Справа № 200/568/21-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 р. Справа№200/568/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), відповідно до якого просив суд:

- визнати протиправною відмову відповідача щодо зарахування до вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік позивачу;

- зобов`язати відповідача зарахувати вислугу років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік позивачу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 2005 року по 2010 рік перебував на службі в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань Мічурінської виправній колонії №57.

Позивач зазначає, що 22.09.2020 року ним було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , де він проходить військову службу техніком експлуатаційного відділення експлуатаційного відділу військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування до його вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік який був залишений без реалізації посилаючись на наказ Міністерства Оборони України від 14.08.2014 року №530, яким визначено документи, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах, а саме: довідки кадрових органів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, про службу в цих військових формуваннях, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах.

Позивач зазначає, що довідки з кадрових органів в нього немає та немає можливості її взяти, оскільки Мічурінська виправна колонія № 57 знаходиться на непідконтрольній Україні території. Доказами того, що він перебував на службі в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань Мічурінській виправній колонії №57, є копія довідки виданої Державним департаментом України з питань виконання покарань № 85 від 26.02.2010 року та відповідні відомості про проходження служби у трудовій книжці серії НОМЕР_2 в якій зазначено дату та номер наказів про прийняття та звільнення зі служби, також відомість з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 23.07.2019 року № 2586/10/05-02, протокол за пенсійною справою виданий Головним управлінням ПФУ в Донецькій області від 18.07.2019 року.

Позивач вважає залишення без реалізації рапорту щодо зарахування до його вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік протиправним, оскільки в трудовій книзі є належні записи про його роботу у спірний період.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, надав письмовий відзив, відповідно до якого зазначив, що 22.09.2020 року позивачем було подано рапорт командиру військовій частини НОМЕР_1 щодо зарахуванням до вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік який був залишеним без реалізації з резолюцією командира військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення право оскарження даного рішення в суді.

Вказує, що у трудовій книжці НОМЕР_2 позивача не вказано в свідоцтві о праці дати звільнення зі служби у системі виконання покарань та є відмінність від копії довідки № 85 від 26.02.2010 року, виданої державним департаментом України з питань виконання покарань, де вказано що він служив у системі виконання покарань та призначений наказом № 54 по особовому складу від 10.06.2005 року, а в копії трудовій книжці вказано призначення Наказом по особовому складу № 75 від 10.06.2005 року

Також зазначив, що згідно копії довідки № 85 від 26.02.2010 року, виданої державним департаментом України з питань виконання покарань визначено що пільговий стаж для позивача є 1,4 роки, але згідно постанови кабінету міністрів України від 17.07.1992 року № 393 п. З п/п Г до вислуги років для призначення пенсій особам зараховується на пільгових умовах, і визначається один місяць служби за сорок днів, і в перерахунку чотирьох років, вісім місяців, дев`ятнадцять днів (4 років 8 місяців, 19 днів) пільговий стаж має бути один рік, шість місяців, двадцять шість днів (1 рік, 6 місяців, 26 днів).

Відповідач вказав, що статтями 17-1 та 17-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262- XII визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530 затверджено Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей.

Відповідно абзацу 7 пункту 1.1 наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року визначається що організація роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, які проходили службу і звільнилися з інших військових формувань та правоохоронних органів, і членів їх сімей здійснюється відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, нормативно-правових актів, які регулюють діяльність цих формувань та органів.

Також звернув увагу на те, що згідно з 2.9 Положення №530 обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється за послужним списком з особової справи військовослужбовця. Цим пунктом визначається вичерпний перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах.

Відповідач вважає, що тільки визначеними документами необхідно підтвердити вислугу років, а в даному випадку це довідки кадрових органів Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, інших військових Формувань, утворених відповідно до законів України, про службу в цих військових формуваннях, яка підлягає зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 200/568/21-а та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 травня 2021 року.

Представники сторін у судове засідання призначене на 11 травня 2021 року не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Пунктом 1 частини 3 вказаної статті встановлено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними матеріалами справи, у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 3-4).

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 від 30 вересня 2019 року (а.с. 5) та є отримувачем пенсії за вислуги років, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року, що підтверджується протоколом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 18.07.2019 року за пенсійною справою № (Державний департамент з питань виконання покарань) (а.с. 8).

З матеріалів справи судом встановлено, що 22.09.2020 року позивач звернувся до командиру військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо зарахування до його вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби в органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 року. До рапорту додав ксерокопію трудової книжки та копію відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків та копію протоколу за пенсійною справою № від 18.07.2019 року (а.с. 10)

За наслідком розгляду поданого рапорту та доданих до неї документів відповідачем було залишено його без реалізації з резолюцією командира військової частини НОМЕР_1 про роз`яснення право оскарження даного рішення в суді (а.с. 10).

Відповідно до листа Військової частини НОМЕР_1 від 22.03.2021 року № 623/617 судом встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у зарахуванні до вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 року у зв`язку з тим, що відповідно до п. 2.9 Наказу Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530 є зазначений перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років, які у нього відсутні (а.с.33)

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам.

Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Порядок розроблено відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанов Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", від 22 грудня 1995 року № 1037 "Про надбавки до посадових окладів працівників, зайнятих на шифрувальній роботі", від 15 червня 1994 року № 414 "Про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці", від 11 серпня 1995 року № 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах", від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".

Дія цього Порядку (крім розділів II, V-IХ, ХІI-ХХV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами.

Грошове забезпечення, за умовами пункту 2 цього Порядку, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди; допомоги.

Згідно з пунктом 3 Порядку підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 4 Порядку грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

Розділом IV зазначеного Порядку регулюються питання виплати надбавки за вислугу років.

Згідно з пунктом 1 зазначеного розділу Порядку щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках посадового окладу (за основною чи тимчасово займаною посадою) з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах: від 1 до 5 років - 25 відсотків; від 5 до 10 років - 30 відсотків; від 10 до 15 років - 35 відсотків; від 15 до 20 років - 40 відсотків; від 20 до 25 років - 45 відсотків; від 25 і більше років - 50 відсотків.

Пунктом 3 розділу IV Порядку передбачено, що для виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди, зокрема, зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (зі змінами).

Так, відповідно до норм постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей визначено, що до вислуги років зараховуються час перебування на посадах службовців у виправно-трудових установах, в органах і установах виконання покарань, слідчих ізоляторах, лікувально-трудових профілакторіях, інспекціях виправних робіт, підрозділах кримінально-виконавчої інспекції та невоєнізованої професійно-пожежної охорони, які переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ та Державної кримінально-виконавчої служби за переліком посад і на умовах (в порядку), затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ та Міністерством юстиції (абзац 13 пункту 1).

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-ІV Про Державну кримінально-виконавчу службу України, служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Частиною 3 статті 23 вказаного Закону передбачено, що пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист.

Відповідно до статті 17 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ (далі Закон України №2262-ХІІ) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються, зокрема, час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Статтями 17-1 та 17-2 Закону України №2262-ХІІ визначено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Перелік документів, що підтверджують окремі періоди військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах визначається Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, у Міністерства оборони відсутні повноваження визначати переліку документів що підтверджують окремі періоди військової служби, оскільки такі повноваження законом № 2262-ХІІ надані виключно Кабінету Міністрів України (який є колегіальним органом).

Отже, суд не приймає посилання відповідача на визначення Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 року № 530 вичерпного переліку вказаних документів.

Згідно з нормами частини 4 статті 5 Закону України Про Збройні Сили України трудові відносини працівників Збройних Сил України регулюються законодавством про працю.

Кодекс законів про працю України визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Кодекс законів про працю України, згідно статті 1, регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

Відповідно до статті 3 законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Особливості праці членів кооперативів та їх об`єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, фермерських господарств, працівників підприємств з іноземними інвестиціями визначаються законодавством та їх статутами. При цьому гарантії щодо зайнятості, охорони праці, праці жінок, молоді, осіб з інвалідністю надаються в порядку, передбаченому законодавством про працю.

Відповідно до статті 48 зазначеного Кодексу трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Суд зазначає, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_6 позивач з 15.06.2005 року Служив у системі виконання покарань чотири роки вісім місяців дев`ятнадцять днів (04 роки 08 місяців 19 днів) Мічурінській виправній колонії № 57 (наказ МВС (№57) № 75о/с від 10.06.2005 року та наказ № МВС (№57) № 16 о/с від 04.03.2010 року) (а.с. 6).

Відповідно до п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58 (далі-Інструкції №58), після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Суд не приймає посилання відповідача, у відзиві на позовну заяву на те, що у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 не вказано в свідоцтві о праці дати звільнення зі служби у системі виконання покарань, оскільки, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Крім того, відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

Отже, чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Суд зазначає, що зі змісту наданої позивачем трудової книжки можливо встановити назву організації та періоди роботи, з аналізу усіх граф трудової книжки (відомості про накази, реквізити посадових осіб, що вчиняли записи, тощо).

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З відбору та аналізу правових норм суд дійшов висновку, що відповідач своїми діями не забезпечив справедливої рівноваги, запобігаючи несприятливим наслідкам, які можуть виникнути після прийняття такого рішення для захисту основоположних прав конкретної особи, використовуючи свої функції, покладені статтею 19 Конституції України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Належних доказів правомірності незарахування вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) позивачу періоду проходження служби в органах виконання покарань відповідачеми суду не надано.

На підставі вищевикладеного суд приходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову відповідача щодо зарахування до вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік позивачу, а також зобов`язання відповідача зарахувати позивачу вислугу років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби в органах виконання покарань з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати ним понесено не було, отже, відшкодуванню вони не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 за №58, постановами Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників», «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування до вислуги років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби у органах виконання покарань в період з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік ОСОБА_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) зарахувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) вислугу років у Збройних Силах України (календарної та пільгової) періоду проходження служби в органах виконання покарань з 10.06.2005 року по 04.03.2010 рік.

Повне судове рішення складене 12 травня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч