Справа № 640/18527/20
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року м. Київ №640/18527/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління ДПС у Київській області
провизнання протиправними та скасування рішень

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14 серпня 2018 року №, яким застосовано до платника штрафні (фінансові) санкції у розмірі 130611,96 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14 серпня 2018 року №, яким платнику збільшено грошове зобов`язання з військового збору в розмірі 2479,95 грн (основний платіж - 1983,96 грн, штрафна (фінансова) санкція - 495,99 грн);

-визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 24 квітня 2019 року №Ф-, вимогу від 14 серпня 2018 року №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 21054,69 грн;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 14 серпня 2018 року №, яким платнику збільшено грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 28135,23 грн (основний платіж - 22508,18 грн, штрафна (фінансова) санкція - 5627,05 грн);

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 18 грудня 2018 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 5483,39 грн;

-визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Київській області від 04 січня 2019 року №Ф-137598-53 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 20527,21 грн;

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Київській області від 06 листопада 2019 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в розмірі 4105,44 грн та пені в розмірі 3735,95 грн;

-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 24 квітня 2020 року №, яким застосовано до платника штрафні (фінансові) санкції у розмірі 134,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що контролюючий орган за наслідками проведеної перевірки за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, про що складено Акт від 23 липня 2018 року №608/10-36-13-04/ НОМЕР_1 , дійшов хибних висновків про допущення позивачем порушень податкового законодавства і, як наслідок, оскаржуваними рішеннями застосував до позивача фінансові санкції.

Так контролюючий орган перевіркою встановив порушення позивачем:

-пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями). Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за перевіряємий період фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22508,18 грн, а саме: за 2015 рік 6496,20 грн, за 2016 рік на суму 6496,20 грн, за 2017 рік на суму 7619,67 грн;

-пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України від 08.07.2010. Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % за 2015 та 22% за 2016 роки встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року занижено ЄСВ на загальну суму 21054,69 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 12724,29 грн, за 2016 рік на суму 8330,49 грн, за рахунок отримання чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

-пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями). Заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року на суму 132264,00 грн без ПДВ, призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 1983,96 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 649,62 грн, за 2016 рік на суму 699,36 грн, за 2017 рік на суму 634,98 грн;

- частини дванадцятої статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами і доповненнями). Фізична особа-підприємець реалізувала товарів із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 65305,98 грн за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року без належного оприбуткування.

Не погоджуючись із висновками акту перевірки позивач вказував, що в підпункті 2.1.2.2 пункту 2.1 розділу 2 акта перевірки зазначено: «… в додатку Ф4, Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки до графи 5 розділу 1 «вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» віднесено суму товарів, які були реалізовані, факт оплати яких до перевірки не надано, документи на акцизні товари та на продукти харчування виписані на адресу доставки, яка не відповідає місцю здійснення діяльності платника, на частину реалізованого товару взагалі відсутні будь які документи, що призвело до завищення валових витрат на загальну суму 132264,00 грн…». Проте, як зауважує позивач, в акті перевірки не викладено зміст порушення з посиланням на конкретні пункти статті законодавчих актів, що порушені платником податків, не зазначено період (місяць, квартал, рік) діяльності платника податків та операцію, в результаті якої здійснено це порушення, не зазначено первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення, не зазначено інші докази, що достовірно підтверджують наявність факту порушення (у разі відсутності первинних документів або ненадання їх чи інших документів, що підтверджують факт порушення).

Водночас позивач зауважує, що на сторінках книги обліку доходів і витрат, яка надавалась під час перевірки, в повній мірі та з дотриманням вимог чинного законодавства відображені залишки товарних запасів, розмір отриманих доходів та витрати за перевіряємий період (з 01.01.2015 по 31.12.2017).

Факт придбання позивачем у контрагентів: ТОВ «Торговий Дім - «Фрегат», ПАТ «Київобленерго», ТОВ «Торговий Дім «ПРОДРЕСУРС ЛТД», Вишгородське Рай СТ, ТОВ Науково-виробничий центр «Старк», ТОВ «Атлантіс», ТОВ «Ростава», ТОВ «Андрощук», ТОВ «Дітрейд», ТОВ «ПРОДМАРКЕТ ЛТД», ТОВ «ТД РЕСУРС», ТОВ «Олмар», Філія «Л.К.О.-О», ТОВ «Сатурн Дистрибьюшн», ТОВ «Баядера Логістік», ТОВ «Сімферопольський вино-коньячний завод», ТОВ «Ласка Столиця», ТОВ «Київська кондитерська компанія», ТОВ «Транслюкс», ТОВ «Інтерлогос», ТОВ «Торгова Фірма «Рудь», ТОВ «Айленд», ТОВ «Мінеральні Води України», ТОВ «Сандора», ТОВ «Інтернаціональна група вин України №1», ТОВ «Ді-Транс» товарів і послуг (у тому числі енергопостачання та оренди приміщення), а також сплати в перевіряємому періоді податків, зборів та обов`язкових платежів підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанціями, фіскальними чеками, оригінали яких надавались до перевірки.

Відтак висновок податкового органу про завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 валових витрат на загальну суму 132264,00 грн і, як наслідок, і висновок про заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22508,18 грн та реалізацію товарів з застосуванням реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 65305,98 грн за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року без належного оприбуткування є неправомірними.

Крім того, посилаючись на положення Закону України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», норми Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 №455 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 07.05.2015 №449), позивач стверджував, що оскільки висновок податкового органу про завищення платником витрат спростовується матеріалами перевірки та даними податкової звітності, а також первинними документами та документами бухгалтерського і податкового обліку, то як наслідок не відповідає дійсності і висновок про заниження платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 21054,69 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 12724,29 грн, за 2016 рік на суму 8330,49 грн.

Також, на думку позивача, протиправність висновку податкового органу про завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 витрат має наслідком визнання протиправним висновку про заниження платником військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 1983,96 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 649,62 грн, за 2016 рік на суму 699,36 грн, за 2017 рік на суму 634,98 грн.

Окрім того позивач зауважила, що була зареєстрована як фізична особа - підприємець 22 червня 2008 року за адресою: АДРЕСА_1 . 10 липня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .

В подальшому, 24 квітня 2020 року відповідачем була проведена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, про що складено Акт №002711/11/10-36-53-05/ НОМЕР_1 .

Вказаною перевіркою встановлено порушення платником термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, визначеного згідно із податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року №.

На підставі висновків зазначеного акту та згідно зі статтею 126 Податкового кодексу України за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, до позивача застосовано податковим повідомленням-рішенням від 24 квітня 2020 року № штраф у розмірі 20% на суму 134,40 грн.

На думку позивача, з вказівкою на норми підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14, пункту 113.3 статті 113, пункту 116.1 статті 116, пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, штрафні санкції можуть бути застосовані до платника за порушення ним строків сплати суми самостійно визначеного грошового зобов`язання.

В той же час, грошове зобов`язання, визначене податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № ОСОБА_1 не сплачувалось. Не погоджуючись із цим податковим повідомленням-рішенням позивач звернулась до суду з даним позовом. Тому об`єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній, а відтак податкове повідомлення-рішення рішенням від 24 квітня 2020 року № підлягає скасуванню.

Враховуючи все вище викладене, позивач просила задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з метою виконання доручення ДФС України від 12 січня 2018 року №976/7/99-99-13-04-02-18 щодо відпрацювання фізичних осіб - підприємців, які мають факти перевищення обсягу виторгу над сумою задекларованого доходу, що перевищує 1 млн. грн. та інші ризики, які виявлені при опрацюванні податкової інформації, наявної в інформаційних системах ДФС, та свідчать про ймовірні порушення податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, мінімізацію податкових зобов`язань, належних до сплати в бюджет, відповідачем було направлено письмовий запит ФОП ОСОБА_1 «про надання пояснень та їх документальних підтверджень» від 28 березня 2018 року №1440/С/10-36-13-04, в якому запропоновано «…надати інформацію та всі документальні підтвердження щодо недостовірних даних, що містяться у податкових деклараціях, а саме: факту перевищення обсягу виторгу над сумою задекларованого доходу за 2016 рік на 2837309,73 грн, а саме: За даними звітів про використання РРО за 2016 рік, виторг РРО склав: 3 003 924,74 грн, а за даними Декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік 166 615,00 грн».

У відповідь на вказаний запит ФОП ОСОБА_1 письмових пояснень не надала.

Відповідно до наданих до перевірки документів встановлено наступне. «Під час ремонту системної плати РРО з 06.03.2016 по 11.03.2016, заводський номер ПБ 57511537, фіскальний номер № було обнулено фіскальну пам`ять РРО. По закінченню ремонту в касовий апарат було внесено обігу за весь попередній період роботи РРО 2837956,40 грн. Про даний факт зроблено письмовий запис в книзі обліку розрахункових операцій, яка зареєстрована Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 29.02.2016 та листом від 12.03.2016 М 11,3 ТОВ НВЦ «Старк» повідомлено ФОП ОСОБА_1 про те щоб ФОП не враховувала внесений обіг при складанні звітності по акцизному податку при цьому органи фіскальної служби не були повідомлені про даний факт. Сума фактично отриманого доходу за 2016 становить 166615,00 грн яка вказана в Податковій декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік».

Щодо правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу відповідач, посилаючись на норми пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, зазначив, що під час перевірки встановлено віднесення ФОМ ОСОБА_1 в додатку Ф4, Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки до графи 5 розділу 1 «вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» суми товарів, які були реалізовані, факт оплати яких до перевірки не надано, документи на акцизні товари та на продукти харчування виписані на адресу доставки, яка не відповідає місцю здійснення діяльності платника, на частину реалізованого товару взагалі відсутні будь-які документи, що призвело до завищення валових витрат на загальну суму 132 264,00 грн, що в свою чергу, не може відноситись до витрат, у зв`язку з неможливістю підтвердження факту їх оплати або використання у господарських операціях.

Щодо правомірності визначення оподатковуваного (чистого) доходу відповідач зауважив, що в порушення пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України, встановлено заниження позивачем суми чистого доходу на загальну суму 132 264,00 грн.

Щодо визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження господарської діяльності відповідач вказав на наступне.

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункту 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Так, розрахунок податку з доходів фізичних осіб: 2015 - за ставкою 15% - 51925,30*15% = 7788,80 грн; 2016 - за ставкою 18% - 55127,92*18% = 9923,03 грн; 2017 - за ставкою 18% - 51507,06*18% = 9271,27 грн. Всього донараховано податку - 26983,10 грн.

Щодо нарахування до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, то позивачем в порушення пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року занижено ЄСВ на загальну суму 21054,69 грн за рахунок отримання чистого доходу з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Щодо нарахування та сплати до бюджету військового збору з доходів фізичних осіб від здійснення господарської діяльності відповідач вказав, що в порушення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України, заниження чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року на суму 132264,00 грн без ПДВ призвело до заниження військового збору на загальну суму 1983,96 грн.

З приводу дотримання вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» відповідач зауважив на встановленні під час перевірки факту реалізації товару за перевіряємий період по готівковій формі розрахунків, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 65305,98 грн, чим порушено вимоги пункту 12 статті 3 Закону.

Дане порушення встановлено при порівнянні звітів по РРО, декларацій з акцизного податку, книги обліку доходів та витрат, накладних на продукти харчування, наданих до перевірки та пояснення про націнку наданих платником самостійно. Пояснити який товар був реалізований і чому відсутні документи на походження даного товару ФОП ОСОБА_1 була не в змозі.

Таким чином, на переконання відповідача, дії податкового органу при винесенні стосовно позивача оскаржуваних рішень повністю узгоджуються з нормами чинного податкового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, доводи та заперечення сторін, суд дійшов наступних висновків.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Головним управлінням ДФС у Київській області була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 , про що складено Акт від 23 липня 2018 року №608/10-36-13-04/ НОМЕР_1 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та з питань нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р.».

Згідно даних акту ФОП ОСОБА_1 у період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року перебувала на загальній системі оподаткування та була платником: податку з доходів фізичних осіб - підприємницької діяльності, військового збору, акцизного податку, єдиного внеску фізичної особи- підприємця та єдиного внеску з найманих працівників.

Перевіркою встановлено порушення:

-пункту 167.1 статті 167, пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями). Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за перевіряємий період фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 встановлено заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22508,18 грн, а саме: за 2015 рік 6496,20 грн, за 2016 рік на суму 6496,20 грн, за 2017 рік на суму 7619,67 грн;

-пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України від 08.07.2010. Перевіркою правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % за 2015 та 22% за 2016 роки встановлено, що фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року занижено ЄСВ на загальну суму 21054,69 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 12724,29 грн, за 2016 рік на суму 8330,49 грн, за рахунок отримання чистого доходу, з якого відраховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;

-пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями). Заниження чистого оподатковуваного доходу від здійснення підприємницької діяльності за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року на суму 132264,00 грн без ПДВ, призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 1983,96 грн, в тому числі за 2015 рік на суму 649,62 грн, за 2016 рік на суму 699,36 грн, за 2017 рік на суму 634,98 грн;

- частини дванадцятої статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами і доповненнями). Фізична особа-підприємець реалізувала товарів із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 65305,98 грн за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року без належного оприбуткування.

В подальшому, за порушення пункту 177.2 та пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України відповідачем було винесено податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №, яким позивачу нараховано грошове зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 28135,23 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 22508,18 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5627,05 грн.

За порушення пункту 2 частини першої статті 7, статті 8, частини другої статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», внаслідок виявлення якого донараховано 21054,69 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, рішенням податкового органу № від 18 грудня 2018 року вирішено застосувати до позивача штрафні санкції в таких розмірах: 5483,39 грн., разом 26538,08 грн.

При цьому податковим органом 14 серпня 2018 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- на суму 21054,69 грн.

За порушення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України винесено податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №, яким нараховано грошове зобов`язання на загальну суму 2479,95 грн, у т.ч. за податковим зобов`язанням 1983,96 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 495,99 грн.

За порушення частини дванадцятої статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» винесено податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №, яким застосовані до позивача штрафні санкції у розмірі 130611,96 грн.

Так, застосовуючи до позивача податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № грошове зобов`язання на загальну суму 28135,23 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на суму 22508,18 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 5627,05 грн, податковий орган перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, відображених у додатку Ф4,Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки встановив, що за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року ФОП ОСОБА_1 завищено витрати, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності на загальну суму 132264,00 грн, а саме: за 2015 рік в сумі 43308,02 грн, за 2016 рік в сумі 46623,92 грн, за 2017 рік в сумі 42332,06 грн.

ФОМ ОСОБА_1 в додатку Ф4, Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки до графи 5 розділу 1 «вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» віднесено суму товарів, які були реалізовані, факт оплати яких до перевірки не надано, документи на акцизні товари та на продукти харчування виписані на адресу доставки, яка не відповідає місцю здійснення діяльності платника, на частину реалізованого товару взагалі відсутні будь-які документи, що призвело до завищення валових витрат на загальну суму 132 264,00 грн, що відповідно до пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, не може відноситись до витрат, у зв`язку з неможливістю підтвердження факту їх оплати або використання у господарських операціях.

Для перевірки правильності визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу контролюючим органом під час перевірки були використані: відомості, відображені в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2015, 2016 та 2017 роки; отримані видаткові накладні; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг); фіскальні чеки; - договори та акти виконаних робіт (наданих послуг) про надання комунальних послуг.

Інших документів та пояснень на пропозицію контролюючого органу позивачем до перевірки не надано.

Окрім того, податковим органом встановлено, що «під час ремонту системної плати РРО з 06.03.2016 по 11.03.2016, заводський номер ПБ 57511537, фіскальний номер № було обнулено фіскальну пам`ять РРО. По закінченню ремонту в касовий апарат було внесено обігу за весь попередній період роботи РРО 2837956,40 грн. Про даний факт зроблено письмовий запис в книзі обліку розрахункових операцій, яка зареєстрована Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 29.02.2016 та листом від 12.03.2016 М 11,3 ТОВ НВЦ «Старк» повідомлено ФОП ОСОБА_1 про те щоб ФОП не враховувала внесений обіг при складанні звітності по акцизному податку при цьому органи фіскальної служби не були повідомлені про даний факт. Сума фактично отриманого доходу за 2016 становить 166615,00 грн яка вказана в Податковій декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік».

В той же час, звертаючись до суду із заявленим позовом позивач вказувала, що факт придбання позивачем у контрагентів товарів і послуг (у тому числі енергопостачання та оренди приміщення), а також сплати в перевіряємому періоді податків, зборів та обов`язкових платежів підтверджується видатковими та товарно-транспортними накладними, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанціями, фіскальними чеками, оригінали яких надавались до перевірки. А відтак висновок податкового органу про завищення фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 валових витрат на загальну суму 132264,00 грн і, як наслідок, і висновок про заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 22508,18 грн та реалізацію товарів з застосуванням реєстраторів розрахункових операцій на загальну суму 65305,98 грн за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року без належного оприбуткування є неправомірними.

Статтею 177 Податкового кодексу України врегульовано оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування

Відповідно до пункту 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 177.2 статті 177 Кодексу об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно з нормами пункту 177.4 статті 177 Кодексу до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, згідно з пунктом 177.4.5 пункту 177.4 цієї статті не включаються до складу витрат підприємця:

витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

документально не підтверджені витрати.

Позивачка, посилаючись на видаткові та товарно-транспортні накладні, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), квитанції, фіскальні чеки, оригінали яких надавались нею до перевірки, в той же час не спростувала висновків перевірки щодо обставин віднесення в додатку Ф4, Ф2 до податкової декларації про майновий стан і доходи за 2015, 2016, 2017 роки до графи 5 розділу 1 «вартість придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції» суми товарів, які були реалізовані, факт оплати яких до перевірки не надавався, та щодо того, що документи на акцизні товари та на продукти харчування виписані на адресу доставки, яка не відповідає місцю здійснення діяльності платника, на частину реалізованого товару взагалі відсутні будь-які документи, і позивачем не зазначено, що такі документи в подальшому надавались.

Також позивачем не спростовані розбіжності в даних звітів про використання РРО за 2016 рік, де виторг РРО склав 3003924,74 грн, а за даними декларації про майновий стан та доходи за 2016 рік 166615,00 грн.

За наведених обставин підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року № судом не здобуто.

Слід звернути увагу, що в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 14 серпня 2018 року № зауважено, що відповідно до пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України сума нарахованого грошового зобов`язання підлягає сплаті протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання цього податкового повідомлення-рішення (при проведенні адміністративного або судового оскарження -протягом десяти календарних днів, наступних за днем узгодження).

У разі несплати в установлений строк грошового зобов`язання, визначеного в цьому податковому повідомленні-рішенні, застосовується штраф у порядку та розмірах, передбачених статтею 126 Податкового кодексу України, та виникає право податкової застави на майно платника податків і таке грошове зобов`язання буде визначено податковим боргом.

У разі незгоди із сумою грошового зобов`язання, визначеного у цьому податковому повідомленні-рішенні, зазначене податкове повідомлення-рішення може бути оскаржено з дотриманням вимог статті 56 Податкового кодексу України.

Згідно з положеннями статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій формі (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.

Платник податків одночасно з поданням скарги контролюючому органу вищого рівня зобов`язаний письмово повідомляти контролюючий орган, яким визначено суму грошового зобов`язання або прийнято інше рішення, про оскарження його податкового повідомлення-рішення або будь-якого іншого рішення.

Рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку (пункт 56.10 статті 56 ПК).

Пунктом 56.17 цієї статті визначено умови, за яких закінчується процедура адміністративного оскарження, а саме:

56.17.1. днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк;

56.17.2. днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги;

56.17.3. днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику;

56.17.5. днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань, що оскаржувались.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Слід зазначити, що у строк, визначений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України позивачем грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № не було сплачено. Також учасниками справи не надано доказів застосування позивачем заходів адміністративного оскарження наведеного податкового повідомлення-рішення у порядку та строки, визначені статтею 56 Податкового кодексу України.

24 квітня 2020 року відповідачем проведена камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, що спл. фіз особами за результатами річного декларування, про що складено Акт №002711/10-36-53-05/ НОМЕР_1 .

Вказаною камеральною перевіркою встановлено порушення платником термінів сплати узгодженого грошового зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року №.

На підставі акту камеральної перевірки від 24 квітня 2020 року №002711/10-36-53-05/ НОМЕР_1 контролюючим органом винесене податкове повідомлення-рішення від 24 квітня 2020 року № про застосування до позивача штрафу у розмірі 20% у сумі 134,40 грн.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вкотре наголошує, що у встановлений пунктом 57.3 статті 57 Податкового кодексу України строк позивачем грошове зобов`язання за податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № не було сплачено і у цей же термін не оскаржено ані в адміністративному, ані в судовому порядку.

Відтак, застосовуючи до позивача податковим повідомленням-рішенням від 24 квітня 2020 року № штрафні санкції відповідач діяв у відповідності до вимог податкового законодавства та згідно критеріїв, встановлених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернення ж до суду з приводу оскарження як податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №, так і податкового повідомлення-рішення від 24 квітня 2020 року №, яке мало місце в серпні 2020 року, не нівелює правомірності рішення від 24 квітня 2020 року № на час його прийняття.

До того ж, з огляду на встановлені в судовому спорі у даній справі обставини обгрунтованості визначення відповідачем позивачу податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № грошового зобов`язання, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24 квітня 2020 року №.

Стосовно інших порушень, виявлених контролюючим органом та зазначених в акті перевірки від 23 липня 2018 року №608/10-36-13-04/ НОМЕР_1 , слід вказати на наступне.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон №2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року № 455 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за № 1622/24154, затверджено Інструкцію, якою визначався порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до розділу III Інструкції базою нарахування єдиного внеску є суми: нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці»; винагород фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; грошового забезпечення, оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності, що здійснюється за рахунок коштів роботодавця, та допомоги по тимчасовій непрацездатності; допомоги або компенсації відповідно до законодавства.

Фізичні особи-підприємці, що застосовують загальну систему оподаткування та особи, які забезпечують себе роботою самостійно з займаються незалежною професійною діяльністю (науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, в тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність) та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, сплачують єдиний внесок у розмірі 34,7 % із суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб та суми доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб-підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до пункту 3.16. Інструкції нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, що дорівнювала до 01 жовтня 2011 року п`ятнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок, з 01 жовтня 2011 року - сімнадцяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VIII «Про внесення змін до податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 р.» внесено зміни, зокрема в частині того, що з 01 січня 2016 року єдиний внесок для платників, зазначених в статті 4 Закону України №2464-VI, встановлюється у розмірі 22% до визначеної статтею 7 Закону №2464-VI бази нарахування єдиного внеску.

За наслідками проведеної перевірки правильності нарахування єдиного внеску з сум доходу від здійснення підприємницької діяльності, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7% за 2015 рік та 22% за 2016 рік, контролюючим органом встановлено, з зазначенням в акті розрахунків, що позивачем за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2016 року занижено ЄСВ на загальну суму 21054,69 грн.

Дана обставина позивачем не спростована.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Оскільки перевіркою від 23 липня 2018 року виявлено заниження позивачем ЄСВ, податковий орган правомірно виставив позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 серпня 2018 року №Ф-.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Учасниками справи не надано доказів оскарження вимоги у строк, встановлений статтею 25 Закону №2464-VI.

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону №2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 18 грудня 2018 року до позивача застосовано штрафну санкцію у розмір 5483,39 грн.

Рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами (частина перша статті 25 Закону №2464-VI).

04 січня 2019 року податковим органом винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-137598-53, зі змісту якої вбачається, що станом на 31 грудня 2018 року на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів за позивачем рахується заборгованість зі сплати ЄСВ у розмірі 20527,21 грн.

07 листопада 2019 року податковим органом винесено рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Вказаним рішенням за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до позивача застосовано штраф у розмірі 4105,44 грн та нарахована пеня у розмірі 3735,95 грн за період з 06 грудня 2018 року по 05 червня 2019 року.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Слід зазначити, що позивачкою у позовній заяві не наведено підстав, за яких остання вважає неправомірними вказані рішення та вимоги податкового органу щодо стягнення недоїмки та штрафів з приводу ЄСВ.

В той же час, податковим органом в оскаржуваних рішеннях/вимогах чітко наведені підстави для стягнення ЄСВ, штрафу та пені.

При цьому суд наголошує, що доводи позивача про припинення нею підприємницької діяльності та внесення в Реєстр запису про припинення 10 липня 2019 року, суд не приймає, оскільки недоїмка стягується контролюючим органом за період, в який така діяльність позивачем здійснювалась.

З огляду на викладене у суду відсутні підстави для визнання протиправними та скасування вимог та рішень податкового органу щодо стягнення ЄСВ.

Стосовно інших виявлених перевіркою порушень, зафіксованих в Акті перевірки від 23 липня 2018 року, суд вказує про таке.

Пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Як наголошено вище, перевіркою правильності визначення суми чистого оподатковуваного доходу, з якого нараховується військовий збір встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 суми чистого оподаткованого доходу за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року в сумі 205351,45 грн без ПДВ.

В порушення пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень заниження ФОП ОСОБА_1 суми чистого оподаткованого доходу за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року в сумі 205351,45 грн без ПДВ призвело до заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності на суму 1983,96 грн, за 2015 рік на суму 649,62 грн, за 2016 рік на суму 699,36 грн, за 2017 рік на суму 634,98 грн.

За наслідками виявлених перевіркою порушень відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №, яким визначено грошове зобов`язання та застосовано штраф на загальну суму 2479,95 грн.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №, як наслідок, відповідає вимогам чинного податкового законодавства і податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року №.

Щодо застосованих податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № штрафних санкцій на суму130611,96 грн, - перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у перевіряємому періоді здійснювала роздрібну торгівлю продуктами харчування, алкогольними напоями та тютюновими виробами за адресою: АДРЕСА_2 (магазин- кафе) з використанням реєстраторів розрахункових операцій.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено що господарюючі суб`єкти у сфері торгівлі зобов`язані, зокрема вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені у такому обліку.

Облік товарних запасів фізичною особою-підприємцем ведеться відповідно до пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України.

Так, пунктом 177.10 статті 177 Податкового кодексу України визначено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару.

Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

У результаті перевірки контролюючим органом встановлено факт реалізації товару по готівковій формі розрахунків за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, який відсутній у обліку оприбуткування придбаного товару на загальну суму 65305,98 грн.

Такого висновку податковий орган дійшов за наслідками наданими ФОП ОСОБА_1 до перевірки первинними фінансово-господарськими документами та поданими податковими деклараціями з акцизного податку з 2015 по 2017 рік, а саме: порушення встановлено при порівнянні звітів про РРО, декларацій з акцизного податку, книги обліку доходів і витрат, накладних на продукти харчування, пояснень про націнку наданих платником самостійно. При цьому, як вказує контролюючий орган, пояснити який товар був реалізований і підстави відсутності документів на походження даного товару ФОП ОСОБА_1 не змогла.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В зв`язку з виявленим порушенням відповідач податковим повідомленням-рішенням від 14 серпня 2018 року № застосував до позивача штрафні санкції на суму 130611,96 грн.

Доводи позивача, що нею до перевірки надавались всі первинні документи, не заперечуються відповідачем, утім надані первинні документи разом із іншими фінансово-господарськими документами, деклараціями та звітами, на підставі яких виявлено порушення, в сукупності не спростовують факту та обставин порушення.

Відтак, винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення від 14 серпня 2018 року № є правомірним, а отже не підлягає скасуванню судом.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як уже було зазначено вище, відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини четвертої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України докази суду надають учасники справи.

За змістом статей 73, 74, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач не довів належними та допустимими доказами порушення свого права винесеними відповідачем рішеннями.

Водночас відповідач як суб`єкт владних повноважень виконав покладений на нього частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок.

Таким чином, позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 є необгрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову судові витрати, які підлягають розподілу - відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 -відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко