Справа № 200/3111/21-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 р. Справа№200/3111/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача та скасувати рішення про призупинення (припинення) виплати пенсії за віком;

- зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком з 01 квітня 2020 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з 01 квітня 2020 року по день поновлення виплати пенсії у місячний строк після набрання рішенням законної сили;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 квітня 2020 року по день поновлення виплати відповідно до Закону України №2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частина доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошової доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159;

- звернути постанову до негайного виконання у межах розміру пенсії за один місяць згідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою і перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. До 31.03.2020 отримував виплату пенсії за віком від відповідача на свій картковий рахунок відкритий в АТ «Ощадбанк». З 01.04.2020 відповідач безпідставно перестав виплачувати пенсію за віком, на поштову адресу не надходило жодних повідомлень або документів щодо припинення виплати пенсії. Вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують конституційні та законні права на соціальний захист.

Відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні з наступних підстав. ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із заявою про запит пенсійної справи та прийняття на облік по матеріалам пенсійної справи. Розпорядженням управління за заявою позивача пенсійну справу взято на облік з особливістю переселенець не зареєстрований (93 особливість) та одночасно нараховано суму заборгованості з 01.04.2017. На запит управління надійшло рішення комісії про призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 11-12/12-19 від 26.03.2019 відповідно до якого виплату пенсії позивачу поновлено на виплатний червня 2019 року. Однак, відділом з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій № 2 06.03.2020 було припинено виплату пенсії. Згідно постанови Кабінету Міністру України № 335 від 25.04.2018 року «Про внесення змін до постанови кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365» суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковується в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів, тобто борг за минулий період з 01.04.2017 року по 31.05.2019 року та з 01.04.2020 по теперішній час не виплачується. Борг нарахований на додаткову відомість, виплата буде проведена після її фінансування.

29 березня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

29 березня 2021 року від відповідача витребувані докази.

11 травня 2021 року вирішено провести розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін 24 травня 2021 року.

10 червня 2021 року допущена заміна Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області його правонаступником Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

У судове засідання, призначене на 24 травня 2021 року, сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Керуючись частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розглянути справу в письмовому провадженні.

Судом встановлено, та визнається сторонами, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком та внутрішньо переміщеною особою і перебуває на обліку в Слов`янському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області.

З квітня 2020 року позивачу припинені нарахування та виплата пенсії за віком, сума нарахованої та не виплаченої пенсії станом на березень 2020 року становить 211792,94 гривень (а.с. 31).

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно з частиною 3 статті 4 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються:види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях;пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (пункт 1 частини 1 статті 45 №1058-IV).

Згідно частини 2 статті 46 Закону №1058-IV нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Статтею 47 Закону № 1058-IV встановлено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідачем не надано доказів прийняття власного рішення про припинення нарахування та виплати пенсії.

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з частиною 1 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів №11 та №14 (04.11.1950), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 26.09.2014 у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та 71378/10) зазначив, що

[…] якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату в якості права на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (див. ухвалу щодо прийнятності у справі «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (Stecand Others v. The United Kingdom) [ВП], заяви № 65731/01 та № 65900/01, п. 54, ECHR 2005-X); про важливість такого інтересу також має свідчити застосування статті 1 Першого протоколу (див. рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 39) (пункт 31).

[…] припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (див. рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, п. 72, від 19 червня 2012 року) (пункт 52).

[…] першим і найголовнішим правилом статті 1Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Колишній Король Греції та інші проти Греції» (Former Kingof Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII) (пункт 53).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

У преамбулі до Закону №1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

25 квітня 2018 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року №365». Підпунктом 2 пункту 1 та підпунктом 2 пункту 2 зазначеної постанови були внесені зміни до пункту 15 «Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та пункту 18 «Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування», а саме «Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2019 року у справі №640/18720/18визнані протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365" в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

З огляду на викладене суд вважає, що не нарахування та невиплата, нарахованої пенсії за віком, суперечить Закону №1058-IV, і з точки зору положень статті 1 «Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» становить втручання у право власності позивача, і таке втручання не є законним.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач просить визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати нарахованої пенсії, проте за усталеною судової практикою дія це активна поведінка суб`єкта владних повноважень (органу чи посадової особи), яка порушує права чи інтереси позивача.

У даній справі відповідач допустив бездіяльність, тобто не вчинив у встановлений законом строк дію, яку суб`єкт владних повноважень повинен вчинити.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10 частини 2 статті 245 КАС України).

Згідно з частинами 1 та 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Критерієм розмежування способів захисту «зобов`язання нарахувати та виплатити» і «стягнення коштів» є предмет спору.

Реалізація права на отримання пенсії чи соціальної допомоги передбачає певну послідовність дій та рішень: звернення особи до повноваженого органу; перевірку наявності у неї права на відповідну виплату; розрахунок її розміру; прийняття рішення про призначення пенсії чи соціальної допомоги; проведення виплати. Спір може виникнути на будь-якій стадії правовідносин.

Судом встановлено, що в період з грудня 2016 року по лютий 2017 року пенсія позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, в період з квітня 2018 року по лютий 2019 року пенсія нарахована, але не виплачена, пенсія нарахована, але не виплачена за період з квітня 2017 року по березень 2018 року, та з березня 2019 року по березень 2020 року, сума заборгованості становить 211792,94 гривень (а.с. 31).

В період з квітня 2020 року по теперішній час пенсія не нараховувалася та не виплачувалася.

Щодо позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 квітня 2020 року по день поновлення виплати відповідно до Закону України №2050-ІІІ від 19 жовтня 2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частина доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошової доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 цього ж Закону встановлює, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); 2) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги і 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», Кабінетом Міністрів України 21 лютого 2001 року було прийнято постанову № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку, його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року.

Згідно абзацу 1 пункту 4 Порядку, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Як вбачається з матеріалів справи, пенсія з квітня 2020 року не нараховується та не виплачується, отже позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 квітня 2020 року, заявлена передчасно.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідач має перед позивачем заборгованість з нарахованої, але не виплаченої пенсії, а тому сума заборгованості під час її виплати підлягає компенсації.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд доходить висновку, що для ефективного та повного захисту прав позивача слід, керуючись частиною 2 статті 9 КАС України, вийти за межі позовних вимог і обрати наступні способи захисту порушених прав позивача:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком в період з грудня 2016 року по лютий 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення виплати пенсії за віком в періоди з квітня 2018 року по лютий 2019 року, з квітня 2017 року по березень 2018 року, та з березня 2019 року по березень 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії з квітня 2020 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити пенсію за віком за періоди з квітня 2018 року по лютий 2019 року, з квітня 2017 року по березень 2018 року, та з березня 2019 року по березень 2020 року;

- зобов`язати відповідача поновити нарахування та виплату пенсії за віком з квітня 2020 року;

- стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року по березень 2018 року, з березня 2019 року по березень 2020 року в сумі 211792,94 гривень;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з квітня 2017 року по березень 2018 року, з березня 2019 року по березень 2020 року.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду про присудження виплати пенсії слід допустити до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки сплати судових витрат була відстрочена, а рішення постановлено проти відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, судові витрати слід стягнути на користь державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статті 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 205, 241-246, 249, 250, 251, 255, 263, 294, 295, 297, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРИІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправними дій, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 в період з грудня 2016 року по лютий 2017 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 в періоди з квітня 2018 року по лютий 2019 року, з квітня 2017 року по березень 2018 року, та з березня 2019 року по березень 2020 року.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення нарахування та виплати пенсії за віком ОСОБА_1 з квітня 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 за періоди з квітня 2018 року по лютий 2019 року, з квітня 2017 року по березень 2018 року, та з березня 2019 року по березень 2020 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з квітня 2020 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 заборгованість з пенсії за віком за період з квітня 2017 року по березень 2018 року, з березня 2019 року по березень 2020 року в сумі 211792 (двісті одинадцять тисяч сімсот дев`яносто дві) гривні 94 копійки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за віком за період з квітня 2017 року по березень 2018 року, з березня 2019 року по березень 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок на користь Державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Повне рішення складено 11 червня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко