Справа № 804/3671/18
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-04-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2021 року Справа № 804/3671/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Серпіковій А.Ю.
представника позивача Тиховліса В.Р.
представника відповідача Єгорова Д.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД КОММОДІТІ» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 29.05.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.06.2018 року.
20.06.2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані ТОВ «ТРЕЙД КОММОДІТІ» до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
20.06.2018 року підготовче засідання відкладено до 04.07.2018 року.
04.07.2018 року підготовче засідання відкладено до 16.07.2018 року.
25.07.2018 року до суду надійшли пояснення від представника позивача, в яких останній підтримав доводи, викладені в позовній заяві.
26.07.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 09.08.2018 року.
29.08.2018 року відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в якому викладено доводи, які було наведено у відзиві на позов.
31.08.2018 року оголошено перерву у підготовчому засіданні до 06.09.2018 року.
Ухвалою суду від 06.09.2018 року провадження у справі №804/3671/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД КОММОДІТІ» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №0440/6015/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД КОММОДІТІ» до Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування наказу №8 від 03.01.2018 року.
Ухвалою суду від 26.12.2019 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 09.01.2020 року.
09.01.2020 року відкладено підготовче засідання на 17.01.2020 року.
17.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в удовому засіданні на 29.01.2020 року.
14.07.2020 року до суду надійшла апеляційна скарга на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №804/3671/18.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду 03.09.2020 року апеляційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі №804/3671/18 без змін.
Після повернення справи з Третього апеляційного адміністративного суду, матеріали направлено до Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз для виконання ухвали суду від 03.09.2020 року про проведення експертизи.
Внаслідок неоплати позивачем вартості експертизи, матеріали справи повернуто до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та ухвалою суду від 12.02.2021 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 26.02.2021 року.
26.02.2021 року судове засідання відкладено до 24.03.2021 року.
24.03.2021 року оголошено перерву у судовому засіданні на 07.04.2021 року.
07.04.2021 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі; представник відповідача позов не визнав та просив повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Висновками акта перевірки встановлені порушення:
1)п. 44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України (що діяли на момент здійснення господарських операцій), що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 1 124 072 грн., у т.ч. по періодах: липень 2014 року на загальну суму ПДВ 1 124 072 грн.;
2)п. 44.1 ст.44, п.138.2 ст.138 та п.п. 139.1.9 п.139.1 ст.139, пп.135.5.4 п.135.5 ст.135 з урахуванням положень п.п. 14.1.13, 14.1.202 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI (зі змінами і доповненнями, в редакції що діяла до 01.01.2015 р.);
- п.5, 7, 21 П (С)БО 15 з урахуванням положень пп.14.1.13, 14.1.202 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI, П.6 П(с)БО 16, ст.1, 9 Закону 996, п.п.1.2 ст.1, п.2.1, п.2.4 ст.2 Положення 88, п.44.2 ст.44, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами і доповненнями, в редакції, що діяла з 01.01.2015), що призвело до заниження податку на прибуток всього на суму 22 640 932,70 грн., в тому числі: за 2014 рік на суму 17 359 318, 27 грн.; за 2015 рік на суму 5 281 614,43 грн.
На підставі акту перевірки від 01.02.2018 року №56/28-10-46-14-305363413/28-10-46-14-30536344 відповідачем сформовано та направлено позивачу податкові повідомлення-рішення від 14.02.2018 року:
03.03.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ Благовест (продавець) укладено договір поставки №0303/14, згідно з пунктом 1.1 продавець зобов`язується поставити і передати нафтопродукти у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору.
29.05.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті та ПП МЕТАЛРЕСУРСИ укладено договір поставки №2905, згідно з пунктом 1.1. постачальник зобов`язується за замовленням покупця передати йому у власність нафтопродукти та іншу непродовольчу продукцію, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його в порядку та строки, встановлені цим договором.
02.06.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ Вермікуліт Трейд (постачальник) укладено договір поставки №2014/0206-1, згідно з пунктом 1.1. постачальник передає покупцю суміш вуглеводів (товарів) у власність відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначається цим договором.
23.06.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ ЛЄСТОК (постачальник) укладено договір поставки №2306/1, згідно з пунктом 1.1. постачальник передає покупцю нафтопродукти (товар) у власність відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначається цим договором.
25.06.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ ЕКАРДО (постачальник) укладено договір поставки №2506/1 від 25.06.2014 р., згідно з пунктом 1.1. постачальник передає покупцю нафтопродукти у власність відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначаються цим договором.
27.06.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ Регіон Капітал (продавець) укладено договір поставки №27/06, згідно з пунктом 1.1., далі мовою оригіналу: «Поставщик обязуется поставить, а покупатель принять и оплатить на условиях, изложенных в договоре, нефтепродукты, именуемые в дальнейшем по тексту «товар», вид, наименование, количество и цена которых указаны в расходных накладных.
01.10.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ СТЕЛС КОНСАЛТІНГ (постачальник) укладено договір поставки №0110/1, згідно з пунктом 1.1. постачальник передає покупцю нафтопродукти (товар) у власність відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та порядку, що визначається цим договором.
01.10.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ ВЕЛЕС ІНВЕСТ 2010 (постачальник) укладено договір поставки №14-10/05, згідно з пунктом 1.1. постачальник передає покупцю нафтопродукти (товар) у власність відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначається цим договором.
01.10.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті та ТОВ Іновест Буд укладено договір поставки №01/10-2014, згідно з пунктом 1.1. постачальник передає покупцю у власність нафтопродукти відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначаються цим договором.
01.12.2014 року між ТОВ Трейд Коммодіті та ТОВ Укрбазіс ЛТД укладено договір поставки №0112/2, згідно з пунктом 1.1. постачальник зобов`язується за замовленням покупця передати йому у власність нафтопродукти відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначаються цим договором.
10.01.2015 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ ДОМІАНТ (постачальник) укладено договір поставки №10/01 від 10.01.2015 р., згідно з пунктом 1.1. постачальник передає нафтопродукти (товар) у власність відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначається цим договором.
02.02.2015 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ Білонга ІНК (продавець) укладено договір поставки №15-004, згідно умов якого продавець зобов`язується поставити і передати нафтопродукти у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість на умовах цього договору. Згідно з пунктом 1.2 договору найменування товару, його кількість та одиниця виміру визначаються сторонами у відповідній видатковій накладній.
02.02.2015 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ Укрбудесурси-Дніпро (продавець) укладено договір поставки №15-001/11, згідно умов якого, далі мовою оригіналу: «поставщик обязуется в собственность покупателя товарно-материальные ценности в ассортименте, количестве и по ценам в соответствии с товарными накладными, являющимися неотьемлемой частью настоящего договора, а покупатель обязуется приять и оплатить его».
02.02.2015 року між ТОВ Трейд Коммодіті (покупець) та ТОВ АРЕНА-ЄВРОБУД (постачальник) укладено договір поставки №02-15/07, згідно з пунктом 1.1. постачальник передає покупцю нафтопродукти (товар) у власність відповідно до видаткової накладної, а покупець сплачує обумовлену сторонами вартість товару у строки та в порядку, що визначається цим договором.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд керується нормами Податково кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 44.1. статті 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 198 ПК України в редакції, чинній на момент проведення операцій, було передбачено наступне:
198.1. Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
198.2. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
198.3. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
198.5. Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу);
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Платник податку може включити на підставі бухгалтерської довідки до податкового кредиту виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, суми податку, сплачені (нараховані) у вартості товарів/послуг, необоротних активів, що не були включені до складу податкового кредиту при придбанні або виготовленні таких товарів/послуг, необоротних активів, та/або з яких були визначені податкові зобов`язання відповідно до цього пункту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання і податковий кредит визначаються на дату початку фактичного використання товарів/послуг, необоротних активів, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" .
198.6. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складання податкової накладної.
Згідно з пунктом 201.7. статті 201 ПК України, в редакції, чинній на момент проведення операцій, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до пункту 138.2. статті 138 ПК України, в редакції, чинній до 01.01.2015 року, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
На підставі підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 ПК України, в редакції, чинній до 01.01.2015 року, не включаються до складу витрат:
витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це контролюючому органу та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов`язань за звітний податковий період. Платник податків зобов`язаний відновити втрачені, знищені або зіпсовані документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження такої заяви до контролюючого органу.
Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.
Згідно з підпунктом 135.5.4. пункту 135.4. статті 135 ПК України, в редакції, чинній до 01.01.2015 року, дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов`язань, та включає: інші доходи, включають: вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.
Підпунктом 14.1.202. пункту 14.1. статті 14 ПК України, в редакції, чинній до 01.01.2015 року, передбачено, що продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.
Відповідно до пункту 44.2. статті 44 ПК України, в редакції, чинній з 01.01.2015 року, для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Згідно з підпунктом 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Для надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
Поряд з цим, окрім мінімально необхідних згідно податкового законодавства документів суд має перевірити й інші документи та обставини, які мають підтвердити реальність виконання спірної операції, що відображена в податковому обліку.
Виникнення спору обумовлено тим, що найбільш поширеним способом порушення норм податкового законодавства є штучне введення в операції реального сектору економіки інших суб`єктів господарювання з метою отримання податкових та інших переваг, надання таких переваг на користь третіх осіб, що призводить до порушень бюджетних інтересів держави та прямо пов`язано із діями таких суб`єктів господарювання, які в свою чергу знаходяться поза межами контролю податкових органів, та мають ознаки кримінальних правопорушень.
Саме для недопущення вказаних порушень здійснено податковий контроль, з огляду на те, що при відсутності фактичної реалізації товарів податковий кредит формується шляхом маніпулювання податковою звітністю, це здійснюється із проведенням транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобов`язання, зокрема, у випадках, коли операції здійснюються через посередників з метою штучного формування витрат та податкового кредиту, з метою надання вигоди третій особі, та не мають реального товарного характеру.
Виходячи із практики недопущення відображення в податковому обліку таких операцій вирішальним є підтвердження реальності операцій іншими належними та допустимими доказами, ніж видаткова та податкова накладна.
Як зазначено в листі Вищого адміністративного суду України "Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України" № 742/11/13-11 від 02.06.2011 року, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають, зокрема, обставини, що підтверджують рух активів у процесі здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Відповідно до частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року №996-ХІV (далі Закон №996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно до частини 2 статті 3 Закону №996 бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Як зазначено в статті 9 Закону №996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.
Досліджуючи копії первинних документів позивача, суд зазначає, що у видаткових накладних, оформлених на здійснення операцій з поставки нафтопродуктів не зазначено дату та номер довіреності на отримання нафтопродуктів;, у видаткових накладних виписаних на адресу: ПП «Металоресурси», ТОВ «Арена Євробуд», ТОВ «Стелс Консалтінг», ТОВ «Іновест Буд», ТОВ «Укрбазіс ЛТД», ТОВ «Білонга ІНК», ТОВ «Велес Інвест 2010» не зазначено прізвище, ініціали та посада особи, яка отримала товар, що в свою чергу унеможливлює ідентифікувати особу, яка отримувала товар.
Також, за наслідком перевірки встановлено факти оформлення видаткових накладних в містах відмінних від місць завантаження товарів, а саме: по підприємствах ТОВ «Екардо» та ТОВ «Лєсток» видаткові накладні оформлені у м.Харків. В ході проведення перевірки підприємством не надано підтверджуючих документів щодо здійснення виїзду до м. Харків посадових осіб ТОВ «Трейд Коммодіті» для підписання вказаних видаткових накладних, що в свою чергу унеможливлює встановити факт передачі нафтопродуктів. Крім того, у видаткових накладних зазначено місце складання - м.Харків, а у відповідних товарно-транспортних накладних зазначено пункт навантаження - м.Кам`янське (м. Дніпродзержинськ), що є фізично неможливим та ставить під сумнів peaльність проведення господарської операції.
Крім того, по підприємству ТОВ «Вермікуліт Трейд» видаткові накладні, які були надані перевірки оформлені в м. Маріуполь, по ТОВ «Регіон Кепітал» - у м. Ірпінь. В ході проведе перевірки позивачем не надано підтверджуючих документів щодо здійснення виїзду де Маріуполь та м. Ірпінь посадових осіб ТОВ «Трейд Коммодіті» для підписання вказаних в акті перевірки видаткових накладних. Вищезазначені факти унеможливлюють встановити факт передачі нафтопродуктів.
Щодо транспортування товару суд зазначає, що Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в України затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" визначено, що товарно - транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, призначений на списання товаро - матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення / оприбуткування, складського, оперативного обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу й обліку виконаної роботи. Завданням ТТН є посвідчення факту перевезення вантажу.
Згідно із затвердженою формою товарно-транспортної накладної №1-ТТН (нафтопродукт - Додаток 3 до Інструкції № 281/171/578/155): в графі «Пункт навантаження», «Пункт розвантаження» зазначається повна адреса.
З прибуттям нафтопродуктів до вантажоодержувача в автоцистерні перевіряється наявність і цілісність пломб, технічний стан автоцистерни, відповідність об`єму і густини нафтопродукту в автоцистерні об`єму і густині, зазначеним у товарно-транспортній накладній на відпуск нафтопродуктів за формою №1-ТТН (нафтопродукт), відповідність найменування, марки і виду нафтопродукту, зазначених у ТТН і паспорті якості на відвантажений нафтопродукт.
Так, в наданих до перевірки товарно-транспортних накладних не зазначено конкретне місцезнаходження пункту навантаження, а саме вказано лише, наприклад: «м.Дніпродзержинськ» та пункту розвантаження, а саме вказано лише: «м.Дніпродзержинськ». Тобто, не вказано конкретну адресу (номер будинку, у наявності корпус, кімнату або офіс), в результаті чого неможливо встановити, з якої адреси здійснювалось відвантаження товару та на якій адресі здійснювалось розвантаження товару.
Також в ТТН не зазначено номер подорожнього листа, номер резервуара, густину і температуринафтопродукту, час виїзду автоцистерни з підприємства, посаду, ПІБ особи, що одержувала товар (по підприємствах ТОВ «Лєсток», ТОВ «Укрбазіс ЛТД», ТОВ «Іновест буд», ТОВ «Доміант», ТОВ «Стелс Консалтінг»). Вказані факти унеможливлюють встановлення місця, де фактично було здійснено навантаження придбаних ТОВ «Трейд Коммодіті» нафтопродуктів та чи фактично здійснювались перевезення вантажу на адресу ТОВ «Трейд Коммодіті».
Таким чином, товарно-транспортні накладні, надані до перевірки, не містять обов`язкових реквізитів, оформлені з порушенням вимог Інструкції № 281/171/578/155, не відповідають вимогам статті 9 Закону №996 та не є первинними документами, внаслідок чого не можуть підтверджувати факт транспортування та фактичного отримання нафтопродуктів ТОВ «Трейд-Коммодіті» від контрагентів - постачальників, зазначених в акті перевірки. Крім того, по підприємству ТОВ «Вермікуліт Трейд» взагалі не надано до перевірки товарно - транспортні накладні на перевезення нафтопродуктів, факт транспортування та фактичного отримання товару документально не підтверджено.
В наданих до перевірки договорах на постачання товару зазначено, що якість товару, що постачається за договорами, має відповідати ГОСТ, ДСТУ або ТУ.
Відповідно до статті 268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупроводжувальним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.
Не надання до перевірки сертифікатів якості на придбаний товар, унеможливлює визначення походження товару, його ідентифікацію, а відповідно і його легальність.
Тому, щоб з`ясувати чи мала будь-яка операція реальний характер, відповідно до статті 85 ПК України платник податків повинен надати всі документи що стосуютьсяперевірки, в тому числі і акти приймання -передачі, сертифікати якості, ТТН та ін., які в свою чергу повинні нести певну інформацію щодо виконаних операцій та яка б допомагала ідентифікувати їх обсяг.
Також, суд бере до уваги обставини, встановлені судовими рішеннями в інших справах, які набрали законної сили (де фігурував той самий вирок від 20.02.2017 року) за позовом ТОВ «Трейд Коммодіті» до Офісу великих платників ДФС: №804/8262/17, 804/8332/17, 804/8279/17.
Крім того, суд враховує практику Верховного Суду, зокрема, постановою Верховного Суду від 16.01.2018 по №2а-7075/12/2670 було розглянуто аналогічну справу та суд зазначив, що первинні документи підписані контрагентом позивача є неналежними, оскільки вони підписані особою, яка фактично фінансово-господарською діяльністю не займається та зазначив, що статус фіктивного, нелегального підприємства не сумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Суд зазначає, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Відсутність реально вчиненої господарської операції та, як наслідок, юридична дефектність відповідних первинних документів, не дозволяє формувати дані податкового обліку навіть незалежно від спрямованості умислу платників податку - учасників відповідної операції. Надані позивачем первинні документи є неналежними, оскільки підписані від імені осіб, які значились як директори товариств, проте фактично фінансово-господарською діяльністю не займались, адміністративно-розпорядчі функції керівника підприємств не виконували, відтак, господарські операції з такими товариствами не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
З огляду на формальність зазначених вище по тексту договорів та складених на їх виконання документів, на відсутність економічної складової, ділової мети, відсутність відповідальних осіб за здійснення господарської операції, суд дійшов висновку про те, що висновок контролюючого органу викладений в акті перевірки є правомірним.
На підставі підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки (пункт 58.1 статті 58 ПК України).
Таким чином, оскаржувані податкові повідомлення-рішення внесені відповідачем за наявності законодавчих підстав та у встановленому порядку.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги ТОВ «ТРЕЙД КОММОДІТІ» не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 14.06.2021 року.

Суддя М.В. Бондар