Справа № 200/1816/21-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 р. Справа№200/1816/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного судуз позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (надалі приватний виконавець, відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 (в подальшому третя особа), про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця від 02.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП №64354324 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 54 424,00 грн., визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця від 02.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП №64354324 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в частині винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця 44,00 грн. та в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документу стягувачу) 184,00 грн. (в подальшому Спірні постанови).

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача оскаржувана постанова про стягнення з боржника основної винагороди була прийнята державним виконавцем з порушенням положень Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягнення основної винагороди неможливе без здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум. Оскільки на даний час відсутні докази здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, тому і постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження є протиправною, а отже Спірні постанови підлягають скасуванню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця.

Ухвалою суду від 10.03.2021 року повернуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок, що був сплачений згідно квитанції від 15.02.2021 року №0.0..1.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 23.02.2021 року скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачу було надано десятиденний строк з моменту отримання копії даної ухвали усунути недоліки поданого адміністративного позову шляхом надання суду доказів сплати судового збору відповідно до заявлених вимог майнового характеру, у розмірі 908,00 грн., або надати докази складності майнового стану та неможливості сплати судового збору у встановленому Законом розмірі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.06.2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі з проведенням судового засідання та повідомленням сторін.

10 червня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» відповідачем відкрито виконавче провадження та одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винесено постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Виконавче провадження є діючим та на даний момент рішення суду боржник самостійно не виконує, тому виконавцем за рахунок боржника стягнуто: грошові кошти у сумі 1351,16 грн., що надійшли 31.05.2021 року, 54201,65 грн., що надійшли, розподілені наступним чином: 48781,65 грн. на користь стягувача ОСОБА_2 , 5420 грн. 10% від стягнутої суми винагорода виконавця, 1351,16 грн. розподілені так: 687,16 грн. на користь стягувача, 135 грн. основна винагорода на користь виконавця, 69 грн. вартість користування АСВП, 460 грн. мінімальні витрати за ВП. Таким чином, всі дії приватного виконавця із стягнення основної винагороди та мінімальним витрат виконавчого провадження повністю відповідають законодавству про виконавче провадження: є відповідні розрахунки, економічне обґрунтування розмірів та посилання на норми діючого законодавства. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі.

Третя особа до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, пояснень з приводу заявленого адміністративного позову не надав.

Відповідно до частини 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта. Таким чином, суд дійшов висновку щодо можливості розгляду даної справи у письмовому провадженні на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

02.02.2021 року постановою відповідача відкрито виконавче провадження із примусового виконання виконавчого листа №239/3-16-ц, виданого 29.03.2016 Новогродівським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 26.09.2014 року у розмірі 544241,04 грн.(ВП № 64354324) (а.с. 117-118).

В той же день, 02.02.2021 року приватний виконавець виніс постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 54424,00 грн., що становить 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню, а також постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження 69 грн., винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження 44 грн., винесення постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця 44 грн., винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 188 грн., винесення постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) 184 грн., загальна сума мінімальних витрат 529,00 грн. (а.с. 119-122).

03.02.2021 року приватний виконавець виніс постанову про розшук майна боржника та про арешт майна боржника (а.с. 123-126).

В подальшому, 08.02.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешта та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (а.с. 127-128).

13.04.2021 року приватним виконавцем винесені постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, якими постановлено звернути стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у ТОВ «Шахтопроходчиське управління гірник» та у Селидівському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області (а.с. 129-132).

Як вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем також надіслані запити до ГУ ДПС у Донецькій області, Селидовського УПФУ щодо надання інформації про боржника ОСОБА_1 , (а.с. 85-86, 88-90).

Розпорядженнями приватного виконавця від 03.06.2021 року з позивача стягнуті: грошові кошти у сумі 1351,16 грн., що надійшли 31.05.2021 року, та 54201,65 грн., що надійшли 03.06.2021 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №239/3/16-ц, розподілені наступним чином: 48781,65 грн. на користь стягувача ОСОБА_2 , 5420 грн. 10% від стягнутої суми винагорода виконавця, 1351,16 грн. розподілені так: 687,16 грн. на користь стягувача, 135 грн. основна винагорода на користь виконавця, 69 грн. вартість користування АСВП, 460 грн. мінімальні витрати за ВП (а.с. 108, 109).

Позивач вважає протиправними постанови відповідача про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, оскільки на даний час відсутні докази здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

За правилами статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 27 Закону N 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Також, відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, яка складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді, зокрема, відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Абзацом 1 пункту 19 Порядку №643 передбачено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Як вже було зазначено вище, статтею 26 Закону передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відтак, питання стягнення основної винагороди приватного виконавця врегульовані нормами, якими регламентовано порядок стягнення виконавчого збору.

Отже, з вищевикладеного слідує, що, приватний виконавець зобов`язаний одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди, в якій навести розрахунок останньої та порядок її стягнення. Така постанова виноситься незалежно від початку примусового виконання. У постанові про стягнення основної винагороди обов`язково повинен зазначатися її розмір, виходячи з усієї суми стягнення за виконавчим документом. Водночас, якщо суму стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

При цьому. у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №420/970/19 колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вказала, що оцінка правомірності спірної постанови про стягнення з боржника основної винагороди надається лише на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на момент її винесення. Будь-які обставини, що можуть вплинути на розмір такої винагороди або на можливість її виконання у майбутньому, не можуть бути враховані судом, оскільки виконавче провадження це сукупність дій визначених у Законі Україні «Про виконавче провадження», які вчиняються у процесі виконання відповідного рішення та мають різні юридичні наслідки щодо стягнення з боржника основної винагороди.

Таким чином, стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 200/13920/19-а.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що приватний виконавець у межах своїх повноважень виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди, то суд приходить до висновку про правомірність прийняття спірних постанов приватного виконавця від 02.02.2021 року у виконавчому провадженні № 64354324 про стягнення з боржника основної винагороди.

Обґрунтовуючи безпідставність та протиправність постанов про стягнення основної винагороди позивач у позовній заяві вказував на те, що будь-які дії по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сумприватним виконавцем не вчинялися.

Як слідує з матеріалів справи, позивач добровільно не виконав рішення суду і виконання вказаного рішення відбувається у примусовому порядку.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що приватний виконавець проводив виконавчі дії щодо забезпечення примусового стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум згідно виконавчого листа №239/3/16-ц, а також частково стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому документі, а отже мав правові підстави для стягнення з позивача основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Суд зазначає, що за своїм призначенням основна винагорода є своєрідною винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про стягнення основної винагороди від 02.02.2021 року № 64354324 прийнята у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», а тому є законною та не підлягає скасуванню.

Щодо спірної постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження суд зазначає, що постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження виноситься одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) (Розділ 4 п. 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5), а отже за даних спірних правовідносин скасуванню не підлягає.

Таким чином, відповідачем правомірно винесені спірні постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 02.02.2021 року у виконавчому провадженні №64354324.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповідності до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування постанов приватного виконавця відмовити повністю.

Судове рішення складено і підписано 11 червня 2021 року.

Рішення суду набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Чучко