Справа № 120/5957/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

11 червня 2021 р. Справа № 120/5957/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши заяву позивача про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Одночасно із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення доказів, у якій останній просить:

- забезпечити докази шляхом витребування від військової частини НОМЕР_1 інформації щодо причин невиплати 24.12.2017 під час звільнення з військової служби і проведенні розрахунку належних грошових коштів, а також здійснити розрахунок і повідомити розмір невиплачених ОСОБА_2 :

- компенсації за невикористані упродовж 2016-2017 роках додаткові оплачувані відпустки строком 14 календарних дій щорічно, які передбачені п. 12. ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- індексації грошового забезпечення за період з 11.03.2015 по 24.12.2017, виходячи з положень абзацу 2 п. 4 Постанови КМ України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням базового місяця - лютий 2008 року, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004;

- компенсації за неотримане речове майно;

- одноразової грошової допомоги при звільненні.

2. Забезпечити докази шляхом витребування від військової частини НОМЕР_1 копій документів, які підтверджують нарахування та виплату грошових коштів позивачу під час звільнення з військової служби і проведенні розрахунку.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення доказів у справі № 120/5957/21-а, суд доходить висновку про залишення її без руху, з таких підстав.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 72 КАС України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Приписами ч. 1-3 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 114 КАС України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (ч. 2 ст. 114 КАС України).

Згідно з п. 4, 5 ч. 1 ст. 116 КАС України у заяві про забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Так, п. 4 ч. 1 ст. 116 КАС України визначено обов`язкове зазначення доказів, забезпечення яких є необхідним, тобто заявник повинен конкретизувати які саме докази необхідно витребувати для забезпечення із зазначенням їх реквізитів, що останнім зроблено не було.

Слід зауважити, що ухвала про забезпечення доказів є виконавчим документом та виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тому постановляючи таку ухвалу суд повинен зазначити конкретний доказ із точними реквізитами, його дату або дату його створення, реєстраційний номер згідно із номенклатурою та його назву, або короткий його зміст.

При цьому, обов`язок щодо конкретизації доказу, який необхідно витребувати для забезпечення, покладається на заявника.

Крім того, п. 5 ч. 1 ст. 116 КАС України передбачено, що в заяві про забезпечення доказів необхідно вказати на ті обставини, які свідчать про небезпеку того, що надання потрібних доказів може стати неможливим або утрудненим. Саме ці обставини зумовлюють необхідність забезпечення доказів.

Аналізуючи наведені положення КАС України суд вважає, що процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті/знищенню у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, ч. 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення доказів, суд звертає увагу, що обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим, покладається саме на заявника.

При цьому, за положеннями ч. 1 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно з ч. 2 ст. 80 КАС України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Суд звертає увагу заявника, що ототожнення ним понять "витребування доказів" та "забезпечення доказів" в даному випадку є помилковим, оскільки вирішальною підставою для забезпечення доказів є існування обставин, які б свідчили про те, що надання необхідних доказів стане згодом неможливим або ускладненим.

Наведені заявником у заяві про забезпечення доказів доводи не містять жодних підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений/знищений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим або утрудненим.

Виходячи зі змісту поданої заяви, суд дійшов висновку про необґрунтованість даної заяви про забезпечення доказів,оскільки заявником не конкретизовано, які саме докази необхідно витребувати для забезпечення із зазначенням реквізитів та не наведено обставин та фактів, підтверджених належними доказами, які свідчать про існування очевидної небезпеки знищення, приховування доказів чи інших обставин, які свідчили б про можливе ускладнення або неможливість отримання таких доказів у майбутньому.

Таким чином, заявником не дотримано вимог ст. 116 КАС України.

Частиною 3 ст. 116 КАС України передбачено, що до заяви про забезпечення доказів, яка не відповідає вимогам цієї статті, застосовуються наслідки, встановлені статтею 169 цього Кодексу.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на те, що заява позивач про забезпечення доказів подана без додержання вимог п. 4, 5 ч. 1 ст. 116 КАС України, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 116 та ч. 1 ст. 169 КАС України, доходить висновку про залишення заяви про забезпечення доказів без руху.

Керуючись ст. 2, 72, 73, 77, 80, 114-116, 248, 256 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:
1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі № 120/5957/21-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

3. Дану ухвалу направити позивачу.

Ухвала суду першої інстанції оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна