Справа № 240/4977/21
Суддя: Горовенко Анна Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Житомир

справа № 240/4977/21

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Горовенко А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні суду за адресою: 10014, місто Житомир, вул.Мала Бердичівська, 23, адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №2" до Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування постанов,-

встановив:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №2" звернулось до суду з позовом, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Федотюк В.П. від 03.03.2021, винесеної в межах ВП №63958968 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Федотюк В.П. від 18.03.2021, винесеної в межах ВП №63958968 про накладення штрафу у розмірі 10200 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем 03.03.2021 та 18.03.2021 накладено штрафи на ТОВ «КВЖРЕП №2» за невиконання без поважних причин рішення суду про поновлення на посаді юриста ОСОБА_1 в розмірі 5100 грн та за повторне невиконання рішення суду у розмірі 10200 грн, відповідно.

Однак вказує, що на виконання рішення суду, ТОВ «КВЖРЕП №2» видало наказ №1-пр від 02.02.2021, згідно з пунктом 1 якого прийнято (поновлено) ОСОБА_1 з 27.12.2019 на посаду юриста (поза штатом) на 0,5 ставки з 20-ти годинним тижневим графіком роботи (4 години на день, 5 днів на тиждень, вихідні дні: субота та неділя). Копію вказаного наказу надано відповідачу 02.02.2021 та надіслано ОСОБА_1 листом, проте вона вказаного листа не отримала - лист повернувся на адресу ТОВ «КВЖРЕП №2» без вручення адресату.

Тому, позивач з поважних причин не мав змоги внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 .

Вказує, що відповідно до змісту чинних норм права, на час винесення державним виконавцем постанов про накладення штрафу має бути встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. Зазначає, що відповідач жодним чином не спростував докази та фактичні обставини, а лише безпідставно виніс постанови про накладення штрафу у порядку ст.75 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з ухвалою суду від 30.03.2021 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Відповідно до ухвали Житомирського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 провадження у справі відкрито. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвала про відкриття провадження була направлена позивачу та відповідачу за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, вказана ухвала отримана уповноваженою особою відповідача.

Відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.261 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) надіслав до суду відзив на позовну заяву (за вх.№23045/21), у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

В обґрунтування зазначає, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.12.2020, яка направлено та отримано боржником ТОВ «КВЖРЕП №2» - 24.12.2020 постанові надано боржнику термін для виконання, а саме 10 робочих днів. Таким чином термін викопаний сплинув, ще 05.01.2021,

Оскільки боржником не було виконано рішення відповідно до виконавчого документа, боржнику в усній розмові було роз`яснено порядок виконання рішення суду, про що складено акт державного виконавця від 03.02.2021.

Того ж дня до відділу органу державної виконавчої служби надійшов наказ №1-нр про прийняття від 02.02.2021, виданий директором Товариства з обмежено ні відповідальністю «Коростенське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 2».

Оскільки вказаний наказ не є виконанням рішення суду, з підстав невідповідності чинному законодавству, та має наслідком не поновлення на роботі, а прийняття працівника на роботу. При цьому наказ про поновлення на роботі та наказ про прийняття на роботу не є тотожними та відрізняються як за формою, так і за своїм змістом.

Окрім того, дата прийняття на роботу з 03.02.2021, також є порушенням чинного законодавства, оскільки поновлення працівника на попередній роботі відбувається з дати звільнення.

У подальшому позивачем прийнято інший наказ, який надійшов до відповідача 01.03.2021. Вказаним наказом змінено дату прийняття на роботу на 27.12.2019 (дата звільнення), проте, на думку відповідача рішення залишається не виконаним з таких підстав: наказ має назву - «наказ про прийняття», а не про поновлення на роботі; відсутній пункт в наказі про скасування попереднього незаконного наказу про звільнення працівника; працівника прийнято па посаду поза штатом, що не відповідає чинному законодавству.

Вказує, що навіть у разі скорочення посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розпису - ввести скорочену посаду, а не приймати поза штатом.

В зв`язку з тим, що рішення не викопано відповідно до чинного законодавства, 03.03.2021 державним виконавцем згідно зі ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про накладення штрафу в сумі 5100 грн та зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів. Однак боржником у встановлений термін рішення не виконано, 18.03.2021 відповідач повторно виніс постанову про накладення штрафу в сумі розміром 10200 грн.

З огляду на вказане, на думку відповідача, постанови про накладення штрафу від 03.03.2021 та від 18.03.2021 за невиконання рішення суду, є законними.

Ухвалою суду від 05 травня 2021 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 .

20 травня 2021 року від ОСОБА_1 до суду надійшли письмові пояснення (за вх.№26956/21), у яких вказує, що позивач, станом на 14.05.2021, наказ про її поновлення на роботі не надав та фактично до роботи не допустив. З огляду на викладене, на її думку, ТОВ «КВЖРЕП №2» ухиляється від виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Тому відповідач правомірно виніс оскаржувані постанови за невиконання рішення суду.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, зазначає наступне.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області у цивільній справі №279/3742/20 від 22.10.2020 вирішено поновити ОСОБА_1 на посаді юриста Товариства з обмеженою відповідальністю «КВЖРЕП №2».

Вказане рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу в сумі розміром 2287,66грн допущено до негайного виконання. 09 грудня 2020 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області на виконання рішення суду в справі №279/3742/20 (а.с. 64 зворот - 65).

18 грудня 2020 року головним державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Федотюк Вірою Петрівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63958968 з виконання виконавчого листа №279/3742/20, виданого Коростенським міськрайонним судом Житомирської області 09.12.2020, про поновлення Товариством з обмеженою відповідальністю «Коростенське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №2» (далі ТОВ «КВЖРЕП №2») ОСОБА_1 на посаді юриста ТОВ «КВЖРЕП №2» та вказано про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.91).

03 лютого 2021 року до державного виконавця за вх.№1924-22/1233 від ТОВ «КВЖРЕП №2» надійшла копія наказу №1-пр від 02.02.2021 "Про прийняття" відповідно до п.1 якого наказано прийняти (поновити) ОСОБА_1 з 03.02.2021 на посаду юриста (поза штатом) на 0,5 ставки з 20-ти часовим тижневим графіком роботи (4 години на день, 5 днів на тиждень, вихідні дні: субота та неділя) (а.с.96, 97).

03 лютого 2021 року головним державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Федотюк Вірою Петрівною в присутності керівника ТОВ «КВЖРЕП №2» Ананченко П.П. складено Акт державного виконавця у якому вказано, що керівником ТОВ «КВЖРЕП №2» пред"явлено наказ №1-пр від 02.02.2021 про поновлення на роботі ОСОБА_1 . Однак керівнику роз`яснено, що даний наказ не відповідає чинному законодавству (а.с.95).

01 березня 2021 року до державного виконавця за вх.№19.24-22/2199 від ТОВ «КВЖРЕП №2» надійшла копія наказу №1-пр "Про прийняття" від 02.02.2020, відповідно до п.1 якого наказано прийняти (поновити) ОСОБА_1 з 27.12.2019 на посаді юриста (поза штатом) на 0,5 ставки з 20-ти часовим тижневим графіком роботи (4 години на день, 5 днів на тиждень, вихідні дні: субота та неділя) (а.с.98).

03 березня 2021 року головним державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Федотюк Вірою Петрівною прийнято постанову про накладення на боржника - ТОВ «КВЖРЕП №2» штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду справі №279/3742/20 про поновлення на посаді юриста ОСОБА_1 . Цією ж постановою зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду (а.с.101-102 зворот).

18.03.2021 головним державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Федотюк Вірою Петрівною винесено постанову про накладення штрафу на боржника - ТОВ «КВЖРЕП №2» за повторне невиконання рішення суду справі №279/3742/20 про поновлення на посаді юриста ОСОБА_1 (а.с.103-104 зворот).

Позивач вважаючи постанови про накладення штрафу за невиконання рішення суду протиправними та такими, що порушують його права, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII).

Положеннями статті 3 Закону №1404-VIII закріплено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Положеннями статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі статтею 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З огляду на системний аналіз наведених норм права, правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до змісту положень частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а частина 4 наголошує на тому, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З системного аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VIII слідує, що саме цей Закон наділяє державного виконавця правом вимагати від, зокрема, матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень і ці вимоги є обов`язковими.

У даному випадку, підстав для відкладення виконавчих дій, або зупинення виконавчих дій, які визначені Законом №1404-VIII, сторонами ВП №63958968 суду не надано.

Отже, суд дійшов висновку, що ТОВ "КВЖРЕП №2" як боржник у виконавчому провадженні зобов`язаний був виконати рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді юриста в повному обсязі, а саме: винести наказ про поновлення на посаді, внести відповідний запис в трудову книжку та допустити до фактичного виконання трудових обов"язків працівника - стягувача ( ОСОБА_1 ).

Матеріали справи свідчать, що державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду з тих підстав, що при перевірці виконання рішення суду боржником державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 згідно зі змістом наказу "Про прийняття" №1-рп від 02.02.2021 прийнято (поновлено) з 27.12.2019 на посаді юриста (поза штатом) на 0,5 ставки з 20-ти часовим тижневим графіком роботи (4 години на день, 5 днів на тиждень, вихідні дні: субота та неділя).

При цьому, суд зауважує, що державним виконавцем правомірно вказано про невиконання рішення суду в порядку та спосіб передбачений та встановлений рішенням суду у справі №279/3742/20, яке в частині поновлення на посаді звернено до негайного виконання.

Суд зазначає, що частина перша статті 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

При цьому, виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Кодекс законів про працю України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Правовими положеннями ч.2 ст.65 Закону №1404-VIII регламентовано, що рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Однак, як свідчать матеріали справи та встановлені державним виконавцем та досліджені судом докази, ТОВ "КВЖРЕП №2" прийнято наказ "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021 про прийняття (поновлення) ОСОБА_1 з 27.12.2019 (з моменту звільнення) на посаді юриста, проте поновлено на посаді поза штатом, що не відповідає чинному законодавству, оскільки поновлення на посаді має здійснюватись на рівнозначній посаді працівника (боржника).

Окрім того, державним виконавцем під час перевірки виконання боржником вищевказаного рішення суду було встановлено, що боржника - ОСОБА_1 фактично не поновлено на посаді, оскільки з наказом "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021 під підпис не ознайомлено, до фактичного виконання трудових обов"язків не допущено.

Щодо доводів позивача про вчинення дій з метою ознайомлення стягувача з наказом "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021, а саме направлення стягувачу - ОСОБА_1 наказу "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021 про поновлення її на посаді з 27.12.2019 (дати звільнення з посади), суд зазначає наступне.

Копія наказу "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді саме з 27.12.2019 (дата звільнення з посади) надана державному виконавцю лише 01.03.2021 за вх.№19.24-22/2199, після того, як 03.02.2021 державному виконавцю вже направлялась інший примірник наказу "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 03.02.2021 (момент винесення наказу про поновлення на посаді).

Тобто позивачем, як боржником на виконання рішення суду двічі виносився наказ "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді зі зміною дати поновлення.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що з урахуванням наявних у справі матеріалів та наданих позивачем доказів про направлення 04.02.2021 на адресу боржника - ОСОБА_1 поштового відправлення №535, не є належним та достатнім доказом про направлення боржнику наказу "Про прийняття" №1-пр від 02.02.2021 про поновлення її на посаді саме з 27.12.2019, оскільки копія такого наказу про поновлення на посаді з 27.12.2019 надана відповідачу лише 01.03.2021 (повторно).

Суд вважає вказані доводи позивача необґрунтованими, оскільки ТОВ "КВЖРЕП №2" не вчинено усіх необхідних дій спрямованих на виконання судового рішення та не надано належні докази існування будь-яких інших поважних причин, які унеможливлюють своєчасне та повне виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Таким чином, посилання позивача на відсутність правових підстав для накладення штрафу в розмірі 5100 грн та 10200 грн є безпідставними.

Відповідно до частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Суд відмічає, що згідно з п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Враховуючи викладені обставини, які підтверджується матеріалами адміністративної справи, суд вважає, що обов`язок щодо виконання рішення суду позивачем не виконано в повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене та встановлені під час розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 241-246, 255, 271, 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Житомирський окружний адміністративний суд,-

вирішив:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Коростенське виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №2" (вул.Героїв Небесної Сотні, 3 Б, Коростень, Коростенський район, Житомирська область,11500, ) до Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) (вул.Шолом-Алейхема, 13, Коростень, Коростенський район, Житомирська область,11501, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідн. номер НОМЕР_1 ), про визнання протиправними та скасування постанов, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги у строк, визначений ч.6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено у повному обсязі 11 червня 2021 року.

Суддя А.В. Горовенко