Справа № 120/2463/21-а
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2021 р. Справа № 120/2463/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамент соціальної політики Вінницької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Вінницької обласної державної адміністрації (далі Вінницька ОДА, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (далі Департамент соціальної політики Вінницької МР, третя особа). За змістом позовних вимог позивач просить суд:

визнати дії Вінницької ОДА, а саме Комісії Вінницької ОДА з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, про відмову 15.12.2020 у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС протиправними;

зобов`язати Вінницьку ОДА, а саме Комісію Вінницької ОДА з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, розглянути питання з визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС та визнати цей статус відповідно до вимог Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії Чорнобильської катастрофи".

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що оскільки підприємство, на якому вона працювала, зокрема у 1986 році - управління будівництва Чорнобильської АЕС ліквідовано, жодний архівний відділ установ та підприємств, у які подавалися запити, не має на зберіганні архіву управління будівництва Чорнобильської АЕС, первинні документи, довідки, тощо отримати неможливо, проте період її (позивача) роботи у зоні відчуження, а саме у м. Прип`ять підтверджується відомостями про нарахування заробітної плати, записами у трудовій книжці, враховуючи, що вона (позивач) визнана потерпілою від Чорнобильської катастрофи (Категорія І), є інвалідом II групи інвалідності за захворюванням, пов`язаним з наслідками аварії на ЧАЕС, то статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС має бути визначений на підставі прямої норми Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

За правилами ч. 4 ст. 229 КАС України в разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Ухвалою про відкриття провадження у справі встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень.

12.04.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що посвідчення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видаються на підставі одного з документів, зазначених п. 11 "Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян", затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 (далі Порядок № 551). Посилання позивача на норми ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та доводи щодо внесення періодів роботи у трудову книжку відповідач вважає необґрунтованими, оскільки вказана Закону України "Про пенсійне забезпечення" не охоплює правовідносини, викладені в позовних вимогах. Наголошує, що статус учасника ліквідація окреслюється та визначається спеціальним законодавством, в якому зазначено перелік документів, що підтверджують наявність стажу, а трудова книжка затребується у разі потреби, а тому безпідставно вважати її основним документом.

Відповідач також звертає увагу суду, що 15.12.2020 на Комісію позивачем при повторному розгляді справи щодо визначення статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС надано додаткові матеріали, а саме: копії запитів адвоката до архівних установ. ДАЗВ. ДПС Чорнобильська АЕС, тощо та копії відповідей на ці запити. Вказує, що з наданих копій особових рахунків не визначено підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження. Листом-відповіддю на запит щодо надання інформації з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" вказано, що "у списках про відрядження персоналу гр. ОСОБА_1 не значилась". Інші відповіді на адвокатські запити, як зазначає відповідач, містять лише дані про відсутність запитуваної інформації або переадресацію на інші архівні установи, організації.

Враховуючи наведене, на переконання відповідача, підстави для визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відсутні, а Комісія діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, яке регулює питання щодо визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

19.04.2021 від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких з посиланням на ст.ст. 10, 65 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок аварії Чорнобильської катастрофи", п. 11 Порядку №551 Департамент соціальної політики Вінницької МР зазначає, що надані позивачем документи свідчать про факт її евакуації із зони відчуження, проте не дають змоги достовірно встановити факт безпосередньої участі в будь-яких роботах, пов`язаних із усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках. У зв`язку з цим третя особа вважає, що Комісія під час розгляду справи позивача щодо встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС діяла на підставі норм чинного законодавства та жодних протиправних дії не вчиняла.

Інших заяв по суті справи надано не було.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив, що ОСОБА_1 визнана потерпілою від Чорнобильської катастрофи (Категорія І), що підтверджується посвідченням особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, Серії НОМЕР_1 , виданим Вінницькою ОДА 31.01.1997, та вкладкою № НОМЕР_2 від 01.12.1997.

Згідно із довідкою Вінницької обласної МСЕК Серії АА № 058978, виданої на підставі акта огляду МСЕК № 78, ОСОБА_1 є інвалідом II групи інвалідності за захворюванням, пов`язаним з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС.

У 2019 році позивач звернулась Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької МР щодо встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до протоколу засідання Комісії від 16.12.2019 №17 справа ОСОБА_1 залишена на доопрацювання, оскільки документи, що надають право визначення статусу учасника ліквідації на Чорнобильській АЕС та відповідно видачі посвідчення, не були надані, про що позивачеві повідомлено листом Управління соціального захисту населення (Правобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької МР від 10.01.2020 №П-08-106279.

15.12.2020 відбувся повторний розгляд справи щодо визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, на якому розглядалися надані позивачем додаткові матеріали, а саме: копії запитів адвоката до архівних установ. ДАЗВ. ДПС Чорнобильська АЕС, тощо та копії відповідей на ці запити. Протоколом засідання Комісії № 8 від 15.12.2020 на підставі наданих документів вирішено відмовити ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Не погодившись із такою відмовою відповідача, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходив з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України надано кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII (Закон №796-XII).

Відповідно до ст. 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Згідно зі ст. 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

До військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Відповідно до ст. 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження: з 01.07.1986 по 31.12.1986 - не менше 5 календарних днів; у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Статтею 15 Закону № 796-XII встановлено, що підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 65 Закону № 796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян» від 11.07.2018 № 551 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (Порядок № 551).

Згідно з п. 2 Порядку № 551 посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Відповідно до п. 4 Порядку № 551 учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році (категорія 2) серії А синього кольору.

Розпорядженням Вінницької ОДА від 17.08.2018 № 642 затверджено Положення про Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосування ядерної зброї (Комісія) (далі Положення № 642). Комісія є постійно діючим колегіальним органом що створюється при обласній державній адміністрації.

Відповідно до пункту 12 Положення № 642 Комісія приймає рішення:

- про визначення/відмову у визначенні статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї;

- про встановлення/не підтвердження факту участі громадян у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів га проведенні на них регламентних робіт;

- про необхідність доопрацювання документів та надання додаткової інформації;

- про визнання необґрунтованою видачу посвідчення осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї;

- про направлення до комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС при Міністерстві соціальної політики України справ, розгляд яких відноситься до її компетенції;

- про організацію роботи Комісії.

Пунктом 11 Порядку № 551 визначено, що посвідчення видаються уповноваженими органами за місцем проживання (реєстрації) особи на підставі рішень комісій з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших категорій громадян, утворених уповноваженими органами (далі - регіональні комісії). Посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі, зокрема одного з таких документів:

- довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтвердженої первинними документами (наказ чи розпорядження про відрядження до зони відчуження із зазначенням періоду роботи (служби) в зоні відчуження, особового рахунка, табеля обліку робочого часу, посвідчення про відрядження в зону відчуження з відміткою підприємства про прибуття та вибуття працівника, шляхових листів (за наявності), трудової книжки (у разі потреби);

- довідки архівної установи про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження із зазначенням періоду служби (виконання робіт), днів виїзду на об`єкти або в населені пункти зони відчуження, у разі потреби - довідки командира військової частини, військового квитка, витягу з особової справи військовослужбовця, завіреного в установленому порядку;

особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Викладене у протоколі від 15.12.2020 рішення Комісії про відмову ОСОБА_1 у визначені статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мотивоване таким: "Відповідно до листа Державного агентства України з управління зоною відчуження від 28.05.2020 № 01-1742/4-20 зі слів голови ліквідаційної комісії ДБПК "Атомспецбуд", яке є правонаступником управління будівництва Чорнобильської АЕС, на якому працювала ОСОБА_1 , архів УБ ЧАЕС доаварійного періоду не було вивезено з м. Прип`яті через високий рівень радіаційного забруднення документів. Архівним відділом Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації листом від 26.05.2020 №19-96 надано копії особових рахунків нарахування заробітної плати за 1986 рік та особової картки за 1987 рік на ОСОБА_1 . В наданих копіях не відображено кратність оплати праці, характер виконаних робіт за зазначений в них період. Інші відповіді на адвокатські запити містять лише дані про відсутність запитуваної інформації або переадресацію на другі архівні установи та організації. Довідка про підвищену оплату праці ОСОБА_1 за роботу в зоні відчуження із зазначенням кількості днів і населеного пункту, підтверджена первинними документами, не надана. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Київської обласної Ради народних депутатів від 30.07.1991 №11713 ОСОБА_1 евакуйована із зони відчуження (місто Прип`ять) 27.04.1986".

Суд зазначає, що відсутність документів у зв`язку із їх втратою, неможливістю надання чи ненадходженням в архів, не з вини позивача не може бути підставою для відмови у присвоєнні позивачеві статусу учасника наслідків ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки це унеможливлює отримання зазначених документів та призводить до порушення прав та гарантій, встановлений законодавством.

Крім того, суд наголошує, що п. 11 Порядку №551 закріплено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС посвідчення видаються на підставі одного з таких документів: трудової книжки (у разі потреби); особам з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких установлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Згідно із довідкою Вінницької обласної МСЕК Серії АА № 058978, виданої на підставі акта огляду МСЕК № 78, ОСОБА_1 є інвалідом II групи інвалідності за захворюванням, пов`язаним з наслідками аварії на ЧАЕС.

Отже, позивач є особою з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, щодо якої установлений причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, у зв`язку із чим відповідно до п. 11 Порядку №551 посвідчення їй видається на підставі одного з таких документів, як довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою.

Відтак, відповідач мав вирішувати питання про підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чоронобильскій АЕС позивача й з урахуванням довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з Чорнобильською катастрофою (пункт 11 Порядку №551). В порушення зазначених вимог п. 11 Порядку №551 така довідка Комісією відповідача до уваги прийнята не була, як не був прийнятий й інший наявний у справі позивача документ, що підпадає під визначений п. 11 Порядку перелік документів, на підставі одного з яких видається посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а саме трудова книжка.

Суд акцентує увагу, що пунктом 4 Положення № 642 визначено, що основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Рішення Комісії, оформлене протоколом № 8 від 15.12.2020, на переконання суду, не відповідає наведеним вище вимогам щодо повноти розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованості прийнятого рішення про відмову позивачеві у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварій на Чорнобильській АЕС.

Крім того, вказаним рішенням про відмову у наданні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідач позбавив позивача певного кола прав та свобод, соціальних гарантій, якими вона могла бути наділена в зв`язку з наданням державою певного правового статусу.

Позивач просить визнати протиправним дії Вінницької ОДА, а саме Комісії Вінницької ОДА з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї про відмову 15.12.2020 у визначенні ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС. Водночас оскільки за результатами розгляду питання щодо визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильський АЕС Комісією прийнято рішення, оформлене протоколом № 8 від 15.12.2020, суд на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України, п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України вважає за можливе визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї при Вінницькій обласній державній адміністрації, оформлене протоколом №8 від 15.12.2020, в частині відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру, то суд зазначає таке.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що повноваження щодо прийняття відповідного рішення (про надання особі статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986 і видача посвідчення чи відмову в наданні такого) є дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень (відповідача).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Разом з тим, згідно із абзацом другим з частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї при Вінницькій обласній державній адміністрації повторно розглянути на засіданні питання щодо визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, пов`язаній із земельними правовідносинами; в ній також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування".

Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Крім того, в рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення у справі "Hasan and Chaush v. Bulgaria" № 30985/96).

Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), від 01.07.2003 №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а інших витрат, що пов`язані з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї при Вінницькій обласній державній адміністрації, оформлене протоколом №8 від 15.12.2020, в частині відмови ОСОБА_1 у визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Зобов`язати Комісію з визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї при Вінницькій обласній державній адміністрації повторно розглянути на засіданні питання щодо визначення ОСОБА_1 статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Вінницька обласна державна адміністрація (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 70, )
Департамент соціальної політики Вінницької міської ради (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 50, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович