Справа № 200/3049/21-а
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р. Справа№200/3049/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях (надалі ГУ СБУ, відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 228420 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що при звільненні зі служби позивачу не була нарахована і виплачена частина заробітної плати у розмірі 228420 грн. за понаднормову роботу протягом 2016-2020 років відповідно до вимог ст. 50 КЗпП України. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29.03.2021 року відкрито провадження у справі № 200/3049/21-а за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

21 квітня 2021 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач у період з 2011 по 2021 рік займав посаду оперативного чергового 2-го сектору режимно-секретного відділу. Згідно з посадовими інструкціями, позивач здійснював цілодобове чергування, на яке заступав за наказом начальника Головного управління. Під час чергування він забезпечував охорону та пропускний режим на об`єктах 3 управління Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях. Таким чином здійснення періодичного добового чергування безпосередньо відносилось до посадових обов`язків позивача відповідно займаної посади, згідно з якою він отримував грошове забезпечення. Крім того, несення служби у добовому наряді відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», здійснюється без обмеження загальної тривалості робочого часу. Разом з тим, позивач заступав на цілодобове чергування за наказами начальника регіонального органу, які видаються цілодобово, при цьому щомісячні графіки чергувань не складались. Враховуючи період служби позивача на посаді оперативного чергового за 2016-2021 роки, а також те, що перерва між добовими нарядами позивача у вказаний період складала 2-3 доби, кількість наказів, за якими на цілодобове чергування заступав позивач, складає більше 500 примірників, які не має технічної можливості надати відповідач. Також, відповідачем зазначено, що Інструкціями №35 та №515, якими регулюється порядок виплат військовослужбовцям Служби безпеки України, не передбачено додаткових виплат за роботу в нічний час, компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази,в тому числі ті, що були надані відповідачем із грифом «для службового користування», і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України (а.с. 4-6).

Як вбачається з довідки від 18.01.2021 року №21, ОСОБА_1 дійсно проходив військову службу в СБ України (УСБУ в Луганській області, 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях) на офіцерських посадах з 28 березня 1994 року (наказ начальника УСБУ в Луганській області №34-ос від 29.03.1994) по 15 січня 2021 року (а.с. 3).

Згідно витягу з наказу від 12.10.2017 року №325-ОС «По особовому складу», у зв`язку з організаційно-штатними змінами, оголошеними наказом Голови Служби безпеки України від 21.08.2017 року №042, та відповідно до Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки, призначено за підпунктом «б» пункту 44 з 23 серпня 2017 року підполковника ОСОБА_1 оперативним черговим 2 сектору режимно-секретного відділу 2 управління (а.с. 18).

З витягу з посадової інструкції оперативного чергового 2 сектору режимно-секретного відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) вбачається, що оперативний черговий 2 сектору РСВ 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях забезпечує виконання покладених на нього керівництвом відділу завдань, функцій і доручень, заступає на цілодобове чергування за наказом Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях, з питань оперативного чергування підпорядкований начальнику управління та його заступникам (а.с. 19-23).

Позивач заступав на цілодобове чергування за наказом начальника (т.в.о. начальника) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях, який видавався на кожний добовий наряд, що підтверджується витягами з наказів відповідача.

Відповідно до витягу з наказу Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях від 12.01.2021 року №9-ОС/дск, ОСОБА_1 , оперативного чергового 2 сектору режимно-секретного відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області), звільненого наказом Служби безпеки України від 22 грудня 2020 року №1768-ОС-дск з військової служби за підпунктом «а» пункту 61 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, підпункту «а» пункту 2 частини шостої (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», виключено зі списків особового складу у запас Служби безпеки України, з правом носіння військової форми одягу, з урахуванням часу на здавання посади, з 15 січня 2021 року (а.с. 17).

Позивач вважає, що при звільненні зі служби йому не була нарахована і виплачена частина заробітної плати у розмірі 228420 грн. за понаднормову роботу протягом 2016-2020 років відповідно до вимог ст. 50 КЗпП України.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про службу безпеки України», служба безпеки України - державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Кадри Служби безпеки України складають: співробітники-військовослужбовці, працівники, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, а також військовослужбовці строкової служби. Порядок обліку кадрів Служби безпеки України затверджується Головою Служби безпеки України (ст. 19 вказаного Закону).

Згідно ст. 20 Закону України «Про службу безпеки України», умови і порядок виконання своїх обов`язків співробітниками-військовослужбовцями Служби безпеки України визначаються укладеним договором (контрактом). На них, а також на військовослужбовців строкової служби поширюється порядок проходження військової служби у Збройних Силах України, визначений законодавством. Військовослужбовці Служби безпеки України приймають Військову присягу на вірність народу України.

Трудові відносини працівників, які уклали трудовий договір із Службою безпеки України, регулюються законодавством України про працю (ст. 21 Закону).

Судом встановлено, що наказом Управління СБУ в Луганській області №27-ос від 21.01.2011 року, позивача призначено на посаду оперативного чергового 2 сектору режимно-секретного відділу УСБУ в Луганській області, який, відповідно є співробітником-військовослужбовцем.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про службу безпеки України», військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", цього Закону, інших актів законодавства.

Частиною 5 ст. 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Таким чином, несення служби при цілодобовому чергування, на яке заступав позивач відповідно до його посадової інструкції, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу та відноситься до посадових обов`язків позивача відповідно до займаної посади, за яку позивач отримував грошове забезпечення.

Так, згідно ст. 30 Закону України «Про Службу безпеки України» форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017р. визначено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Службою безпеки України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби безпеки України до 11.04.2018р було визначено Інструкцією №35/ДСК, а з 11.04.2018р. визначається Інструкцією №515/ДСК від 10.04.2018р. затвердженою наказом Центрального управління СБУ та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 25.04.2018р. за №512/31964 (далі - Інструкція №515/ДСК).

Судом було витребувано та досліджено витяги з Інструкції №35/ДСК та витяги з Інструкції №515/ДСК (для службового користування).

Грошове забезпечення виплачується військовослужбовцям за місцем їх постійної служби і виключно в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисах органів, підрозділів, закладів та установ Служби безпеки України.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції№35/ДСК виплата грошового забезпечення військовослужбовцям СБУ здійснювалась на підставі наказів по особовому складу органів, підрозділів, закладів та установ СБУ.

За п. 2 Інструкції №35/ДСК до складу грошового забезпечення входила надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби.

Інструкцією №515/ДСК, яка набрала чинності з 01.08.2018 року, було запроваджено новий порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям СБУ, при цьому Інструкцію №35/ДСК було визнано такою, що втратила чинність.

За п. 2 Інструкції №515/ДСК, до щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення входить надбавка за особливості проходження служби.

Довідкою про розмір грошового забезпечення та інших виплат позивача за період з 01.01.2016 року по 15.01.2021 року підтверджено, що в період з 01.2016 року по 05.2018 року позивачу виплачувалась надбавка за виконання особливо важливих завдань, а в період з 06.2018 року по 15.01.2021 року надбавка за особливості проходження служби (а.с. 34-35).

Однак, Інструкцією №35/ДСК та Інструкцією №515/ДСК не передбачено виплат компенсаційного характеру, таких як компенсація за невикористані дні відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні, а також не передбачені такі додаткові види грошового забезпечення як надбавка за роботу в нічний час, компенсація за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

Доказів того, що позивача було залучено до виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні, поза межами виконання його службових обов`язків, визначених посадовою інструкцією, суду не надано, тому вимоги позивача про виплату грошового забезпечення за певний період часу за виконання понаднормової роботи відповідно до вимог ст. 50 КЗпП України є безпідставними та необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Суд звертає увагу, що відповідно до наказу ГУ СБУ від 12.01.2021 № 9-ОС/дск позивачу були нараховані та здійснені всі належні йому при звільненні з військової служби грошові виплати, в тому числі: грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки, премія, грошова компенсація за неотримане речове майно (а.с. 17).

Також, з аналізу наведених вище приписів діючого законодавства суд вважає безпідставними посилання позивача на застосування до спірних правовідносин норм Кодексу законів про працю України, оскільки питання стосовно проходження військової служби, в тому числі у вихідні, святкові та неробочі дні, несення служби у добовому наряді, регулюються спеціальним законодавством, тому відсутні підстави для застосування норм КЗпП України у даних спірних правовідносинах.

Разом з тим, суд не приймає посилань відповідача на пропуск строку для звернення до суду, передбаченого ст. 122 КАС України, оскільки звернення до суду позивача, який перебуває на публічній службі, з вимогою про нарахування, стягнення належних йому виплат (грошового забезпечення) не обмежується будь-яким строком.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили обґрунтованість заявленого позову, суду не надано, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у порядку статті 139 КАС України, судом не здійснюється.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України в Донецькій та Луганській областях про стягнення коштів відмовити повністю.

Судове рішення складено та підписано 08 червня 2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.М. Чучко