Справа № 560/7250/20
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 р. м. Чернівці Справа № 560/7250/20

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Дембіцький П.Д., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького окружного адміністративного суду, треті особи ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Державна судова адміністрація України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові ОСОБА_1 (далі - позивач), просить суд:

- визнати протиправною невиплату Хмельницьким окружним адміністративним судом суддівської винагороди у зв`язку з застосуванням обмеження відповідно до ст. 29 Закону України Про Державний бюджет на 2020 рік у період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 рік.

- стягнути з Хмельницького окружного адміністративного суду невиплачену в період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 рік судді Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у зв`язку з застосуванням обмеження відповідно до ст. 29 Закону України Про Державний бюджет на 2020 рік суддівську винагороду в розмірі 110366,38 грн. із врахуванням податків та зборів.

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Державну судову адміністрацію України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що нарахування та виплату суддівської винагороди відповідачем було здійснено за квітень-серпень 2020 року в меншому розмірі, оскільки при розрахунку суддівської винагороди в зазначений період застосовано обмеження суми суддівської винагороди 10 розмірами мінімальної заробітної плати, відповідно до ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Зазначені дії відповідача позивач вважає неправомірними, посилаючись, зокрема, на рішення Конституційного Суду України від 11.03.2020, яким розглянуто конституційне подання Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16.10.2019 №193-IX, "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII.

На думку позивача, Закон України Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" не відповідає нормам Конституції України, тому не може бути застосований до визначення розміру виплати суддівської винагороди.

До суду надійшов відзив Хмельницького окружного адміністративного суду на позов, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в задоволенні позову, зазначає, що обмеження суддівської винагороди було встановлене Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"" від 13.04.2020 № 553-IX, який набрав чинності 18.04.2020 та підлягав застосуванню з цієї дати до 28.08.2020, оскільки 28.08.2020 Конституційним Судом України ухвалено рішення № 10-р/2020 (справа N 1-14/2020 (230/20)) про визнання таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положень цього Закону, яким було запроваджено обмеження суддівської винагороди.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України та ч. 1 ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Згідно з резолютивною частиною рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 (справа № 1-14/2020 (230/20)) означені вище норми Закону №553-IX, що визнані ним неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Таким чином, в період з 18.04.2020 до 28.08.2020 виплата суддівської винагороди здійснювалася з урахуванням обмежень, передбачених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-IX, який на той період був чинний та підлягав застосуванню. На переконання відповідача, нарахування та виплата позивачеві суддівську винагороду проведена ним у повному обсязі, враховуючи норми Закону № 553-IX, і перед позивачем відсутня заборгованість з виплати суддівської винагороди.

Крім того, відповідач зазначав, що він, як розпорядник нижчого рівня, не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди без застосування обмежень, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.

З урахуванням заявлених вимог, заперечень, пояснень представників сторін, судом з метою з`ясування обставин справи, зобов`язано сторони надати письмові докази на підтвердження, або спростування позовних вимог.

Оскільки сторонами на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, заперечення не було надано належні письмові докази, що вказувало на їх недостатність для встановлення обставин справи, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС України зобов`язував сторони ухвалою суду надати суду письмові докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень.

Частиною 1 статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 77 КАС України визначено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно, повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено.

Указом Президента України Про призначення суддів від 09.10.2009 № 814/2009 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Хмельницького окружного адміністративного суду строком на п`ять років. (а. с. 11).

На підставі вказаного указу, наказом голови Хмельницького окружного адміністративного суду позивач зарахований до штату Хмельницького окружного адміністративного суду на посаду судді, у межах п`ятирічного строку з 03.11.2009 р. (а.с. 12).

Указом Президента України Про призначення суддів від 02.11.2017 № 350/2017 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Хмельницького окружного адміністративного суду безстроково. (а. с. 13-15).

Наказом голови Хмельницького окружного адміністративного суду наказано вважати повноваження ОСОБА_1 , судді Хмельницького окружного адміністративного суду, продовженими з 03.11.2017 року, у зв`язку з призначенням суддею Хмельницького окружного адміністративного суду безстроково. (а. с. 16).

З матеріалів справи видно, що у період із 18 квітня 20220 по серпень 2020 року відповідач нараховував та виплачував позивачу суддівську винагороду відповідно до ст. 29 Закону України Про Державний бюджет України із застосуванням обмеження у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року, з урахуванням виплат за дні щорічної основної відпустки, що підтверджується Довідками про нараховану та виплачену суддівську винагороду квітень - серпень 2020року .

Загальна сума обмежень суддівської винагороди у зазначений період із врахуванням суми податків і зборів, відповідно до Довідок відповідача за період з квітня по серпень 2020 року складає 110366,38 грн., що не заперечується сторонами та підтверджується, зокрема Довідкою Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.06.2021 року №35987/21, Довідкою від 19.10.2021 року № 154/20/04-12. (а.с. 10, 101-102).

Крім того з урахуванням письмових доказів наданих відповідачем, які надійшли на адресу Чернівецького окружного адміністративного суду 07.06.2021 року видно, що 09.01.2020 року Державною судовою адміністрацією України затверджено кошторис на 2020 рік Хмельницького окружного адміністративного суду.

09.01.2020 року Державною судовою адміністрацією України затверджено план асигнувань загального фонду бюджету Хмельницького окружного адміністративного суду на 2020 рік.

09.01.2020 року Державною судовою адміністрацією України затверджено план спеціального фонду бюджету Хмельницького окружного адміністративного суду на 2020 рік.

Судом встановлено, що протягом 2020 року зменшення видатків ніж ті що зазначені в кошторисі Хмельницького окружного адміністративного суду на 2020 рік та плану асигнувань загального фонду бюджету Хмельницького окружного адміністративного суду на 2020 рік не відбувалось.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди з застосуванням обмеження, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні матеріали, письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, судом встановлено.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII, в редакції чинній на час виникненні спірних правовідносин) суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 135 Закону № 1402-VIII встановлено базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 135 Закону № 1402-VIII до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти:

1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб;

2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб;

3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків; більше 5 років 20 відсотків; більше 10 років 30 відсотків; більше 15 років 40 відсотків; більше 20 років 50 відсотків; більше 25 років 60 відсотків; більше 30 років 70 відсотків; більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Цілком таємно", 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "Таємно", 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду (ч. 8 ст. 135 Закону № 1402-VIII).

Відповідно до ч. 9 ст. 135 Закону № 1402-VIII обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

У рішенні від 08.04.2016 № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 Конституційний Суд України зазначив, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого ч. 1 ст. 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені.

Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 у справі № 1-2/2013 будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить ч. 1 ст. 55 Конституції України.

У рішенні від 04.12.2018 № 11-р/2018 у справі № 1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у статті 130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень Конституції України свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Європейської хартії щодо статусу суддів від 10 липня 1998 року, у підпункті 6.1 пункту 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.

З огляду на зазначене видно, що законодавче регулювання питання суддівської винагороди може здійснюватися виключно Законом України "Про судоустрій і статус суддів", що узгоджується з приписами ч. 2 ст. 130 Конституції України, згідно з якою розмір суддівської винагороди встановлюється законом про судоустрій.

18.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29.

Так, ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено, що в квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у ч. 1 цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до ч. 2 цієї статті).

Так, з матеріалів справи встановлено, що з дня набрання чинності Законом № 553-IX, тобто з 18.04.2020, суддівська винагорода позивача нараховувалась та виплачувалась з урахуванням обмеження, встановленого вищезазначеними нормами ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік".

В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення ч. 1, 3 ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX зі змінами, абз. 9 п. 2 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 № 553-IX.

Так, у вказаному рішенні зазначено, що при вирішенні питання щодо конституційності оспорюваних положень Закону № 294-IX, Конституційний Суд України виходить із юридичної позиції, яку він неодноразово висловлював: оскільки предмет закону про Державний бюджет України чітко визначений у Конституції України, то цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обов`язків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України (абз. 8 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 09.07.2007 № 6-рп/2007).

Крім того, виходячи з того, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України (далі - Кодекс), так само, як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, що обумовлено положеннями п. 1 ч. 2 ст. 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020 № 3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абз. 8 п.п. 2.2 п. 2 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить ст. 6, ч. 2 ст. 19, ст. 130 Конституції України.

Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 констатовано, що юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові елементи як чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування) (абз. 5 п.п. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020). Установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України (ч. 1, 3 ст. 29 Закону № 294), є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 Конституції України, ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Тобто, оспорюваними положеннями ст. 29 Закону № 294-IX заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.

Також, у вищезазначеному рішенні Конституційний Суд України звернув увагу на те, що згідно з Конституцією України виключно законами України визначається, зокрема, статус суддів (п. 14 ч. 1 ст. 92); незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України; вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється (ч. 1, 2 ст. 126); держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів; розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій (перше речення ч. 1, ч. 2 ст. 130). Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24.06.1999 № 6-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 01.12.2004 № 19-рп/2004, від 11.10.2005 № 8-рп/2005, від 18.06.2007 № 4-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 03.06.2013 № 3-рп/2013, від 19.11.2013 № 10-рп/2013, від 08.06.2016 № 4-рп/2016, від 04.12.2018 року № 11-р/2018, від 18.02.2020 № 2-р/2020, від 11.03.2020 № 4-р/2020).

Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абз. 7, 8 п.п. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення від 11.03.2020 № 4-р/2020).

Водночас, Конституційний Суд України дійшов висновку, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України (п. 4.3 рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020).

Також суд наголосив, що в силу ч. 2 ст. 130 Конституції України питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентується виключно ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що, в свою чергу, виключає можливість застосування до правовідносин стосовно суддівської винагороди норм інших законів.

Отже, обмежуючи розмір суддівської винагороди позивача шляхом застосування Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами, внесеними на підставі Закону № 553-IX, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, вчинив дії, що порушують права та гарантії незалежності судді.

В свою чергу, доводи відповідача щодо правомірності обмеження виплати суддівської винагороди згідно Закону № 553-IX, яким внесено зміни до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 14.11.2019 № 294-IX, спростовуються наведеними вище висновками суду та суперечать правовій позиції Верховного Суду у справі № 340/1916/20.

Стосовно тверджень відповідача щодо непоширення на спірні правовідносини рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020, суд зазначає, що відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди керувався не спеціальним Законом № 1402-VIII, а Законом № 294-IX, який за правилами подолання колізій в законодавстві не підлягав застосуванню у цих правовідносинах.

Наявність рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 № 10-р/2020 не вплинуло у даному випадку на право позивача на отримання суддівської винагороди в період з 18.04.2020 по серпень 2020 року відповідно до Закону № 1402-VIII. Це рішення Конституційного Суду України постфактум констатувало неконституційність застосованих до позивача норм щодо обмеження суддівської винагороди, однак його відсутність не спростовувало викладене вище правозастосування щодо виплати суддівської винагороди.

Отже, відповідач зобов`язаний був при визначенні розміру суддівської винагороди позивачу в період із 18.04.2020 по серпень 2020 року діяти відповідно до Закону №1402-VIII, а не згідно ст. 29 Закону № 294-IX (в редакції Закону № 553-IX), незалежно від наявності рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020.

Відповідач, будучи розпорядником коштів нижчого рівня, відповідно до положень ч. 1 ст. 51 Бюджетного кодексу України зобов`язаний був здійснювати фактичні видатки на виплату суддівської винагороди позивачу відповідно до положень Закону № 1402-VIII, в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, як то передбачає ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Судом проаналізовано зміст додатків до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік (із врахуванням внесених змін), внаслідок чого встановлено, що розмір витрат на оплату праці в Хмельницькому окружному адміністративному суді, як по загальному, так і по спеціальному фондах, у зв`язку із прийняттям Закону № 553-IX, не зменшувався.

Доказів, якими зменшено розмір оплати праці, відповідач суду не надав.

У даному випадку мало місце не недофінансування установи у зв`язку з веденням обмеження щодо розміру суддівської винагороди, а дії відповідача, спрямовані на такі обмеження на виконання положень ст. 29 Закону № 294-IX (в редакції Закону №553-IX).

Отже, обмеження щодо виплати позивачу суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальної заробітної плати з 18.04.2020 по серпень 2020 було застосовано саме відповідачем у зв`язку з набранням чинності Закону № 553-IX. Зміни до кошторисів/планів асигнувань стосовно зменшення бюджетних асигнувань на виплату суддівської винагороди згідно наведеного Закону № 553-IX, відповідачем у 2020 році не вносились, що повністю спростовує наведені доводи відповідачів. В свою чергу, обмеження виплати позивачу з 18.04.2020 по серпень 2020 суддівської винагороди на підставі ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 № 294-IX (зі змінами, внесеними Законом № 553-IX) було неправомірним.

Таким чином, враховуючи вищезазначене суд вважає, що дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди в період з 18.04.2020 по серпень 2020 включно з застосуванням обмеження, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними Законом №553-IX, є протиправними.

Зважаючи на викладене вище, суд зазначає, що нарахування та виплата позивачеві суддівської винагороди з застосуванням обмеженням її розміру в період з 18.04.2020 по серпень 2020 року, по своїй суті є порушенням вимог ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів, що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді, тому порушене право позивача, враховуючи обраний спосіб захисту, належить поновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суддівської винагороди на підставі ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за вказаний період (за винятком днів відпустки), виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а саме 110366,38 грн.

Зокрема, дослідженням довідки Хмельницького окружного адміністративного суду від 19.10.2020 року № 154/20/04-12 встановлено, що позивачу нараховано суддівську винагороду відповідно до статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в повному обсязі, однак виплачено суддівську винагороду з застосуванням обмеженням її розміру, зокрема у квітні в розмірі 17992,38 грн., у травні 65607,72 грн., у червні 74665,32 грн., у липні 97112,40 грн., у серпні 49989,36 грн., всього на загальну суму 305367,18 грн.

Таким чином, у період з 18 квітня 2020 по серпень 2020 року відповідачем нараховано, але не виплачено позивачу суддівську винагороду в розмірі 110336,38 грн., тому вона підлягає стягненню на користь позивача.

Обираючи такий спосіб захисту порушеного права, суд враховує, що суддівська винагорода позивачу у спірний період нараховувалася відповідачем відповідно до Закону № 1402-VIII, після чого на неї накладалися обмеження на підставі ст. 29 Закону № 294-IX (зі змінами, внесеними Законом № 553-IX), у зв`язку з чим розмір її недоплати складає 110336,38 грн., що вказує на правомірність з`явлення вимог щодо стягнення цих коштів.

Щодо клопотання позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць, висловленого у позовній заяві, суд зазначає наступне.

Так, згідно п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, клопотання позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення виплати суддівської винагороди у межах суми за один місяць необхідно задовольнити та допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати відповідачем на користь позивача суддівської винагороди у межах суми за один місяць, з утриманням із цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 44, 72-80, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Визнати протиправною невиплату Хмельницьким окружним адміністративним судом суддівської винагороди у зв`язку з застосуванням обмеження відповідно до ст. 29 Закону України Про Державний бюджет на 2020 рік у період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 рік.

2. Стягнути з Хмельницького окружного адміністративного суду невиплачену в період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 рік судді Хмельницького окружного адміністративного суду ОСОБА_1 у зв`язку із застосуванням обмеження відповідно до ст. 29 Закону України Про Державний бюджет на 2020 рік суддівську винагороду в розмірі 110366,38 грн., із врахуванням податків та зборів.

3. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення суддівської винагороди за один місяць.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: - Хмельницький окружний адміністративний суд (29000, м. Хмельницький, вул. Козацька, 42, ).

Третя особа: - Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Свободи, 70, ).

Третя особа: - Державна судова адміністрація України (01601, м. київ, вул. Липська, 18/5, ).

Суддя П.Д. Дембіцький