Справа № 320/4280/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року справа №320/4280/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., за участю секретаря судового засідання Сидорчук А.М., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання неправомірними та скасування податкових повідомлень-рішень

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач), у якому позивач просить суд визнати неправомірними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області із нарахованими зобов`язаннями з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, форми "Ф" від 29.01.2020: №0-1027 на суму 19676,11 грн., №0-1027 на суму 5098,99 грн., №0-1027 на суму 6810,34 грн., №0-1027 на суму 7317,36 грн., №0-1027 на суму 2009,30 грн. та №0-1027 на суму 1486,01 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила про те, що спірними податковими повідомленнями-рішеннями їй нарахована до сплати сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік на загальну суму 42 398,11 грн.

Позивачка не погоджується з правомірністю нарахування контролюючим органом суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки нежитлові приміщення, які належать їй на праві власності, не є у розумінні ст.266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Крім того, позивач зазначила про те, що відповідачем не було додано до спірних податкових повідомлень-рішень розрахунок податкових зобов`язань, що суперечить вимогам ст.58 Податкового кодексу України.

У зв`язку з цим позивач вважає, що нарахування їй контролюючими органами податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправним.

Відповідач позов не визнав, подав до Київського окружного адміністративного суду відзив на позовну заяву (а.с. 86-93), у якому зазначив, що Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VIII від 28.12.2014 було внесено зміни до ст.266 Податкового кодексу України та запроваджено податок на нерухоме майно, які набули чинності з 01.01.2015.

У зв`язку з цим особи, які є власниками об`єктів нерухомого майна, з 01.01.2015 набули статусу платників податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При цьому, відповідач зауважив, що положення ст.266 Податкового кодексу України застосовуються незалежно від того, коли саме особою було набуто у власність об`єкт нерухомого майна.

Відповідач зазначив про те, що нежитлові приміщення, які перебувають у власності позивача, мають всі ознаки, які встановлені ст.266 Податкового кодексу України для об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. ОСОБА_1 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець з 25.06.2002 року, з 2012 року є платником єдиного податку (2 група), основним видом діяльності за КВЕД 2010 є 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, у своїй підприємницькій діяльності, згідно наданої до податкової інспекції звітності, використовує працю 1 найманого працівника, документи, що підтверджують віднесення вказаних будівель до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 відсутні. У зв`язку з тим, що платник у своїй підприємницькій діяльності використовує вид діяльності 68.20 «надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна», не має можливості визначити використання за функціональним призначенням об`єктів нежитлової нерухомості.

Також, відповідач зазначає, що позивачка не є сільськогосподарським товаровиробником, та наполягає на пріоритетному застосуванні визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого сільськогосподарський товаровиробник це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

А тому, на думку відповідача, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а спірні податкові повідомлення-рішення відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідач зазначив про помилковість висновків позивача щодо порушення відповідачем вимог ст.58 Податкового кодексу України у зв`язку з не надісланням разом із податковими повідомленнями-рішеннями розрахунку податкового зобов`язання, оскільки Додатком 1 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків не передбачено надсилання розрахунку податкового зобов`язання до податкових повідомлень-рішень форми «Ф».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 відкрито провадження у справі, розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, витребувано докази від сторін, встановлено строк для подання відзиву.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність відповідних клопотань, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 Білоцерківським МВМ № 2 ГУ МВС України в Київській області 25 червня 2008 року (а.с. 14-18), зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця 25.06.2002, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 0002362 від 02.02.2005, дані про основний вид економічної діяльності 01.46 Розведення свиней, про що свідчить Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.08.2019 року (а.с. 9-10).

Видами діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих; 01.46 Розведення свиней (основний); 01.47 Розведення свійської птиці; 01.49 Розведення інших тварин; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, про що свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.08.2019 № 24710602 (а.с. 11-13).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року є платником єдиного податку ІІ групи, ставка податку 20 відсотків без реєстрації платником ПДВ, види діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД-2005) 01.46 Розведення свиней; 01.45 Розведення овець і кіз; 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих; 01.47 Розведення свійської птиці; 01.49 Розведення інших тварин; 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, про що свідчить Витяг з Реєстру платників єдиного податку від 09.06.2020 № 027 (а.с. 56), Свідоцтво платника єдиного податку серія НОМЕР_3 від 25.05.2012 року (а.с. 20).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 214382194 від 30.06.2020 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є власником нерухомого майна, а саме:

нежитлової будівлі (господарська будівля), загальною площею 118,7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_12 ;

нежитлової будівлі (господарська будівля), загальною площею 160,5 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 ;

нежитлової будівлі (конюшня), загальною площею 544,0 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_13 ;

нежитлової будівлі літ. М, загальною площею 407,3 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_14 ;

нежитлової будівлі літ. А, загальною площею 101,6 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_15 ;

нежитлової будівлі літ. Б-1, загальною площею 584,50 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_16 ;

нежитлової будівлі літ. Б, загальною площею 1571,7 кв.м., розташованої за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 95-98).

Рішенням 21 сесії VІІ Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 21 червня 2018 року № 21-240 затверджено Положення про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Шкарівської сільської ради на 2019 рік (а.с. 33-36).

Відповідно до п. 1. Положення, платниками податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п. 2 Положення, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі його частка.

Згідно з п. 2.2. Положення, не є об`єктом оподаткування, у тому числі, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до п.3.1 Положення об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п.4.1 Положення базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Пунктом 6.1 Положення встановлено, що ставка податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюється у розмірі 0,001 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв.метр бази оподаткування.

Ставка податку для господарських (присадибних) будівель, що перебувають у власності фізичних осіб і не використовуються для отримання доходів, встановлюється у розмірі 0 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв.метр бази оподаткування.

Ставка податку для інших об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб і не використовуються для отримання доходів, встановлюється у розмірі 0,3 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року за 1 кв.метр бази оподаткування.

Згідно довідки виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05.09.2019 № 02-33-76 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 займається розведенням свиней, коней, курей, перепелів в АДРЕСА_3 (а.с. 37).

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код бюджетної класифікації 18010300 за період 2019 рік на суму 19676,11 грн. (а.с. 38).

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код бюджетної класифікації 18010300 за період 2019 рік на суму 5098,99 грн. (а.с. 39).

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код бюджетної класифікації 18010300 за період 2019 рік на суму 6810,34 грн. (а.с. 40).

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код бюджетної класифікації 18010300 за період 2019 рік на суму 7317,36 грн. (а.с. 41).

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код бюджетної класифікації 18010300 за період 2019 рік на суму 2009,30 грн. (а.с. 42).

Податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Київській області форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, код бюджетної класифікації 18010300 за період 2019 рік на суму 1486,01 грн. (а.с. 43).

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулася до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенції контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Положеннями статті 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України - "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Пунктом 266.3 ст.266 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з підпунктом 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Пунктом 266.5 ст.266 Податкового кодексу України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України).

Приписами пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, зазначив про те, що нежитлові приміщення, які належать йому на праві власності, є будівлями, спорудами сільськогосподарських товаровиробників, призначеними для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а тому не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельного податку, з приводу чого суд зазначає таке.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування:

а) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету чи місцевого бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

ґ) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради;

д) об`єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям-сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об`єкта на дитину;

е) об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб`єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

є) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

з) об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств.

За приписами пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 "Будівлі для тваринництва"; 1271.2 "Будівлі для птахівництва"; 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна"; 1271.4 "Будівлі силосні та сінажні"; 1271.5 "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 "Будівлі тепличного господарства"; 1271.7 "Будівлі рибного господарства"; 1271.8 "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва"; 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо. До класу (код 1272) " Будівлі для культової та релігійної діяльності" належать, зокрема, церкви, каплиці, мечеті, синагоги.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Разом з тим, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме споруди сільськогосподарських товаровиробників не може бути підставою для звільнення від оподаткування.

Законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у сільськогосподарській діяльності), а й з використанням цієї будівлі у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання цієї будівлі за її призначенням.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстровано як фізичну особу-підприємця 25.06.2002, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 2 002362 від 02.02.2005, дані про основний вид економічної діяльності 01.46 Розведення свиней, про що свідчить Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.08.2019 року (а.с. 9-10).

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року є платником єдиного податку ІІ групи, ставка податку 20 відсотків без реєстрації платником ПДВ, види діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД-2005) 01.46 Розведення свиней; 01.45 Розведення овець і кіз; 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих; 01.47 Розведення свійської птиці; 01.49 Розведення інших тварин; 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, про що свідчить Витяг з Реєстру платників єдиного податку від 09.06.2020 № 027 (а.с. 56), Свідоцтво платника єдиного податку серія НОМЕР_3 від 25.05.2012 року (а.с. 20).

Судом встановлено, що 24 лютого 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (продавці) та ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений Дерун К.А., приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований у реєстрі за № 813 (далі - договір № 813) (а.с. 21-23).

Відповідно до п. 1.1. Договору № 813, Продавці зобов`язуються передати у власність Покупця, тобто продати, нежитлову будівлю (тваринницьке приміщення), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що включає в себе цегляну нежитлову будівлю, загальною площею 584,50 кв.м., зазначену в плані літ «А», дерев`яну огорожу, зазначену в плані № 1, 2.

Право власності на нежитлову будівлю літ «Б-1» площею 584,50 кв.м. (колишня адреса АДРЕСА_2) , розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 05.04.2005 Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності № 6916447 від 05.04.2005 (а.с. 24).

Також судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Білоцерківська» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений Дерун К.А., приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований у реєстрі за № 1174 (далі - договір № 1174) (а.с. 25-26).

Відповідно до п. 1.1. Договору № 1174, Продавець передає у власність Покупця, тобто продає, нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що включає в себе цегляну нежитлову будівлю (склад), загальною площею 407,3 кв.м., зазначену в плані літ «М».

Право власності на нежитлову будівлю літ «М» площею 407,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровано 19.03.2008 Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності № 18164174 від 19.03.2008 (а.с. 27).

Також судом встановлено, що 24 березня 2005 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідчений Дерун К.А., приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області та зареєстрований у реєстрі за № 1493 (далі - Договір № 1493) (а.с. 28-30).

Відповідно до п. 1.1. Договору № 1493, Продавець зобов`язуються передати у власність Покупця, тобто продати, нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , що включає в себе цегляну нежитлову будівлю, загальною площею 1571,7 кв.м., зазначену в плані літ «М».

Право власності на нежитлову будівлю літ «Б», розташовану за адресою АДРЕСА_5 зареєстровано 05.04.2005 Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, про що свідчить витяг про реєстрацію права власності № 6916737 від 05.04.2005 (а.с. 31).

Також судом встановлено, що згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серія КС № 30, виданої 26.08.2016 Департаментом ДАБІ у Київській області, об`єкт - будівництво господарських будівель та конюшні, категорія складності ІІІ, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа будівлі 823,2 кв.м. (літ. Ж 544,0 кв.м.; літ. З 160,5 кв.м., літ. І 118,7 кв.м.), є закінченим будівництвом, готовим до експлуатації (а.с. 66-70).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 71636069 від 28.10.2016, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (конюшню), загальною площею 544 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія КС № 30, видана 26.08.2016 Департаментом ДАБІ у Київській області, дата державної реєстрації права власності 25.10.2016 р., підстава внесення запису: рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32089457 від 28.10.2016 (а.с. 64-65).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 71636833 від 28.10.2016, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (господарська будівля), загальною площею 118,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія КС № 30, видана 26.08.2016 Департаментом ДАБІ у Київській області, дата державної реєстрації права власності 25.10.2016 р., підстава внесення запису: рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32089429 від 28.10.2016 (а.с. 71-72).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 71636505 від 28.10.2016, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (конюшню), загальною площею 160,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , підстава виникнення права власності: декларація про готовність об`єкта до експлуатації серія КС № 30, видана 26.08.2016 Департаментом ДАБІ у Київській області, дата державної реєстрації права власності 25.10.2016 р., підстава внесення запису: рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32089440 від 28.10.2016 (а.с. 73-74).

Згідно з довідкою від 05.09.2019 № 02-33-76 виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області фізична особа-підприємець ОСОБА_1 займається розведенням свиней, коней, курей, перепелів в АДРЕСА_3 (а.с. 37).

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 25 січня 2020 року подала до ГУ ДФС у Київській області (м. Біла Церква) податкову декларацію платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2019 рік (а.с. 57-58).

Згідно рядку 09 розділу І податкової декларації, видами підприємницької діяльності у звітному періоді були згідно КВЕД 01.46. Розведення свиней; 01.49 Розведення інших тварин; 01.47 Розведення свійської птиці; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту.

Згідно розділу ІІІ податкової декларації, обсяг доходу за звітний (податковий) період становив 143206,00 грн.

Податкова декларація прийнята контролюючим органом 25.01.2020 р., про що свідчить квитанція № 2 (а.с. 59).

Враховуючи встановлені судом обставини, зокрема про те, що позивач здійснює господарську діяльність за наступними видами економічної діяльності (КВЕД): 01.46 Розведення свиней; 01.45 Розведення овець і кіз; 01.43 Розведення коней та інших тварин родини конячих; 01.47 Розведення свійської птиці; 01.49 Розведення інших тварин; 01.24 Вирощування зерняткових і кісточкових фруктів; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 96.04 Діяльність із забезпечення фізичного комфорту; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, а нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , що належать позивачу на праві власності за вимогами ДК 018-2000 відносяться до класу (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", використовуються нею безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником при вирощуванні тварин тощо, то у даному випадку вказані об`єкти нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, не є об`єктом оподаткування, відповідно до підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Згідно з пп.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Однак, суд звертає увагу, що наведене у п.п.14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначення "сільськогосподарського товаровиробника" діє саме для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу, тобто, виключно для визначення групи суб`єкта господарювання при застосуванні спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності.

Таким чином, до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане положення не застосовується, оскільки відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно».

Натомість, згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно - правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Отже, контролюючий орган неправильно тлумачить вказану норму та помилково вважає, що сільськогосподарським товаровиробником може бути лише юридична особа.

При вирішенні спірного питання суд враховує, що відповідно до пп. 5.2, 5.3 ст. 5 Податкового кодексу України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

При цьому, спеціальним законом у сфері сільськогосподарської діяльності, а саме Законом України "Про сільськогосподарський перепис", закріплено, що виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності.

Також у Законі України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", який є чинним, міститься наступне визначення, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду, викладеній у постановах від 22.04.2021 у справі № 822/3289/17; від 10.04.2020 у справі №823/1751/17, від 24.04.2020 у справі №540/2206/19 та від 17.02.2021 у справі №820/3707/17.

Суд зазначає, що факт зайняття позивачем сільськогосподарською діяльністю підтверджується наявною в матеріалах справи податковою декларацією платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця за 2019 рік та довідкою виконавчого комітету Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05.09.2019 № 02-33-76, відповідно до якої фізична особа-підприємець ОСОБА_1 займається розведенням свиней, коней, курей, перепелів в АДРЕСА_3 (а.с. 37).

З викладеного слідує, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником і має право на пільги, передбачені абз. "ж" п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

Окрім того, Головним управлінням ДПС у Київській області при прийнятті вказаних податкових повідомлень-рішень не було враховано презумпцію правомірності рішень платника податку, закріплену п.п.4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, відповідно до якої в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

При цьому, виходячи із спірних правовідносинах, необхідно врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справах Сєрков проти України (заява №39766/05), Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки податкового органу, покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 на суму 19676,11 грн., №0-1027 на суму 5098,99 грн., №0-1027 на суму 6810,34 грн., №0-1027 на суму 7317,36 грн., №0-1027 на суму 2009,30 грн. та №0-1027 на суму 1486,01 грн. є необґрунтованими.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його висновки про порушення позивачем вимог закону, і не довів правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому останні підлягають скасуванню.

Отже, позовні вимоги в частині оскарження податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 29.01.2020: №0-1027 на суму 19676,11 грн., №0-1027 на суму 5098,99 грн., №0-1027 на суму 6810,34 грн., №0-1027 на суму 7317,36 грн., №0-1027 на суму 2009,30 грн. та №0-1027 на суму 1486,01 грн. є обґрунтованими, а адміністративний позов підлягає задоволенню.

Щодо посилань позивача на порушення податковим органом вимог ст.58 Податкового кодексу України, у зв`язку з несвоєчасним направленням розрахунку податкового зобов`язання, суд зазначає таке.

Відповідно до пп.54.3.5 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом.

Відповідно до п.58.1 ст.58 Податкового кодексу України, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу(крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, або заниження чи завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про необхідність складення та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної / розрахунку коригування до неї або про необхідність виправлення помилок, допущених під час зазначення реквізитів податкової накладної, у випадках, передбачених цим Кодексом; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі-Порядок №1204).

Відповідно до п.2 розділу ІІ Порядку №1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення, зокрема форми «Ф» - для платників податків - фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (додаток 1).

Згідно з п.9 розділу ІІ вказаного Порядку №1204 до податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Отже, додатком до податкового повідомлення-рішення є складений контролюючим органом розрахунок сум податкового зобов`язання та/або штрафних (фінансових) санкцій. Вказаний документ повинен надсилатись платнику податку разом із податковим повідомленням-рішенням.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив про те, що з Додатку 1 до Порядку №1204 вбачається, що податкове повідомлення-рішення форми «Ф» не передбачає такої складової як розрахунок податкового зобов`язання, а тому, на думку відповідача, надіслання позивачу податкових повідомлень-рішень форми "Ф" від 29.01.2020: №0-1027 на суму 19676,11 грн., №0-1027 на суму 5098,99 грн., №0-1027 на суму 6810,34 грн., №0-1027 на суму 7317,36 грн., №0-1027 на суму 2009,30 грн. та №0-1027 на суму 1486,01 грн. без розрахунку податкового зобов`язання є правомірним.

Проте, суд не приймає до уваги вказані твердження податкового органу, оскільки Додаток 1 до Порядку №1204, яким визначена типова форма податкового повідомлення-рішення форми «Ф», містить окремий абзац наступного змісту: «Розрахунок податкового зобов`язання додається».

Отже, надсилання податковим органом розрахунку податкового зобов`язання з податковим повідомленням-рішенням форми «Ф» є обов`язковим, у зв`язку з цим, суд вважає, що не надіслання відповідачем розрахунків податкового зобов`язання разом із спірними податковими повідомленнями-рішеннями не відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, саме податковий орган відповідно до принципу офіційності повинен доводити в суді належність об`єкту нерухомості до групи об`єктів, що підлягають оподаткуванню як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття своїх рішень. У зв`язку з чим, тягар доведення існування обставин, зокрема наведених вище, які були підставою для позбавлення позивача податкових вигод і на яких базувалися оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень, покладено у цій справі на відповідача.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Разом із тим, згідно із ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до принципу змагальності, кожна зі сторін повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Окремо суд підкреслює також необхідність дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Під час розгляду справи відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження приналежності нежитлових приміщень позивача до переліку об`єктів, які є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У той самий час, з доказів, наявних у справі, вбачається, що нежитлові приміщення, які перебувають у власності позивача, належать до будівель та споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, які в силу Податкового кодексу України не оподатковуються вказаним місцевим податком.

Будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідач суду не надав, а також не навів жодних контраргументів на підтвердження обґрунтованості прийнятого спірного рішення.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв необґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як встановлено судом, позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. згідно з квитанцією № 5476183 від 13.05.2020, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області форми "Ф" від 29.01.2020 №0-1027 на суму 19676,11 грн., №0-1027 на суму 5098,99 грн., №0-1027 на суму 6810,34 грн., №0-1027 на суму 7317,36 грн., №0-1027 на суму 2009,30 грн. та №0-1027 на суму 1486,01 грн.

3. Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (ідентифікаційний код 43141377, місцезнаходження: 03151 м. Київ вул. Народного Ополчення, б. 5а) судовий збір у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складено 31.05.2021р.

Суддя Кушнова А.О.