Справа № 551/219/21
Суддя: Нечипоренко І. М.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа №551/219/21
провадження №2-а/619/168/21
Рішення

іменем України

10 червня 2021 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 551/219/21,

ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України,

вимоги позивача: про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову №150142 від 23.02.2021 про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1700,00 грн посилаючись на те, що зазначеною постановою, складеною заступником начальника віпс (тип А) впс «Дергачі» капітаном ОСОБА_2 його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1700,00 грн. Відповідно до постанови 23.02.2021 о 08 год 20 хв під час прикордонного контролю прикордонним нарядом «Перевірка документів» у пункті пропуску «Гоптівка», було виявлено його, де він пояснив, що він виїхав до тимчасово окупованої території Донецької області 13.03.2020 о 15 год 45 хв через КПВВ «Майорське», а 22.02.2021 перетнув державний кордон з метою отримання на підконтрольній території України банківської карти ПАТ «Ощадбанк» та у зв`язку з необхідністю продовження допомоги для внутрішньо переміщених осіб. 23.02.2021 усі КПВВ з боку тимчасово окупованї території України не працювали, тому він був змушений з іншими в`їхати до України через працюючий з боку України пункт пропуску «Успенка», щоб потім потрапити на підконтрольну територію України через державний кордон. Вважає, що постанова підлягає скасуванню, оскільки під час притягнення до адміністративної відповідальності були відсутні належні докази стосовно факту порушення, права та обов`язки йому не роз`яснювалися, не запропоновано було скористатися правовою допомогою, його пояснення були проігноровані та не врахувалися при винесенні постанови, не вивчались всі обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи. При цьому, не зазначено доказів на підтвердження порушення порядку в`їзду та тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, що свідчить про непідтвердженість кваліфікації та недоведеність його дій як правопорушника саме за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Розгляд справи проведений на місці, без підготовки та надання йому часу для звернення за правовою допомогою, надання документів, які характеризують особу, внаслідок чого не було враховано характер вчиненого правопорушення при призначенні стягнення. Сам факт визнання особою вини не може бути достатнім доказом правомірності рішення та не звільняє від доведення винуватості. Вважає, що в його діях відсутня обов`язкова ознака складу адміністративного правопорушення вина.

Начальником віпс (тип А) впс «Дергачі» подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просить відмовити у позові, а постанову про накладення адміністративного стягнення від 23.02.201 за № 150142 залишити без змін, посилаючись на те, що вищевказаною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з тим, що він 22.02.2021 виїхав з тимчасово окупованої території України в межах Донецької та Луганської областей через закритий пункт пропуску «Успенка», чим порушив вимоги ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях», що встановлено під час перевірки документів у пункті пропуску «Готівка» 23.02.2021 о 08-20 год. У своєму поясненні позивач стверджує, що в`їхав на тимчасово окуповану територію України через КПВВ «Майорське» 22.02.2021. З відомчих банків даних Держирикордонелужби України встановлено, що позивач в`їхав на тимчасово окуповану територію України через КПВВ «Майорське» 22.02.2021. У своєму поясненні позивач підтвердив встановлені вище факти, чим фактично визнав вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, тобто поясненням, яке міститься у справі, позивач не оспорює факт порушення порядку в`їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію України та вказує місце вчинення адміністративного правопорушення, вчинення самого правопорушення не оспорює, про що проставлено підпис останнього. По-друге, з відомчої бази даних Держприкордонслужби встановлено, що позивач в`їхав на ТОТ через КПВВ «Майорське» 22.02.2021, 23.02.2021 в`їхав в Україну через пункт пропуску «Готівка». Інші відомості про перетинання кордону в базі відсутні. На посадових осіб Державної прикордонної служби України державою покладено обов`язки з боротьби з адміністративними правопорушеннями. Законодавством України визначено порядок в`їзд/виїзду на тимчасово окуповану територію Донецької та Луганської області і визначено місця перетинання лінії розмежування особами, транспортними засобами та іншим майном. В Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділену територію місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України. Своїм розпорядженням від 18.02.2015 №106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» Кабінет Міністрів України закрив 23 пункти пропуску, з яких 1 міжнародний, 4 міждержавних та 18 місцевих на кордоні з Російською Федерацією, зокрема дані рішення, стосуються пунктів пропуску (пунктів контролю) «Маринівка», «Новоазовськ», «Успенка», «Іловайськ», «Квашине», «Донецьк». «Должанський», «Червона Могила», «Ізварине», «Красна Талівка», «ЮганІвка», «Герасимівка», «Петрівка», «Луганськ». Таким чином на момент скоєння адміністративного правопорушення позивачем пункт пропуску «Успенка» закритий та міжнародний рух там припинений. Також з бази даних Державної прикордонної служби України встановлено відсутність відомостей про виїзд встановленим порядком з території України. Визнання провини щодо скоєння такого правопорушення підтверджується відсутністю протоколу про адміністративне правопорушення, який не складався відносно позивача на підставі положень ч. 3 ст. 254 КУпАП та положеннями даної статті визначено, що протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодекс, тобто позивач погодився із вчиненим правопорушенням, отримав наручно постанову, проставив в ній свій особистий підпис, зауважень щодо порядку винесення рішення не робив. Позивач не був обмежений у праві звернутися засобами електронного зв`язку на адресу Адміністрації Держприкордонслужби України для отримання дозволу на в`їзд/виїзд з тимчасово окупованої території Донецької та Луганської області і перетнути державний кордон України на тимчасово окупованій території. З вищевикладеного вбачається, що твердження позивача про незаконність винесеної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними.

Заяви, клопотання учасників справи.

У судове засідання представники відповідачів не з`явилися,хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судове засідання позивач позивач не з`явився, надавши до суду заяву, у якій просить справу розглядати без його участі, позов підтримує.

Процесуальні дії у справі.

04.03.2021 ОСОБА_1 звернувся з позовом до Шишацького районного суду Полтавської області.

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 05.03.2021, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України, справу передано до Дергачівського районного суду Харківської області за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.04.2021 справа № 551/219/21 розподілена судді Нечипоренко І.М.

Ухвалою суду від 22.04.2021 року прийнято до провадження зазначену адміністративну справу та позовну заяву залишено без руху.

Згідно з ухвалою від 26.05.2021 відкрито провадження у справі, розгляд призначено на 10.06.2021, залучено до участі у справі другого відповідача Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України.

Враховуючи, що другий відповідач - Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України розташований за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 228 П, що територіально не підсудно Дергачівському районному суду та в процесі розгляду справи вона стала підсудною цьому адміністративному суду, то згідно з вимогами ч. 3 ст. 30 КАС України, суд продовжує розгляд справи.

Частиною 3 ст. 194 КАС України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, потреби заслухати свідка чи експерта не має, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права, які застосовує суд, мотиви суду.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Судом установлено, що 23.02.2021 заступником начальника віпс (тип А) впс «Дергачі» Харківського прикордонного загону капітаном Грінченко А.І. складено постанову про накладення адміністративного стягнення № 150142, згідно даним якої 23.02.2021 о 08 год 20 хв у пункті пропуску «Гоптівка» на вхід в Україну прикордонним нарядом «Перевірка документів» був виявлений гр. України ОСОБА_1 , який пояснив, що він виїхав до тимчасово окупованої території Донецької області 13.03.2020 через КПВВ «Майорське», а 22.02.2021 перетнув державний кордон з тимчасово окупованої території України до РФ через тимчасово непрацюючий пункт пропуску «Успенка». Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 3 постанови КМУ від 17.07.2019 №815 «Про затвердження порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях та виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», тобто скоїв адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 204-2 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 1700,00 грн (а.с. 10).

За диспозицією ч. 1 ст. 204-2 КУпАП передбачена відповідальність за порушення порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.

Вказана норма є бланкетною та відсилає до відповідного нормативного акту, який регулює процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях.

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях» визначено, що в`їзд осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзд осіб, переміщення товарів з таких територій здійснюються через контрольні пункти в`їзду-виїзду. Командувач об`єднаних сил у разі реальної загрози життю та здоров`ю осіб, які перетинають лінію розмежування, має право обмежити в`їзд цих осіб на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей на період існування цієї загрози.

Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів із таких територій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Порядок, який визначає процедуру в`їзду/виїзду осіб і транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, і переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях (далі - тимчасово окуповані території) та з таких територій є «Порядок в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 року № 815 (далі - Порядок)

Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку в`їзд/виїзд осіб, у тому числі транспортних засобів, за допомогою яких вони переміщуються, а також переміщення товарів на тимчасово окуповані території та з таких територій здійснюється виключно через визначені контрольні пункти відповідно до вимог цього Порядку. Поза визначеними контрольними пунктами в`їзду/виїзду переміщення через лінію розмежування осіб, транспортних засобів та товарів заборонено.

Наказом Командувача об`єднаних сил від 31.10.2020 № 861 затверджено перелік контрольних пунктів в`їзду/виїзду для перетинання лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей.

Положеннями ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» визначено, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Як передбачено у п. 3 ч. 1 п. 9 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою KM України від 18.08.2010 № 751, у разі виникнення потреби у створенні умов для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю осіб, транспортних засобів, вантажів і товарів, зберігання транспортних засобів, використання розвантажувально-навантажувальної та іншої спеціалізованої техніки, застосування технічних і спеціальних засобів митного контролю, використання яких у пунктах пропуску обмежене або неможливе, на території окремих залізничних станцій, аеропортів (аеродромів), морських і річкових портів та на території, що суміщається з їх акваторіями, за рішенням Кабінету Міністрів України можуть створюватися пункти контролю (далі - пункт контролю). Пункти контролю, на які поширюється дія цього Положення, можуть функціонувати самостійно або для забезпечення діяльності у відповідних пунктах пропуску.

Відкриття, закриття (тимчасове закриття) пунктів пропуску та пунктів контролю здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Розпорядженням від 18.02.2015 № 106-р «Про закриття пунктів пропуску через державний кордон» Кабінет Міністрів України закрив 23 пункти пропуску, з яких 1 міжнародний, 4 міждержавних та 18 місцевих на кордоні з Російською Федерацією, зокрема дані рішення стосуються пунктів пропуску (пунктів контролю) «Маринівка», «Новоазовськ», «Успенка», «Іловайськ», «Квашине», «Донецьк», «Должанський», «Червона Могила», «Ізварине», «Красна Талівка», «Юганівка», «Герасимівка», «Петрівка», «Луганськ».

З вищевикладеного вбачається, що в Україні функціонує відповідний порядок перетинання державного кордону України на шляхах міжнародного сполучення через спеціально виділені території місцевості з комплексом технічних засобів і споруд, які забезпечують право осіб на вільне пересування з дотриманням встановлених правил та функціонують на підставі рішень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ст. 222-1 КУпАП органи Державної прикордонної України розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порушенням іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні і транзитного проїзду через її територію, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, порушенням порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України або виїзду з неї, а також з порушенням порядку в`їзду до району проведення антитерористичної операції або виїзду з нього (стаття 202, частина друга статті 203, стаття 2031 (щодо порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204-2, 204-4).

Від імені органів Державної прикордонної служби України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону та Морської охорони Державної прикордонної служби України та їх заступники; інші посадові особи, уповноважені керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону України.

Порядок оформлення, розгляду та обліку матеріалів про адміністративні правопорушення, протидію яким віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України врегульовано Інструкцією з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 вересня 2013 року № 898, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 жовтня 2013 року за № 1729/24261 (із змінами).

Пунктом 3 цієї Інструкції встановлено, що від імені Держприкордонслужби розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною першою статті 222-1 КУпАП та накладати адміністративні стягнення мають право: начальники органів охорони державного кордону, командири загонів морської охорони та їх заступники; начальники відділів прикордонної служби та їх перші заступники; коменданти оперативно-бойових прикордонних комендатур та їх перші заступники; -начальники підрозділів (відділень (груп) інспекторів прикордонної служби, відділень (груп) дільничних інспекторів прикордонної служби, відділів спеціальних дій на воді) та командири кораблів, катерів і дивізіонів, які безпосередньо виконують завдання з охорони державного кордону України або суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні чи залучаються та беруть безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів; старші змін прикордонних нарядів, старші прикордонних нарядів у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон або контрольних пунктах в`їзду-виїзду.

Розгляд справи про адміністративне правопорушення, складання та підписання оспорюваної постанови № 150142 від 23.02.2021 здійснювались Відділом прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України в особі заступника начальника віпс (тип А) впс «Дергачі» капітана Грінченка А.І., тобто уповноваженою на те особою.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Пункт пропуску «Успенка» закритий протягом тривалого часу з 2015 року та крім того, суд враховує, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Також матеріалами справи, а саме копією постанови, спростовуються твердження позивача про те, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута формально з порушенням порядку такого розгляду. Так, у тексті постанови мається підпис ОСОБА_1 , який посвідчує те, що останньому було доведено до відома текст постанови та вручено її копію.

Крім того, відповідачем була надана копія письмового пояснення ОСОБА_1 від 23.02.2021, відповідно до змісту якого зазначено, що 13.03.2020 він виїхав з України на підконтрольну територію Донецької області через КПВВ «Майорське», а 22.02.2021 перетнув кордон України в РФ через тимчасово закритий пункт «Успенка», про те, що він порушив закон не знав та зобов`язався не порушувати закони України.

Крім того, з відомчої бази даних Держприкордонслужби встановлено, що позивач виїхав на ТОТ через КПВВ «Майорське» 13.03.2020 та 23.02.2021 в`їхав в Україну через пункт пропуску «Гоптівка», інші відомості про перетинання кордону в базі відсутні.

Суд зазначає, що докази, які б спростовували факт порушення позивачем порядку виїзду (в`їзду) з тимчасово окупованої території України, а відтак вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною першою статті 204-2 КпАП України, з урахуванням визнання вини позивача, судом не встановлені, за таких підстав суд вважає вимоги позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення необґрунтованими.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана постанова містить усі необхідні реквізити, передбачені статтею 283 КУпАП, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зібрані посадовою особою докази про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204-2 КУпАП, є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд, надавши правову оцінку змісту обґрунтування складу адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові, з урахуванням вимог ст.ст. 256, 280 КпАП України, вважає, що посадовою особою повністю були з`ясовані усі обставини, які підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення, отже правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Оскільки у позові відмовляється, судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2,9,10,73-77,139,241-246,286 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін, їх місцезнаходження, проживання чи перебування:

ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

відповідачі:

-Відділ прикордонної служби «Дергачі» Харківського прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Харківський прикордонний загін Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України, місцезнаходження: м. Харків, вул. Клочківська, 228П.

Суддя І. М. Нечипоренко