Справа № 369/3660/21
Суддя: Янченко А. В.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/3660/21
Провадження № 2-а/369/94/21
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Янченка А.В., за участі секретаря судового засідання Шумілова А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до командира взводу роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Двожана Назарія Володимировича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з адміністративним позовом до командира взводу роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Двожана Назарія Володимировича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що 03 березня 2021 року приблизно о 13:20 дотримуючись Правил дорожнього руху рухалась по автодорозі Львів-Київ в напрямку м. Києва. На виїзді з села Малі Підліски була зупинена поліцейським, який представився як старший лейтенант поліції ОСОБА_2 . Працівник поліції підійшовши до автомобіля повідомив позивача, що її автомобіль рухався зі швидкістю 76 км/год в межах населеного пункту с. Малі Підліски, чим перевищив дозволений ліміт швидкості більше ніж на 20 км/год, а тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вказала, що керований нею автомобіль не перевищував дозволений ліміт швидкості руху. Тому просила суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3861614, складену 03.03.2021 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.04.2021 року відкрите спрощене провадження у справі без виклику сторін.

31.05.2021 року на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача вказав, що факт вчинення адміністративного правопорушення був зафіксований лазерним вимірювачем швидкості транспортного засобу TruCam 20/20 №TC000705. На виконання вимог ст. 283 КУпАП поліцейським було вказано в постанові технічній засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Вказав, що аргументи позивача вказають лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, приходить до висновків що позов не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 березня 2021 року о 13:37 год старшим лейтенантом поліції УПП у Львівській області Двожан Назарієм Володимировичем було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 3861614 за ч. ч.1 ст. 122 про накладення стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за порушення п.12.4 ПДР України. Відповідно до постанови, 03.03.2021 року о 13:22 водій автомобіля Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_1 рухався по автодорозі М06 Київ Чоп 527 км. зі швидкістю 76 км/год в межах населеного пункту с. Малі Підліски, чим перевищив дозволений ліміт швидкості руху більше ніж на 20 км/ год та порушив п. 12.4 ПДР України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до ст. 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху (далі - ПДР України).

Відповідно до п. 1.1 ПДР України останні відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Приписами п. 12.4 ПДР закріплено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положення ст. 251 КУпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Департаментом патрульної поліції було надано докази вчинення позивачем передбаченого приписами КУпАП України адміністративного правопорушення, зокрема, факт фіксаціє автомобіля позивача зі швидкістю 76 км/год, що підтверджується фотознімком, здійсненим за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM № ТС000705, який пройшов повірку законодавчого регулювання засобу вимірювальної техніки, чинну до 13 січня 2022 року відповідно до свідоцтва № 22-01/21171.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Отже чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Відповідно до Переліку засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM фірми Laser Technology, Inc., США, (номер за Державним реєстром засобів вимірювальної техніки) У3197-12 міжповірочний інтервал становить 1 рік.

При цьому, згідно офіційного листа Державного Підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01 жовтня 2019 року № 22-38/49, крім основного, ручного режиму роботи, прилад також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості в автоматичному режимі.

Викладене вище спростовує доводи скаржника про неможливість використання приладу вимірювання швидкості автотранспортних засобів TruCAM в ручному режимі.

Крім того, дослідивши додатки до відзиву на позовну заяву суд встановив, що лазерний промінь було направлено на автомобіль Skoda Rapid д.н.з. НОМЕР_1 та встановлена його швидкість руху 76 км/год.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав стверджувати, що факт перевищення позивачем максимально допустимої швидкості руху у межах населеного пункту, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів на підтвердження обставин, за яких контроль швидкості руху здійснювався в межах дії дорожнього знаку 5.70 «фото, відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» суд оцінює критично, оскільки відповідно до пункту 5.70 Правил дорожнього руху дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Відповідно до пп. ґ п. 8.4 Правил інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

Стаття 68 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Відповідно до ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, не створювати небезпечні умови для дорожнього руху.

Згідно п. 1.1 ПДР ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху по всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закриті території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил.

Таким чином, під час розгляду справи було доведено належними та допустимими доказами факт порушення ОСОБА_1 ПДР України.

З огляду на зазначене, беручи до уваги, що постанова прийнята правомочним органом, стягнення накладено в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, постанову у справі про адміністративне правопорушення Серія ЕАН №3861614 від 03.03.2021 слід залишити без змін, а позов - без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 139 КАС України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 122 КУпАП, ст. 2, 19, 132, 134, 241-251 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до командира взводу роти № 4 батальйону № 3 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Двожана Назарія Володимировича, третя особа: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Янченко