно-транспортною накладною від 30.01.2016 (т. 1 а.с.76) підтверджується, що придбані позивачем транспортні засоби використовуються у її господарській діяльності.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність порушень з боку позивача вимог підпункту а пункту 198.5 статті 198 ПК України.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню) регламентовано статтею 200 ПК України.

Згідно з приписами вказаної статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

У відповідності до вимог пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Суд не бере до уваги посилання контролюючого органу на те, що визначальним фактором для формування податкового кредиту суб`єктами господарювання - фізичними особами, зареєстрованими платниками податку на додану вартість, при ввезенні на митну територію України основних засобів є, як і для платників податку на додану вартість - юридичних осіб, взяття на облік такого майна в якості основних фондів та використання таких засобів в оподатковуваних операціях у межах їх господарської діяльності за наявності належного документального оформлення, підтвердження відповідних витрат та відображення їх у бухгалтерському та податковому обліку, враховуючи наступне.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

За приписами пункту 177.1 статті 177 цього Кодексу доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування відповідно до пункту 177.2 статті 177 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2015 рік), є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Перелік витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, визначений пунктом 177.4 статті 177 Податкового кодексу, до якого належать: пп. 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат; пп. 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством; пп. 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; пп. 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З вищенаведеного слідує, що ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2015 рік) не передбачав віднесення до складу витрат, пов`язаних з провадженням господарської діяльності, фізичною особою-підприємцем амортизаційних відрахувань.

За правилами підпункту 14.1.3 пункту 14.1 статті 14 ПК України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).

Так, Законом № 1797-VIII від 21.12.2016 пункт 177.4 статті 177 ПК України доповнено підпунктом 177.4.6, відповідно до якого зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів. Водночас, підпунктом 177.4.6 також встановлено, що не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Отже, з системного аналізу вищевикладених норм, слідує, що амортизаційні нарахування законодавцем дозволено включати до витрат лише з 01.01.2017 з дотриманням таких умов: 1) ведення окремого обліку таких витрат (пункту 177.5.6 ПК України); 2) основні засоби і нематеріальні активи мають використовуватись за господарським призначенням (пункт 177.3.5 ПК України); 3) основні засоби не повинні мати подвійне призначення, а тому не можна амортизувати земельні ділянки, об`єкти нежитлової нерухомості, легкові та вантажні автомобілі (пункт 177.4.6 ПК України); усі витрати мають бути документально підтверджені (пункт 177.4.9 ПК України).

Разом з тим, суд звертає увагу, що такі зміни набрали чинності лише з 01.01.2017 та саме з цієї дати можуть застосовуватися підприємцями при формуванні складу витрат. Водночас, чинним законодавством у 2015 році не передбачалось таким особам, які знаходились на загальній системі оподаткування, відносити до складу витрат амортизаційні відрахування.

Водночас, суд звертає увагу на ту обставину, що у 2015 році нормами ПК України не було передбачено ведення бухгалтерського обліку балансової вартості основних засобів фізичними особами-підприємцями, що є обов`язковою умовою для нарахування амортизації.

Однак не зважаючи на наведене, позивачем у 2015 році вівся облік основних засобів сідлових тягачів та напівпричепів та здійснювались амортизаційні нарахування, що підтверджується відомістю нарахування амортизації за 2015 -2016 роки, наказами від 30.12.2014 про створення постійно діючої комісії № 3012, про введення в експлуатацію основного засобу № 3012/13, №3012/11, №3012/8, №1512/1, №1512/2, актами введення в експлуатацію основних засобів (т. 1 а.с. 230-240).

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від 24.03.2016 № є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 6110,73 грн., сплаченого відповідно до платіжного доручення від 20.04.2016 № 4674 (т. 1, а. с. 2).

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243 ч.3, 245, 246, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Луцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 24.03.2016 №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в сумі 6110,73 грн. (шість тисяч сто десять гривень 73 копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 4, ).

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Волинській області (43021, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Стрілецька, 4а, ).

Суддя Р.С. Денисюк

Повний текст рішення складено 10.06.2021