Справа № 161/10057/21
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/244/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участі:

представника позивача Бачинського Я.Л.

представника відповідача Дубової З.С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення, -

В С Т А Н О В И В:

03.06.2021 року громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що Рішенням Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області від 06.04.2021 року № 8/231 було скасовано його посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 . Про винесене рішення йому стало відомо у Київському національному університеті будівництва та архітектури, де від навчається з 12.05.2021 року. Підставою скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні було зазначено пп. 5 п. 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання. З метою з`ясування даного факту, він, через свого представника, звернувся до Луцького прикордонного загону із відповідним запитом. У відповідь на запит йому було повідомлено, що 02.04.2021 року посадовою особою відповідача відносно нього прийнято рішення про примусове повернення до країни походження. Вважає дане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню виходячи з наступного. Так, на момент його затримання він мав дійсну посвідку на тимчасове прожив серії НОМЕР_1 зі строком дії до 10.07.2022 року. При цьому, він не мав наміру перетнути Державний кордон України, перебуває в Україні законно на підставі посвідки на тимчасове проживання, навчається в Київському національному університеті будівництва та архітектури. Відносно нього судом України справа про адміністративне правопорушення за ст. 204-1 КУпАП не розглядались, постанови в справі про адміністративне правопорушення не виносилися, а відтак факт спроби незаконного перетину державного кордону України у законний спосіб не встановлений. При винесенні оскаржуваного рішення було порушене його право на безоплатну правничу допомогу, а також не повідомлено прокурора за територіальністю про підстави прийняття такого рішення. Враховуючи наведене, просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 02.04.2021 року, затверджене начальником Луцького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України, що винесене відносно нього.

10.06.2021 року відповідачем Луцьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на електронну адресу суду подано відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо адміністративного позову відповідач зазначає, що рішення про примусове повернення від 02.04.2021 року відносно позивача було прийнято на підставі ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та пп. 3 п. 2.1 «Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства» затверджено Наказом МВС №353/271/150 від 23.04.2012 року в якому його зобов`язано покинути межі території України в 7 денний строк, до 08.04.2021 року. Так, військовослужбовцями оперативно-розшукового відділу (з м.д. н.п. Рівне) Головного оперативно-розшукового управління Західного регіонального управління було отримано фактичні дані про те, що громадянин Королівства Марокко ОСОБА_1 організував, направляв та керував діями трьох громадян Ліванської Республіки, спрямованими на незаконне перетинання державного кордону України, тобто був пособником у вчиненні злочину, передбаченого ст. 332 КК України. 20.05.2021 року Шацьким районним судом Волинської області відносно позивача було винесено вирок - його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України. Крім того, на розгляді Любомльського районного суду Волинської області перебуває справа про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП відносно громадянина Королівства ОСОБА_2 . Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені в адміністративному позові, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову із викладених у відзиві підстав, просила у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 КАС України позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Судом встановлено, що 17.09.2018 року органом 8001 було видано посвідку на тимчасове перебування на території України громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із закінченням строку її дії 10.07.2022 року (а.с. 5).

02.04.2021 року відповідачем Луцьким прикордонним загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту вищевказаного рішення вбачається, що 01.04.2021 року о 01:20, в контрольованому прикордонному районі на околиці м. Любомль Волинської області, офіцерами прикордонного оперативно-розшукового відділення (з м.д. н.п. Рівне) Головного оперативно-розшукового відділу Луцького прикордонного загону та екіпажем патрульної поліції було зупинено транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, р.н. НОМЕР_2 , в салоні якого було виявлено та затримано громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з трьома іноземцями, за спробу незаконного перетинання державного кордону України, поза пунктами пропуску через державний кордон України, з України в Республіку Польща в складі групи осіб. Вказаний іноземець вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

Вказаним рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зобов`язано покинути територію України в строк до 08.04.2021 року (а.с. 8).

Вищевказане рішення відповідача було отримане позивачем 27.05.2021 року, про що свідчить супровідний лист Луцького прикордонного загону № 21/4662 від 24.05.2021 року, а також копія конверту із відмітками АТ «Укрпошта» (а.с. 7, 10).

Згідно ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», - іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Спільним Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 року, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.05.2012 року за № 806/21119, затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі Інструкція).

Вказана Інструкція визначає порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання.

Відповідно до п. 5 цієї Інструкції, підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Вищевказаний перелік підстав для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Із наведеного слідує, що на момент винесення рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни повинна існувати одна із передбачених п. 5 Інструкції підстав.

У своїх запереченнях щодо позову відповідач посилається на наявність відносно позивача вироку суду про притягнення його до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 332 КК України, а також про наявність судового провадження про притягнення останнього до відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.

При цьому, зі змісту рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни від 02.04.2021 року слідує, що підставою для його винесення стала спроба незаконного перетинання громадянином Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що станом на день винесення оскаржуваного рішення існувала будь-яка із підстав, передбачених п. 5 Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка б свідчила про законність винесення Луцьким прикордонним загоном рішення про примусове повернення громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни від 02.04.2021 року.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що на момент винесення оскаржуваного рішення відповідача, ані вирок суду у кримінальному провадженні за ч. 3 ст. 332 КУпАП, ані постанова у справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не існували.

При цьому, факт спроби незаконного перетинання державного кордону України позивачем не знайшов свого об`єктивного відображення у жодному доказі, дослідженому в ході судового розгляду даної справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що станом на 02.04.2021 року у відповідача Луцького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України не було правових підстав, передбачених п. 5 Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, для винесення рішення про примусове повернення громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни.

На переконання суду, винесене по відношенню до позивача рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни є передчасним.

Також, суд звертає увагу й на ту обставину, що в оскаржуваному рішенні невірно зазначено громадянство позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: останній є громадянином Королівства Марокко, проте у рішенні вказано, що він є громадянином Лівійської Республіки, що, на думку суду, є грубою помилкою, яка впливає на правильність прийнятого рішення.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення задовольнити у повному обсязі.

На підставі ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним Наказом МВС України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби Безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 року, керуючись ст. ст. 77, 121, 241-246, 288 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 до Луцького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про примусове видворення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства щодо громадянина Королівства Марокко ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , затверджене 02 квітня 2021 року Начальником Луцького прикордонного загону Олегом Вовком.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 11 червня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська