Справа № 450/1074/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

справа №450/1074/20
10 червня 2021 року м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування постанов про накладення адміністративно-господарських штрафів,
в с т а н о в и в:
Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.06.2020 передано за предметною юрисдикцією на розгляд Львівського окружного адміністративного суду адміністративну справу № 450/1074/20 за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області з вимогами визнати протиправними дії начальника Управління Укртрансбезпеки у Львівській області І.Гаргон щодо винесення (складання) постанов про накладення адміністративно-господарських штрафів № 182831 від 17.03.2020, № 182832 від 17.03.2020 та скасування постанов № 182831 від 17.03.2020, № 182832 від 17.03.2020 про накладення адміністративно-господарських штрафів.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 22.01.2020 жодної підприємницької діяльності на території Житомирської області транспортним засобом марки Renault номерний знак НОМЕР_1 не здійснював. Зазначає, що жодних документів, крім оскаржуваних постанов, відповідач позивачу не скерував, що вказує на відсутність у відповідача доказів допущення позивачем порушення законодавства про автомобільний транспорт. Також зазначає, що був позбавлений права бути присутнім під час розгляду справи та подати відповідні докази, висловити заперечення.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, і зазначає, що відповідно до акту проведення перевірки, позивачем виконувалось вантажне перевезення товару з перевищенням нормативно-вагових параметрів та надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів. Тому, відповідач вважає, що оскаржувані постанови є правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства України, а відтак не підлягає скасуванню.
Позивачем також подано відповідь на відзив, відповідачем заперечення на відповідь на відзив.
Щодо процесуальних дій у справі суд зазначає наступне.
03.04.2020 ухвалою судді Пустомитівського районного суду Львівської області відкрито провадження у цій справі.
16.06.2020 ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області адміністративну справу № 450/1074/20 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанов про накладення адміністративно-господарських штрафів передано за предметною юрисдикцією на розгляд Львівського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування постанов про накладення адміністративно-господарських штрафів залишено без руху.
На виконання вимог ухвали суду від 11.08.2020 позивачем подано заяву на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 17.08.2020 продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
26.10.2020 протокольною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області.
03.12.2020 протокольною ухвалою суду суд перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 03.12.2020 протокольною ухвалою суду суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив такі задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з мотивів аналогічним наведеним у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.
Представник третьої особи в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.
У судове засідання 26.04.2021 учасники справи не прибули.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).
Враховуючи те, що у суду відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу №450/1074/20 в порядку письмового провадження.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Укртрансбезпека).
Відповідно до пункту 1 Положення Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
У відповідності до пункту 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України № 592 від 26.06.2015 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.
Отже, Укртрансбезпека та її територіальні органи під час здійснення своїх повноважень діють як суб`єкти владних повноважень, яким надано повноваження щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання.
Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок № 1567).
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Відповідно до пункту 16 Порядку № 1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.
Судом встановлено, що 22.01.2020 контролюючими особами Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області, на підставі графіку проведення рейдових перевірок з 20.01.2020 по 26.01.2020 (а.с. 62), а також відповідно до направлення на перевірку № 010712 від 22.01.2020 (а.с. 63), на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп 235 км проводилась рейдова перевірка. Копії вказаних документів містяться в матеріалах справи.
Відповідно до пунктів 3, 4 Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної служби з безпеки на транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 №422 (далі - Порядок №422), зупинення транспортного засобу здійснюється для проведення рейдової перевірки посадовою особою в будь-який час на маршруті руху.
Водій транспортного засобу зобов`язаний надавати на час перевірки посадовій особі документи, на підставі яких здійснюється перевезення, виконувати вимоги посадової особи, передбачені Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, та розпочинати рух лише з дозволу посадової особи. Перевірка одного транспортного засобу проводиться протягом не більше однієї години.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі - Закон № 2344-III).
Відповідно до частини 12 статті 6 Закону №2344-III, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Згідно частини 1 та 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно із статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 (далі - Правила №30), транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Згідно підпунктів 3-5 пункту 4 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2013 № 1007/1207 (далі - Порядок № 1007/1207), посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю, зокрема:
- здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2013 № 422:
- видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1);
- складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 затверджений Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок №879).
Підпунктом 4 пункту 2 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Положеннями пункту 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Згідно підпункту 3 пункту 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Відповідно до частини 3 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом (крім зазначених у частині 2 цієї статті) є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Відповідно до абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Для проведення рейдової перевірки співробітниками управління Укртрансбезпеки зупинений транспортний засіб марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .
Зупинений транспортний засіб марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 .
Як встановлено судом, водій транспортного засобу надав до рейдової перевірки посадовим особам управління Укртрансбезпеки у Житомирській області наступні документи: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_2 від 24.05.2013; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ; видаткову накладну № 598 від 21.01.2020.
За результатами документального габаритно-вагового контролю транспортного засобу, посадовими особами управління Укртрансбезпеки виявлено, що повна маса автомобіля марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , причіп Janmil NW-15, номерний знак НОМЕР_4 становила 44,95 т при нормативно допустимій - 40 т, про що складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 033281 від 22.01.2020.
Крім того, складено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.01.2020 №203220 (а.с. 37), за яким розрахунок до сплати за формулою: П=(Рзм+Рнв+Рг)*В*К складає 205,20 євро.
Суд зазначає, що відповідачем проведено документальний габаритно-ваговий контроль, який передбачає, що представники Укртрансбезпеки повинні із документів, наданих особою, що перевіряється, визначити вагу вантажу та транспортного засобу, який його перевозить, після чого шляхом додавання визначити їх загальну масу.
В судовому засіданні із пояснень предстаника відповідача судом з`ясовано, що повна маса транспортного засобу позивача встановлена на підставі даних реєстраційних документів транспортного засобу та видаткової накладної, шляхом додавання маси транспортного засобу, причіпу та товару.
Судовим розглядом встановлено, що із наданих водієм документів, а саме свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу можливо встановити вагу транспортного засобу.
Натомість відповідачем не надано суду свідоцтва про реєстрацію причіпу Janmil NW-15, номерний знак НОМЕР_4 , що унеможливлює суд встановити вагу такого причіпу станом на час зупинки транспортного засобу.
Суд також зазначає, що відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, видаткова накладна це первинний документ, що підтверджує факт постачання товарів (товарно-матеріальних цінностей), як правило від постачальника до покупця, та відповідно не є тим документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для відображення в бухгалтерському обліку змін в залишках товарів та надходження коштів.
Тому видаткова накладна не може бути єдиним та беззаперечним доказом підтвердження реальної ваги вантажу, що перевозиться.
Відтак, суд не погоджується із відповідачем, що для визначення маси вантажу достатньо було врахувати інформацію з реєстраційних документів на транспортний засіб та видаткової накладної.
Наявний в матеріалах справи розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.01.2020 №203220 не може бути взяти судом до уваги, оскільки він не підтверджується письмовими доказами. Матеріали справи містять лише масу автомобіля марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 без навантаження, яка становить 7,214 т, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію цього транспортного засобу. Документального підтвердження маси причіпу Janmil NW-15, номерний знак НОМЕР_4 , матеріали справи не містять. Вимогу суду про надання копії свідоцтва про реєстрацію причіпу, відповідачем не виконано. Видаткова накладна не є тим документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться. Інших даних розрахунку матеріали справи не містять взагалі.
За таких обставин суд зазначає, що згідно з приписами ст.75 КАС України акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів № 033281 від 22.01.2020 не є достовірним доказом у цій справі, оскільки на його підставі не можливо встановити дійсні обставини справи перевищення транспортним засобом позивача встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 22.01.2020 №203220 складений виключно на підставі вказаного вище акту, тому є похідним від цього доказу.
За таких обставин відповідно до приписів ст.76 КАС України вказані докази не є достатніми, оскільки у своїй сукупності не надають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування - наявність факту перевищення транспортним засобом позивача встановлених законодавством габаритно-вагових норм.
Суд зазначає, що частинами 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За наведених обставин судом не встановлено вчинення позивачем правопорушення, передбаченого абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», що обумовлює відсутність підстав для прийняття відповідачем постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу № 182831 від 17.03.2020. Отже, вказана постанова відповідача про застосування адміністративного-господарського штрафу № 182831 від 17.03.2020 є протиправною та підлягає скасуванню.
Суд не вбачає підстав до задоволення позовної вимоги про визнання протиправними дій начальника Управління Укртрансбезпеки у Львівській області І.Гаргон щодо винесення (складення) означеної вище постанови, оскільки такі дії охоплюються позовною вимогою про визнання протиправною та скасування спірної постанови.
Стосовно доводів представника позивача про недотримання посадовими особами управління Укртрансбезпеки вимог Порядку №879 в частині не заборони подальшого руху транспортного засобу після виявлення факту перевищення габаритного нормативного параметру (тобто про порушення пунктів 21, 22 Порядку №879), то суд зазначає, що така бездіяльність суб`єкта владних повноважень не оскаржується позивачем згідно змісту заявлених позовних вимог.
При цьому суд зазначає, що таке затримання є лише можливим наслідком порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, і відсутність такого затримання не може свідчити про відсутність самого порушення Закону №2344-III.
Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання протиправними дій начальника Управління Укртрансбезпеки у Львівській області І.Гаргон щодо винесення (складення) постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу № 182832 від 17.03.2020 та скасування такої, суд зазначає наступне.
Згідно частини 1 та 4 статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 49 Закону України «Про автомобільний транспорт» водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як встановлено судом вище, водій транспортного засобу надав до рейдової перевірки посадовим особам управління Укртрансбезпеки у Житомирській області наступні документи: посвідчення водія відповідної категорії серії НОМЕР_2 від 24.05.2013; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Renault, номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_3 ; видаткову накладну № 598 від 21.01.2020.
Як вбачається із акту проведеної перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 22.01.2020 водієм транспортного засобу не надано до рейдової перевірки посадовим особам управління Укртрансбезпеки у Житомирській області товарно-транспортну накладну на вантаж. Вказаний факт також підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яким проводилась рейдова перевірка транспортного засобу позивача.
Покликання позивача в обґрунтування його позовних вимог, що підприємницької діяльності на території Житомирської області 22.01.2020 не здійснював, то такі твердження жодними доказами не підтверджуються, натомість спростовуються матеріалами справи та показами свідка ОСОБА_3 .
Відтак, за наведених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій начальника Управління Укртрансбезпеки у Львівській області І.Гаргон щодо винесення (складення) постанови про накладення адміністративно-господарського штрафу № 182832 від 17.03.2020 та скасування такої, задоволенню не підлягають.
Щодо доводів позивача, що оскаржувані постанови прийняті передчасно, без належного повідомлення суб`єкта господарювання про час та місце розгляду справи, що унеможливило позивача подати відповідні докази та висловити заперечення, суд зазначає наступне.
Згідно з вимогами абзацу 1 пункту 26 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.
Абзацом 2 пункту 26 Порядку № 1567 передбачено, що про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
Відповідно до вимог абзацу 1 пункту 27 Порядку № 1567 у разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
Абзацом другим цієї ж норми встановлено, що за наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Матеріали справи містять докази присутності позивача на розгляді справи про порушення 17.03.2020 (а.с. 35), зазначене не заперечував представник позивача в судовому засіданні. Відтак, будучи присутнім 17.03.2020 на розгляді справи позивач міг скористатися своїм правом подати відповідні докази та висловити свої заперечення, однак таким правом не скористався. Покликання позивача на те, що 17.03.2020 його повідомлено про перенесення розгляду справи жодними доказами не підтверджено.
Разом з тим, суд бере до уваги таке. У постанові від 01 березня 2018 року у справі № 820/4810/17 Верховний Суд зазначив, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді та у зв`язку з цим не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За наведених обставин суд дійшов висновку, що позов ФОП ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення, а саме визнання протиправною та скасування постанови Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про застосування адміністративного-господарського штрафу № 182831 від 17.03.2020. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа, а відповідно до частини третьої цієї ж статті Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, позов задоволено частково, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) пропорційно до розміру задоволених вимог у сумі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом з`ясовано, що представник позивача як доказ понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу подав до суду документи (копії):
- Договір про надання правничої допомоги № 25/03/20 від 25.03.2020, укладений між адвокатом Гай Олександром Олеговичем та ОСОБА_1 ;
- додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 25/03/20 від 25.03.2020;
- додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 25/03/20 від 25.03.2020 - Акт виконаних робіт від 26.10.2020;
- квитанцію №4/26.10/20 про отримання адвокатом готівкових коштів від ОСОБА_1 за надання правової допомоги в адміністративній справі № 450/1074/20 у розмірі 6000,00 грн.
- ордер про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Львівському окружному адміністративному суді від 26.10.2021 серії №1042630.
Судом встановлено, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу, пов`язані із юридичним супроводом справи № 450/1074/20 і підтверджені належними та допустимими доказами.
Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом пропорційності, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 25/03/20 від 25.03.2020 розмір винагороди за надання правової допомоги (гонорар) за цим Договором узгоджується сторонами шляхом складання актів виконаних робіт (наданих послуг).
Згідно з Актом виконаних робіт від 26.10.2020 адвокатом Гаєм Олександром Олеговичем, який діє на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1464, виданого на підставі рішення Львівської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури № 12 від 17.12.2008, громадянину ОСОБА_1 надано правничу допомогу в адміністративній справі № 450/1074/20 згідно з переліком:
- підготовка та подання позовної заяви з додатками 3000 грн (3 год);
- підготовка та подання відповіді на відзив 2000 грн (2 год);
- участь у судовому засіданні 1000 грн.
Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 22.04.2021 у справі № 460/302/19, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16 (касаційне провадження №К/9901/5750/19).
Виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до ціни позову та розміру судового збору, враховуючи конкретні обставини справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ступінь складності справи, висновок суду про часткове задоволення позову, суд вважає за доцільне зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати на оплату правничої допомоги адвоката в суді першої інстанції в сумі 1500,00 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295, п. 3 розділу VI , пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в :
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області про визнання протиправними дій, скасування постанов про накладення адміністративно-господарських штрафів, задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про застосування адміністративно-господарського штрафу № 182831 від 17.03.2020.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Управління Укртрансбезпеки у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судових витрат у вигляді судового збору.
Стягнути з Управління Укртрансбезпеки у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу.
У стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положення п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Відповідач Управління Укртрансбезпеки у Львівській області (79020, м. Львів, пр. В.Чорновола, 57).

Третя особа - Управління Укртрансбезпеки у Житомирській області (10014, м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 12).

Суддя Сидор Н.Т.