Справа № 320/12137/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2021 року справа № 320/12137/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сидорчук А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РГК" до Головного управління ДПС у Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, про стягнення коштів та моральної шкоди,

за участю представників:

від позивача: адвокат Чередніченко М.М. (ордер №604658 від 18.02.2021), адвокат Новогребельська І.М. (ордер №1089778 від 18.02.2021)

від відповідача: Леошко Д.Д. (діє в порядку самопредставництва юридичної особи, наказ від 27.01.2021 №42-о, витяг із ЄДР)

від третьої особи: не з`явився

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «РГК» (далі - позивач, ТОВ «РГК») з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ТОВ «РГК» пеню в розмірі 4939747,76 грн., нараховану на суму бюджетної заборгованості за період з 21.04.2014 по 04.04.2018; пеню в розмірі 903111,78 грн., нараховану на суму бюджетної заборгованості за період з 05.04.2019 по 25.12.2019; збитки у розмірі 7151915,51 грн.; інфляційні втрати у розмірі 14317514,54 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019; 3 проценти річних у розмірі 1858076,87 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019; моральну шкоду у розмірі 10000000,00 грн., а всього 39170366,46 грн., у зв`язку з протиправною бездіяльністю Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 10952811,00 грн., заявленої згідно з декларацією за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014), як такої, що є неузгодженою та підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ «РГК».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №320/12137/20, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовку справи до судового розгляду, витребувано докази від сторін та призначено підготовче засідання на 14.01.2021.

Також ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області (далі - третя особа).

23 грудня 2020 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з тим, що вона підписана Давидюком Романом Миколайовичем, якого відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 19.02.2019 у справі №911/3456/15 відсторонено від виконання повноважень ліквідатора у справі №911/3456/15 про банкрутство ТОВ «РГК».

24 грудня 2020 року на адресу суду від третьої особи надійшли письмові пояснення по суті позову та докази, які були долучені судом до матеріалів справи.

29 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, долучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 витребувано докази у справі від Міністерства юстиції України. Повторно витребувано докази від позивача. Продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі на 30 календарних днів та відкладено підготовче судове засідання на 18.02.2021.

02 лютого 2021 року на офіційну електронну адресу суду від Міністерства юстиції України надійшли витребувані ухвалою суду від 14.01.2021 докази.

16 та 18 лютого 2021 року на адресу суду від позивача надійшли відповідь на відзив та повідомлення про підтримання позовних вимог.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та відкладено підготовче судове засідання на 04.03.2021, у зв`язку із клопотанням представника відповідача про надання часу для підготовки заперечень на відповідь на відзив.

04 березня 2021 року на адресу суду від позивача надійшли додаткові докази, які були долучені судом до матеріалів справи.

Також 04.03.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки спір у цій справі не є публічно-правовим та не підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися за правилами Господарського процесуального кодексу України, а також клопотання про заміну відповідача ГУ ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377) на правонаступника ГУ ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.03.2021 задоволено клопотання представника відповідача про заміну відповідача на правонаступника. Замінено відповідача у даній справі - ГУ ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377) на його правонаступника - ГУ ДПС у Київській області, як відокремлений підрозділ ДПС України (ідентифікаційний код 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а). Витребувано докази від відповідача та відкладено підготовче судове засідання на 19.03.2021.

18 березня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Також 18.03.2021 на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшли додаткові докази, які були долучені судом до матеріалів справи.

19 березня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшли витребувані ухвалою суду від 04.03.2021 докази.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.03.2021 відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі та відкладено підготовче судове засідання на 31.03.2021.

31 березня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення, заява про застосування позовної давності та клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 з метою надання позивачу часу для підготовки письмових пояснень на клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та заяви про застосування позовної давності підготовче судове засідання відкладено на 06.04.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 22.04.2021.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в ході розгляду справи №320/1844/19 рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2019, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019, встановлено факт протиправної бездіяльності щодо неподання Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 10952811,00 грн., заявленої згідно з декларацією за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014), як такої, що є неузгодженою та підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ «РГК». Внаслідок чого суд зобов`язав податковий орган подати відповідний висновок, стягнув з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ТОВ «РГК» заборгованість бюджету із відшкодування ПДВ за спірний період та пеню, нараховану на суму такої заборгованості, за період з 05.04.2018 по 04.04.2019.

Позивач пояснює, що через несвоєчасне відшкодування відповідачем бюджетної заборгованості з податку на додану вартість у нього виникло право на стягнення пені, нарахованої на суму такої заборгованості, що визначено у пункті 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України). При цьому, в межах справи №320/1844/19 не заявлялись позовні вимоги про стягнення на користь ТОВ «РГК» пені за період з моменту виникнення заборгованості - 21.04.2014 по 04.04.2018. Також останнім днем, за який стягнуто пеню вказаним вище рішенням суду є 04.04.2019, однак судове рішення у справі №320/1844/19 виконано відповідачем лише 25.12.2019.

Отже, позивач вважає, що на суму бюджетної заборгованості має бути нарахована пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії з 21.04.2014 по 04.04.2018 та з 05.04.2019 по 25.12.2019.

Також позивач вказує, що оскільки грошове зобов`язання в сумі 10952811,00 грн. було прострочено відповідачем на 2065 днів, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з нього підлягає стягненню 1858076,87 грн. трьох процентів річних та 14317514,54 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.05.2014 по 25.12.2019.

Крім того, позивач посилається на норму підпункту 17.1.11 пункту 17.1 статті 17 ПК України, згідно з якою платник податків має право на повне відшкодування збитків (шкоди), заподіяних незаконними діями (бездіяльністю) контролюючих органів (їх посадових осіб), у встановленому законом порядку та норму статті 1173 ЦК України, якою встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Вказує, що з вини відповідача ТОВ «РГК» понесло збитки у розмірі 7151915,51 грн. за несвоєчасне бюджетне відшкодування податку на додану вартість в розмірі 10952811,00 грн., які на думку позивача також підлягають стягненню на його користь.

У відзиві на позовну заяву відповідач наполягав на тому, що позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогою про стягнення пені за період з 21.04.2014 по 04.04.2018.

Також відповідач зазначає про те, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі №320/1844/19 виконано 23.12.2019, а не як стверджує позивач 25.12.2019.

Крім того, відповідач вважає помилковим посилання позивача на норми статті 625 ЦК України щодо нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Вказує, що спірні правовідносини є публічно-правовими і регулюються лише нормами спеціального законодавства.

У відзиві на позовну заяву відповідач стосовно відшкодування відповідачем збитків у розмірі 7151915,51 грн. вказує, що обґрунтовуючи таку вимогу, позивач зазначає, що станом на 20.04.2014 у нього була заборгованість по основній сумі кредиту перед ПАТ «Комерційний банк «Надра» в розмірі 72000000,00 грн. За твердженням позивача, він розраховував отримати 20.04.2014 відшкодування суми ПДВ у розмірі 10952811,00 грн. по декларації за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014) і всю суму перерахувати ПАТ «Комерційний банк «Надра» в якості часткового погашення боргу по основній сумі кредиту. Разом з тим, у зв`язку з бездіяльністю відповідача, позивач не зміг перерахувати ці кошти, що в подальшому призвело до понесення ним збитків у розмірі 6685595,83 грн. інфляційних нарахувань та 466319,68 грн. трьох процентів річних згідно з ухвалою Господарського суду Київської області від 11.01.2016 у справі №911/3456/15. ГУ ДПС у Київській області зауважує, що вищезазначені суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту розраховані позивачем на основну суму кредиту 72000000,00 грн., яка з вини боржника не погашалася з 21.12.2012.

Третьою особою надано пояснення по справі, в яких зазначено про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Третьою особою також вказано про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України, оскільки останні регулюються нормами податкового та бюджетного законодавства

У відповіді на відзив відповідача на позовну заяву та пояснень третьої особи по суті спору позивач, зокрема зазначив, що та обставина, що кошти на виконання рішення суду від 19.06.2019 у справі №320/1844/19 сплачені 23.12.2019, а не 25.12.2019, не є підставою для відмови в задоволенні позову, а є виключно підставою для стягнення з відповідача пені на два дня менше, а саме за період з 05.04.2019 по 23.12.2019, та в меншому розмірі, а саме у сумі 896270,02 грн.

Доводи відповідача про недотримання ТОВ «РГК» строку для подання позову про стягнення пені за період з 21.04.2014 по 04.04.2018, на думку позивача, є безпідставними. Про порушення свого права на отримання пені за даний період позивач дізнався лише 23.12.2019, оскільки саме тоді була сплачена основна заборгованість без врахування пені за вищевказаний період. В свою чергу, сукупний аналіз положень пункту 43.3 статті 43, пункту 102.5. статті 102, пункту 200.23 статті 200 ПК України свідчить про те, що строк звернення до адміністративного суду з таким позовом встановлюється протягом 1095 календарних днів з дня, коли особа довідалася про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивач також вказує, що посилання відповідача на той факт, що він начебто ще з 2012 року не виконував зобов`язання перед ПАТ «Комерційний банк «Надра» за кредитним договором не має ніякого правового значення для стягнення збитків в цій справі. Якщо б позивач сплатив би ПАТ «Комерційний банк «Надра» 20.04.2014 кредитну заборгованість у розмірі 10952811,00 грн., то остання була б частково погашена. ТОВ «РГК» в цьому випадку не відшкодовувало ПАТ «Комерційний банк «Надра» кошти у розмірі 7151915,51 грн.

У наданих запереченнях на відповідь на відзив ГУ ДПС у Київській області викладено ті ж самі факти, що й у відзиві на позовну заяву.

У судове засідання, призначене на 22.04.2021, з`явились представники позивача та відповідача. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд дослідив матеріали справи та закінчив з`ясування обставин справи. Перед стадією судових дебатів представником позивача подано клопотання про подальший розгляд в порядку письмового провадження.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.04.2021 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

30.04.2021 на адресу суду від представника відповідача надійшла заява від 23.04.2021 про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні із викликом сторін.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2021 клопотання представника відповідача про здійснення розгляду справи №320/12137/20 у судовому засіданні з повідомленням сторін задоволено. Призначено судове засідання у справі на 19.05.2021. В судовому засіданні 19.05.2021 судом було оголошено перерву до 01.06.2021.

В судовому засіданні 01.06.2021 представники позивача повністю підтримали адміністративний позов з підстав, наведених у позові, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні повністю.

Третя особа явку уповноваженого представника у судові засідання по справі не забезпечила. Про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомлено, клопотань не надходило.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.06.2021 згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 7151915,51 грн. та моральної шкоди у розмірі 10000000,00 грн.

Тому у цій справі суд розглядає позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 4939747,76 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості за період з 21.04.2014 по 04.04.2018; пені в розмірі 903111,78 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості за період з 05.04.2019 по 25.12.2019; інфляційних втрат у розмірі 14317514,54 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019 та 3 процентів річних у розмірі 1858076,87 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019.

Заслухавши представників позивача та відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «РГК» (ідентифікаційний код 37066355) зареєстроване 01.04.2010 як юридична особа за адресою: 09600, Київська обл., Рокитнянський район, смт Рокитне, вул. Ентузіастів, буд. 3, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.03.2019 (том 1, а.с. 22-23).

Відповідно до витягу з реєстру платників податку на додану вартість від 29.12.2020 №037 позивач є платником податку на додану вартість з 12.11.2019, індивідуальній податковий №94 (том 1, а.с. 159).

Як вбачається з матеріалів справи, 19.03.2014 позивачем до Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було подано податкову декларацію з ПДВ за лютий 2014 року (вх.. № від 19.03.2014), в якій платником самостійно визначено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 10952811,00 грн. (том 1, а.с.39-40).

25 березня 2014 року до зазначеної вище декларації позивач подав уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку з виправленням ним самостійно виявлених помилок за лютий 2014 року (вх. № від 25.03.2014) (том 1, а.с.37-38).

Разом з податковою декларацією позивачем подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування у розмірі 10952811,00 грн. на рахунок платника у банку (том 1, а.с.36).

Враховуючи подану заяву, Білоцерківською ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області було проведено позапланову документальну виїзну перевірку, за результатами проведення якої складено довідку 15.04.2014 №1017/15-1/37066355 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування ТОВ «РГК» код за бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за лютий 2014 року».

Згідно з висновком проведеною перевіркою не встановлено порушень при відображенні ТОВ «РГК» у декларації за лютий 2014 року з урахуванням уточнюючого розрахунку бюджетного відшкодування ПДВ за рахунок платника у банку у сумі 10952811,00 грн. (том 1, а.с. 30-35).

Судом встановлено, що в провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала справа №320/1844/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» до Головного управління ДФС у Київській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області, в якій позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Київській області щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість у розмірі 10952811,00 грн., заявленої згідно декларації за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014), як такої, що є узгодженою та підлягає відшкодуванню з бюджету на користь позивача; зобов`язати Головне управління ДФС у Київській області подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області висновок із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 10952811,00 грн., заявленої згідно декларації за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014), що підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ «РГК»; стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на користь ТОВ «РГК» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2014 року у розмірі 10952811,00 грн., заявлену згідно декларації за лютий 2014 (вх. № від 19.03.2014) та пеню в розмірі 1248620,45 грн., нараховану на суму такої бюджетної заборгованості за період з 05.04.2018 по 04.04.2019.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі №320/1844/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019, адміністративний позов повністю задоволено (том 1, а.с.41-53).

Ухвалою Верховного Суду від 12.02.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДПС у Київській області, яке є правонаступником Головного управління ДФС у Київській області, на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі №320/1844/19.

23 грудня 2019 року органом державного казначейства шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок ТОВ «РГК» було відшкодовано позивачу суму бюджетного відшкодування у розмірі 10952811,00 грн., що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Податковий блок» та платіжним дорученням від 23.12.2019 №238910969 (том 1, а.с.84,102-103).

Як вбачається зі змісту позовних вимог у даній справі, у зв`язку з протиправною бездіяльністю Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області щодо неподання до Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області висновку із зазначенням суми податку на додану вартість в розмірі 10952811,00 грн., заявленої згідно з декларацією за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014), як такої, що є неузгодженою та підлягає відшкодуванню з бюджету на користь ТОВ «РГК», позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області:

- на підставі пункту 200.23 статті 200 ПК України пеню у розмірі 4939747,76 грн. та 903111,78 грн., нараховану на вказану суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ за період з моменту її виникнення - 21.04.2014 по її день погашення - 25.12.2019 без урахування періоду, за який таку вже було стягнуто судовим рішенням у справі №320/1844/19, а саме за період з 05.04.2018 по 04.04.2019;

- на підставі статті 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 14317514,54 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019 та 3 проценти річних у розмірі 1858076,87 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції станом на момент подачі податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року) бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано статтею 200 ПК України (далі - у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, тобто після проведення перевірки та підтвердження контролюючим органом в ході проведеної перевірки заявленої ТОВ «РГК» суми бюджетного відшкодування з ПДВ у декларації за лютий 2014 року).

Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 200.2 та 200.3 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України передбачено, що якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

За приписами пункту 200.7 статті 200 ПК України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктом 200.8 статті 200 ПК України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 ПК України протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

При цьому, за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України (пункт 200.11 статті 200 ПК України).

У силу положень пункту 200.12 статті 200 ПК України контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу (пункт 200.13 статті 200 ПК України).

Пунктом 200.23 статті 200 ПК України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених пунктами 200.7 та 200.8 статті 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірок, цей орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п`яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

На суми податку, не відшкодовані протягом визначених статтею 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Як вбачається з рішення Київського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 у справі №320/1844/19 довідкою Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було підтверджено заявлену ТОВ «РГК» до відшкодування суму ПДВ на рахунок платника у банку у розмірі 10952811,00 грн., згідно з декларацією з ПДВ за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014).

До 20.04.2014 включно відповідач зобов`язаний був скласти та подати до відповідного органу казначейської служби висновок стосовно позивача із зазначенням суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, однак цих дій Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області не було проведено і цим було порушено право позивача на відшкодування суми ПДВ, заявленої до відшкодування згідно з декларацією за лютий 2014 року (вх. № від 19.03.2014) з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за лютий 2014 року (вх. № від 25.03.2014) (том 1, а.с.41-53).

Положеннями частини четвертої статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, в адміністративній справі №320/1844/19, судове рішення у якій набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 25.09.2019, встановлені обставини, які стосуються предмету цього судового розгляду і не потребують доказуванню у цій справі.

Так, з урахуванням встановлених вище обставин, враховуючи, що датою складання довідки Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у Київській області є 15.04.2014, то п`ятиденний строк на складання та подачу висновку про бюджетне відшкодування суми ПДВ у розмірі 10952811,00 грн., згідно з декларацією з ПДВ за лютий 2014 року, спливає 22.04.2014 (з урахуванням святкового дня (Пасха) - 20.04.2014 та наступного за святковим днем вихідного дня - 21.04.2014).

Тобто право на нарахування пені у позивача за сумою ПДВ, що підлягає відшкодуванню згідно з податковою декларацією з ПДВ за лютий 2014 року, виникло з 30.04.2014 (з урахуванням 5-ти операційних днів після закінчення строку отримання висновку про бюджетне відшкодування).

Кінцевою датою нарахування такої пені є 23.12.2019 (день фактичного перерахування бюджетної заборгованості).

Отже, сума пені, що підлягає нарахуванню та стягненню на користь позивача розраховується за період з 30.04.2014 по 04.04.2018 (попередній день перед днем нарахування ТОВ «РГК» суми пені при розгляді справи №320/1844/19) та з 05.04.2019 (наступний день після дня нарахування ТОВ «РГК» суми пені при розгляді справи №320/1844/19) по 23.12.2019.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України пеня нараховується на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, тобто облікова ставка не змінюється протягом строку, за який розраховується пеня. При розрахунку суми пені, яка повинна бути нарахована на суму бюджетної заборгованості за період з 30.04.2014 по 04.04.2018 та з 05.04.2019 по 23.12.2019, застосовується облікова ставка Національного банку України на рівні 9,5%.

Відтак, сума пені, що підлягає нарахуванню та стягненню на користь ТОВ «РГК» за період з 30.04.2014 по 04.04.2018 (1436 днів) становить: 10952811,00 грн. (сума несвоєчасно відшкодованого ПДВ) Ч 9,5% (облікова ставка НБУ з 15.04.2014) х 1436 днів (прострочення відшкодування) х 120% / 365 днів = 4912380,75 грн.

Сума пені, що підлягає нарахуванню та стягненню на користь ТОВ «РГК» за період з 05.04.2019 по 23.12.2019 (263 дні) становить: 10952811,00 грн. (сума несвоєчасно відшкодованого ПДВ) Ч 9,5% (облікова ставка НБУ з 15.04.2014) х 263 дні (прострочення відшкодування) х 120% / 365 днів = 899690,90 грн.

Враховуючи викладене, суд частково задовольняє позовні вимоги ТОВ «РГК» про стягнення із Державного бюджету України пені на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за лютий 2014 року за період з 30.04.2014 по 04.04.2018 у розмірі 4912380,75 грн. та за період з 05.04.2019 по 23.12.2019 у розмірі 899690,90 грн.

При цьому, щодо клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, суд зазначає таке.

Статтею 102 ПК України передбачено строк давності у 1095 днів, зокрема на право контролюючого органу щодо проведення перевірки та самостійного визначення суми грошових зобов`язань (пункт 102.1 статті 102 ПК України); стягнення податкового боргу (пункт 102.4 статті 102 ПК України); право платника податків на подання заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування (пункт 102.5 статті 102 ПК України).

Крім того, положеннями пункту 43.3 статті 43 ПК України встановлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Системний аналіз положень статті 43 та пункту 200.23 статті 200 ПК України дає підстави для висновку про те, що пеня нараховується на суму бюджетної заборгованості в силу Закону та не залежить від волевиявлення платника податку на додану вартість.

Визначений законодавцем строк в 1095 днів також свідчить на користь висновку про те, що ПК України надано можливість захистити своє право на стягнення пені у зв`язку з несвоєчасним відшкодування державою ПДВ протягом цього строку.

Таким чином, після закінчення установлених чинним законодавством строків для адміністративної процедури перевірки наявності у платника права на бюджетне відшкодування у результаті невчинення компетентними органами належних дій невідшкодовані суми перетворюються на бюджетну заборгованість.

При цьому, право платника податків на стягнення заборгованості з бюджетного відшкодування ПДВ та нарахованої пені повинно бути реальним і забезпечуватись практичною можливістю, в тому числі, шляхом звернення до суду.

Відповідно до пункту 5.2 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Вирішуючи питання щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду слід враховувати й те, що в силу положень пункту 102.4 статті 102 ПК України контролюючим органам надано право стягнення податкового боргу протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення такого податкового боргу.

Оскільки контролюючі органи наділені правом стягнення з платників податків податкового боргу та пені на нього протягом 1095 днів то, для цілей забезпечення принципів справедливості, рівності і балансу у відносинах між платниками і державою, аналогічне право на стягнення пені протягом 1095 днів повинно бути забезпечено і для платників податків.

З огляду на таке, суд вважає, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

При цьому, строк звернення до суду з позовними вимогами про стягнення пені, нарахованої на суму бюджетної заборгованості з відшкодування ПДВ, слід обчислювати з наступного дня після її фактичного погашення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 24.10.2019 у справі №810/1227/17 та від 02.02.2021 у справі №810/1506/17.

Враховуючи викладене, позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 ПК України, тобто протягом 1095 днів з наступного дня після повної сплати податковим органом суми бюджетного відшкодування, позаяк пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення повернення бюджетного відшкодування до тих пір поки не буде відшкодовано кошти.

Як було встановлено судом вище, перерахування та виплата позивачу суми бюджетної заборгованості у розмірі 10952811,00 грн. була здійснена 23.12.2019 згідно з платіжним дорученням від 23.12.2019 №238910969. З даною позовною заявою про стягнення пені позивач звернувся 24.11.2020, тобто з дотриманням відповідного строку звернення до суду.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 14317514,54 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019 та трьох процентів річних у розмірі 1858076,87 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо тверджень відповідача та третьої особи, що вказана норма не може бути застосована до спірних правовідносин, суд вказує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Суд також звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, в якій Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення інфляційних нарахувань та суми 3% річних є видом відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. За змістом статті 1192, частини другої статті 22 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка. Зокрема, пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Далі Велика Палата Верховного Суду вказала: «…У справі, що розглядається, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою, а основною - вимога про сплату заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ. При вирішенні спору про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів перед судом обов`язково постане питання про наявність заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, суму такої заборгованості, строк сплати такої заборгованості та тривалість прострочення, тобто питання, спір щодо яких підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що спір щодо вимоги про стягнення з бюджету інфляційних та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, належить розглядати за правилами адміністративного судочинства незалежно від того, чи поєднана така вимога з однією з вимог, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 5 КАС України, чи поєднана вона з вимогою про стягнення заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ та чи розглянуті такі вимоги в іншій справі.

Враховуючи зазначене вище, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір відноситься до юрисдикції адміністративних судів.».

З урахуванням вказаної вище позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4590/19, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

При цьому, слід зауважити, що відповідач не навів спростувань щодо розрахованих позивачем сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Разом з тим, розглядаючи його заяву про застосування позовної давності, суд вказує таке.

Враховуючи акцесорний та похідний характер визначених статтею 625 ЦК України зобов`язань, спори про стягнення передбачених ним грошових сум підлягають розгляду за тими правилами, які визначені для основного спору.

Отож вимога про стягнення з бюджету інфляційних втрат та річних процентів, нарахованих на прострочену суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ, розглядається у межах передбаченого пунктом 102.5 статті 102 ПК України строку звернення до суду. Тобто протягом 1095 днів з наступного дня після повної сплати податковим органом суми бюджетного відшкодування, які позивачем не пропущені.

У зв`язку з чим, посилання відповідача на загальні положення цивільного процесуального законодавства щодо строку позовної давності є безпідставними, так як останні не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Щодо порядку нарахування інфляційних втрат необхідно зазначити наступне.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; проте, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 №1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок №1078), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку №1078).

Таким чином, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку №1078.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Враховуючи зазначене, за період з 01.05.2014 по 23.12.2019 (день фактичного перерахування бюджетної заборгованості) загальна сума інфляційних нарахувань на прострочену суму боргу в сумі 10952811,00 грн. становить:

[Сукупний індекс інфляції] = 103,80% (індекс інфляції за травень 2014 року) х 101,00% (індекс інфляції за червень 2014 року) х 100,40% (індекс інфляції за липень 2014 року) х 100,80% (індекс інфляції за серпень 2014 року) х 102,90% (індекс інфляції за вересень 2014 року) х 102,40% (індекс інфляції за жовтень 2014 року) х 101,90% (індекс інфляції за листопад 2014 року) х 103,00% (індекс інфляції за грудень 2014 року) х 103,10% (індекс інфляції за січень 2015 року) х 105,30% (індекс інфляції за лютий 2015 року) х 110,80% (індекс інфляції за березень 2015 року) х 114,00% (індекс інфляції за квітень 2015 року) х 102,20% (індекс інфляції за травень 2015 року) х 100,40% (індекс інфляції за червень 2015 року) х 99,00% (індекс інфляції за липень 2015 року) х 99,20% (індекс інфляції за серпень 2015 року) х 102,30% (індекс інфляції за вересень 2015 року) х 98,70% (індекс інфляції за жовтень 2015 року) х 102,00% (індекс інфляції за листопад 2015 року) х 100,70% (індекс інфляції за грудень 2015 року) х 100,90% (індекс інфляції за січень 2016 року) х 99,60% (індекс інфляції за лютий 2016 року) х 101,00% (індекс інфляції за березень 2016 року) х 103,50% (індекс інфляції за квітень 2016 року) х 100,10% (індекс інфляції за травень 2016 року) х 99,80% (індекс інфляції за червень 2016 року) х 99,90% (індекс інфляції за липень 2016 року) х 99,70% (індекс інфляції за серпень 2016 року) х 101,80% (індекс інфляції за вересень 2016 року) х 102,80% (індекс інфляції за жовтень 2016 року) х 101,80% (індекс інфляції за листопад 2016 року) х 100,90% (індекс інфляції за грудень 2016 року) х 101,10% (індекс інфляції за січень 2017 року) х 101,00% (індекс інфляції за лютий 2017 року) х 101,80% (індекс інфляції за березень 2017 року) х 100,90% (індекс інфляції за квітень 2017 року) х 101,30% (індекс інфляції за травень 2017 року) х 101,60% (індекс інфляції за червень 2016 року) х 100,20% (індекс інфляції за липень 2017 року) х 99,90% (індекс інфляції за серпень 2017 року) х 102,00% (індекс інфляції за вересень 2017 року) х 101,20% (індекс інфляції за жовтень 2017 року) х 100,90% (індекс інфляції за листопад 2017 року) х 101,00% (індекс інфляції за грудень 2017 року) х 101,50% (індекс інфляції за січень 2018 року) х 100,90% (індекс інфляції за лютий 2018 року) х 101,10% (індекс інфляції за березень 2018 року) х 100,80% (індекс інфляції за квітень 2018 року) х 100,00% (індекс інфляції за травень 2018 року) х 100,00% (індекс інфляції за червень 2018 року) х 99,30% (індекс інфляції за липень 2018 року) х 100,00% (індекс інфляції за серпень 2018 року) х 101,90% (індекс інфляції за вересень 2018 року) х 101,70% (індекс інфляції за жовтень 2018 року) х 101,40% (індекс інфляції за листопад 2018 року) х 100,80% (індекс інфляції за грудень 2018 року) х 101,00% (індекс інфляції за січень 2019 року) х 100,50% (індекс інфляції за лютий 2019 року) х 100,90% (індекс інфляції за березень 2019 року) х 101,00% (індекс інфляції за квітень 2019 року) х 100,70% (індекс інфляції за травень 2019 року) х 99,50% (індекс інфляції за червень 2019 року) х 99,40% (індекс інфляції за липень 2019 року) х 99,70% (індекс інфляції за серпень 2019 року) х 100,70% (індекс інфляції за вересень 2019 року) х 100,70% (індекс інфляції за жовтень 2019 року) х 100,10% (індекс інфляції за листопад 2019 року) х 99,80% (індекс інфляції за грудень 2019 року) = 245,331353094 %,

10952811,00 грн. (сума боргу) х (245,331353094 (сукупний індекс інфляції) / 100) - 10952811,00 грн. (сума боргу) = 15917868,43 грн.

В той же час, позивачем заявлено до стягнення у вказаному вище періоді інфляційні втрати в сумі 14317514,54 грн., розмір яких є менший ніж розрахований судом.

В контексті наведених обставин суд зауважує, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин) та позбавляє можливості ініціювати судове провадження.

Таким чином, під час розгляду справи суд зв`язаний предметом і розміром заявлених позивачем вимог.

Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 КАС України, в якій зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд констатує, що його здійснено з певними арифметичними помилками та неточностями щодо сукупного індексу інфляції. Однак, з огляду на те, що формування позовних вимог є диспозитивним правом позивача, а суд розглядає позов в межах заявлених ним позовних вимог, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з 01.05.2014 по 23.12.2019 підлягають задоволенню судом у заявленому позивачем розмірі.

Щодо обрахунку 3% річних, суд зауважує, що на відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

При цьому, стягнення 3% річних за своєю правовою природою є платою за користування чужими грошовими коштами, а отже стягнення їх за день, коли гроші сплачено (стягнуто), є неправомірним.

Вказана правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №922/1008/16.

Відтак, 3% річних з простроченої суми основного боргу за період з 01.05.2014 по 22.12.2019 (день, що передує дню фактичного перерахування бюджетної заборгованості) становить:

10952811,00 грн. (сума боргу) х 3% / 365 (кількість днів у році) х 2062 (кількість днів прострочення) = 1856276,41 грн.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «РГК» про стягнення з Державного бюджету України інфляційних втрат за період з 01.05.2014 по 23.12.2019 у розмірі 14317514,54 грн. та трьох відсотків річних за період з 01.05.2014 по 22.12.2019 у розмірі 1856276,41 грн.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною першою статті 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 139 КАС України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 21020,00 грн., що підтверджується квитанцією від 14.04.2021 №5, оригінал якої міститься в матеріалах справи (т.3, а.с.36).

Частиною першою статті 4 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон №3674-VI) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону №3674-VI за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою встановлюється ставка судового збору - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-ІХ установлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень.

Таким чином, належна до сплати сума судового збору за позовні вимоги про стягнення пені в розмірі 4939747,76 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості за період з 21.04.2014 по 04.04.2018; пені в розмірі 903111,78 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості за період з 05.04.2019 по 25.12.2019; інфляційних втрат у розмірі 14317514,54 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019; 3 процентів річних у розмірі 1858076,87 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019; збитків у розмірі 7151915,51 грн., становить 21020,00 грн. (2102,00 грн. х 10). За подання заяви про стягнення моральної шкоди позивач не повинен був сплачувати судовий збір.

За наслідками розгляду адміністративної справи було закрито провадження у справі в частині майнових вимог позивача у розмірі 7151915,51 грн., що складає 24,51 % від суми позовних вимог, за які було сплачено судовий збір.

Отже, сума судового збору за звернення позивача з вказаною вимогою становить 5152,00 грн. (21020,00 грн. х 24,51%).

Сума судового збору за звернення позивача з позовними вимогами про стягнення пені в розмірі 4939747,76 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості за період з 21.04.2014 по 04.04.2018; пені в розмірі 903111,78 грн., нарахованої на суму бюджетної заборгованості за період з 05.04.2019 по 25.12.2019; інфляційних втрат у розмірі 14317514,54 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019; 3 процентів річних у розмірі 1858076,87 грн. за період з 01.05.2014 по 25.12.2019, а всього 22018450,95 грн., становить 15868,00 грн. (21020,00 грн. - 5152,00 грн.).

З огляду на часткове задоволення судом вказаним позовних вимог в частині 21985862,60 грн., сума судового збору, яка відповідно до положень статті 139 КАС України підлягає стягненню на користь позивача за рахунок Головного управління ДПС у Київській області, становить 15844,20 грн. (15868,00 грн. х 99,85 %).

Що стосується клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Суд вказує, що механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845).

Відповідно до пункту 3 Порядку №845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

За даних обставин справи, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю, враховуючи те, що судове рішення про стягнення коштів з Державного бюджету, яке набрало законної сили, підлягає безумовному виконанню органами Казначейства. Відповідачем виконання рішення суду здійснюватися не буде.

В судовому засіданні 01.06.2021 проголошено вступну та резолютивну частину рішення, повний текст судового рішення складено 11.06.2021.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (ідентифікаційний код: 37066355, місцезнаходження: 09600, Київська обл., Рокитнянський район, смт Рокитне, вул. Ентузіастів, буд. 3) пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України за порушення строків бюджетного відшкодування за лютий 2014 року за період з 30.04.2014 по 04.04.2018 у розмірі 4912380,75 грн. (чотири мільйони дев`ятсот дванадцять тисяч триста вісімдесят грн. 75 коп.) та за період з 05.04.2019 по 23.12.2019 у розмірі 899690,90 грн. (вісімсот дев`яносто дев`ять тисяч шістсот дев`яносто грн. 90 коп.).

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (ідентифікаційний код: 37066355, місцезнаходження: 09600, Київська обл., Рокитнянський район, смт Рокитне, вул. Ентузіастів, буд. 3) інфляційні втрати за період з 01.05.2014 по 23.12.2019 у розмірі 14317514,54 грн. (чотирнадцять мільйонів триста сімнадцять тисяч п`ятсот чотирнадцять грн. 54 коп.).

4. Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (ідентифікаційний код: 37066355, місцезнаходження: 09600, Київська обл., Рокитнянський район, смт Рокитне, вул. Ентузіастів, буд. 3) три відсотки річних за період з 01.05.2014 по 22.12.2019 у розмірі 1856276,41 грн. (один мільйон вісімсот п`ятдесят шість тисяч двісті сімдесят шість грн. 41 коп.).

5. В решті позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 44096797; місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 5-а) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РГК» (ідентифікаційний код: 37066355, місцезнаходження: 09600, Київська обл., Рокитнянський район, смт Рокитне, вул. Ентузіастів, буд. 3) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 15844,20 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот сорок чотири грн. 20 коп.).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Кушнова А.О.