Справа № 460/2254/21
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2021-04-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду в частині
27 квітня 2021 року м. Рівне №460/2254/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом:
доУправління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області
зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області про зобов`язання Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації нарахувати та виплачувати з 17.07.2018 року щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства згідно зі ст.37 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у розмірі 40% від прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку з урахуванням проведених виплат.
Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Перейшовши до розгляду справи по суті, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви в частині позовних вимог, що стосуються періоду: з 17 липня 2018 року по 23 вересня 2020 року.
Так, частинами першою-другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За загальним правилом, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не може свідчити про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.
Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Грошова допомога у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі особа, якій належить до виплати така допомога, не може не знати отримує вона її фактично чи ні. Також такій особі достеменно відомий і розмір отримуваної допомоги. Відповідно до цього, така особа має реальну та об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про те, як обрахована сума грошової допомоги та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.
Отже, з дня отримання відповідної грошової виплати особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої виплати, демонструючи свою необізнаність щодо підстав виплати саме такого розміру грошової допомоги звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. І лише в такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.
Суд звертає увагу на те, що Закон України Про Державний бюджет на 2008 рік № 107-VI від 28.12.2007, Закон України Про Державний бюджет на 2014 рік № 719-VII від 16.01.2014 та Рішення Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008, №6-р/2018 від 17.07.2018, набранням чинності (прийняттям) якими сторона позивача обґрунтовує відновлення свого права на отримання спірної допомоги в розмірах, передбачених безпосередньо статтею 37 Закону №796-XII від 28.02.1991, були офіційно оприлюднені в загальнодоступних джерелах, а тому з дати оприлюднення громадяни повинні були дізнатися про їх прийняття.
Відповідно до цього, шестимісячний строк звернення до суду, зокрема з позовними вимогами про зобов`язання відповідача починаючи з 17 липня 2018 року нараховувати і виплачувати позивачу щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, розпочався з 17 липня 2018 року з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-р/2018.
Станом на вказану дату виплата грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва і особистого підсобного господарства взагалі не проводилась, з огляду на підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України №76-VІІІ від 28.12.2014, який і був визнаний неконституційним Рішенням №6-р/2018 від 17.07.2018.
Фактично, стороною відповідача з 17.07.2018 виплату грошової допомоги стороні позивача поновлено не було, не зважаючи на Рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018.
Відповідно про цю обставину сторона позивача також не могла не знати.
Але разом з тим, сторона позивача в розумний строк до відповідача із вимогою про поновлення виплати не звернулася.
Як встановлено судом, стороною позивача скеровано стороні відповідача заяву щодо виплати грошової допомоги з 17.07.2018 та щодо отримання довідок про суми отриманої допомоги за попередні періоди, лише у 2020 році, тобто більше як через два роки після ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-р/2018.
За таких обставин, частина позовних вимог сторони позивача, що ґрунтується на відновленні відповідних виплат на підставі Рішення Конституційного Суду України №6-р/2018, також заявлена поза межами шестимісячного строку звернення до суду.
Суд зауважує на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Окремо суд зауважує на тому, що в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суд під час вирішення тотожних спорів має враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.
Верховний Суд дійшов такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку, тощо.
При цьому, та обставина, що в даній справі мова йде про грошову допомогу, яка виплачується органами соціального захисту населення, а не органами ПФУ, жодним чином не впливає на застосування вищенаведених правових висновків Верховного Суду, позаяк і ті і ті платежі мають періодичний і щомісячних характер.
Відтак, суд констатує, що отримання стороною позивача листа сторони відповідача від 17.06.2020 у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого сторона позивача повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли сторона позивача почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку, оскільки такі дії сторона позивача почала вчиняти більш ніж через дванадцять років після отримання грошової допомоги не у тому розмірі, який належав за 2008 рік і більше ніж через два роки після того, як виплату такої грошової допомоги не було поновлено не зважаючи на Рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно із частиною третьою цієї статті, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою і четвертою статті 123 цього Кодексу.
Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PЙREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE №116/1997/900/1112).
За таких обставин та частина позовних вимог, яка заявлена поза межами шестимісячного строку звернення, підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку звернення до суду.
Керуючись статтями 122-123, 240, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації в частині позовних вимог про зобов`язання Управління соціального захисту населення Володимирецької районної державної адміністрації Рівненської області провести нарахування та виплату грошової допомоги у зв`язку з обмеженням продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленого ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, як особам, віднесеним до 3-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, в розмірі що дорівнює 40% від прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку з урахуванням проведених виплат за період з 17 липня 2018 року по 23 вересня 2020 року, включно.
Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу суду складено 27 квітня 2021 року

Суддя Н.В. Друзенко