Справа № 520/2053/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 р. Справа № 520/2053/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Бартош Н.С. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Бідонько А.В., м. Харків, повний текст складено 12.03.21 року по справі № 520/2053/21

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати суми індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2008 по 28.02.2018 року;

- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити суми індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2008 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язати відповідача військову частину НОМЕР_1 встановити базовий місяць для нарахування індексації серпень 2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що протягом проходження служби військова частина безпідставно не проводила нарахувань по індексації грошового забезпечення у спірний період, а при звільненні не виплатила відповідної суми під час остаточного розрахунку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного позову від 12.03.2021 р. позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік. У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставин справи, із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що позивач звернувся до суду з позовною заявою з порушенням встановлених законодавством (ст. 122 КАС України) строків звернення до суду з адміністративним позовом. Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом через три роки та чотири місяці. Посилається на рішення Верховного Суду від 22.01.2020р. по справі № 620/1982/19, від 04.12.2019р. по справі № 815/2681/17. Посилається на те, що Військова частина НОМЕР_1 - це бюджетна організація, підпорядкована Міністерству оборони України, у своїй діяльності керується Законами України, Указами Президента України, постановами Кабінету Міністрів України, наказами Міністра оброни України і являється структурним підрозділом Міністерства оборони України. Вказує, що виплата сум індексації грошового забезпечення має здійснюватися у межах виділених коштів установ та організацій, то передбачені на ці цілі. Зазначає, що військова частина НОМЕР_1 з незалежних від неї обставин не може виплатити індексацію грошового забезпечення за рахунок інших коштів (заробітної плати працівників, грошового забезпечення військовослужбовців). Для виплати індексації в січні 2016 року - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було. Фінансування на виплату індексації не здійснювалося. Зазначає, що здійснення виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям в січні 2016 року - лютому 2018 року військовою частиною НОМЕР_1 призвело б то порушення статті 51 Бюджетного кодексу України. Таким чином, військова частина - НОМЕР_1 діяла лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому, згідно з п. 5 Порядку № 1078 (в редакції після 01.12.2015) підстав для нарахування позивачу індексації після зміни тарифних окладів 01.03.2018 з урахуванням індексів інфляції, оприлюднених Держстатом, у березні-квітні 2018 року не було. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 діяла у відповідності до ч. 2 ст. У Конституції України та п.,1 ч. 2 ст. 2 КАС України, а саме на підставі у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Враховуючи наведене просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 року по справі № 520/2053/21 в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Також не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалене рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/2053/21 є необґрунтованим, як наслідок не відповідає нормам чинного законодавства України. Посилається на те, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, суд першої інстанції посилається на копію особового рахунку військовослужбовця № 141, яка була надана відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 . Натомість, Листом військової частини НОМЕР_1 від 04.08.2020 №225/56/623 відмовлено у наданні інформації щодо сплачених сум індексації за період з 2008 року по 01.01.2016 року та рекомендовано звернутись до Галузевого архіву Міністерства оборони України. Також в даному листі зазначено, що з 12.08.2008 року по 31.12.2015 року, оскільки розрахунково-платіжні відомості щодо виплати грошового забезпечення здані військовою частиною НОМЕР_1 до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України (міститься в матеріалах справи). Відповідно до архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/1550 від 13.01.2021 року, починаючи з серпня 2008 року по 31.12.2015 року, виплата індексації грошового забезпечення не відображені (міститься в матеріалах справи). Натомість, судом першої інстанції дані документи взагалі не досліджувались та будь-яке судження не виносилось. Оскільки, листом від 04.08.2020 №22556/623 відповідачем військовою частиною НОМЕР_1 підтверджений факт здачі розрахунково-платіжних відомостей за період з 01.08.2008 по 31.05.2015 року до архіву, а в довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони від 13.01.13.01.2021 №179/1/1550 не відображено виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2008 по 31.12.2015, то вважає неправомірною відмову суду в задоволенні частини позовних вимог. На підставі вищевикладеного просить рішення Харківського окружного адміністративного суду по справі №520/2053/21 щодо часткового задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення - скасувати. Прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги до відповідача військової частини НОМЕР_1 в повному обсязі.

Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалами справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач проходив військову службу в Збройних силах України, є учасником бойових дій з 2016 року.

З 2008 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 .

З 31 серпня 2018 року позивача звільнено з військової служби в запас та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Проте, при виключені ОСОБА_1 із списків частини відповідачем, на думку позивача, не проведено розрахунків, а саме щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2008 по 28.02.2018 року .

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Щодо апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі по тексту - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі по тексту - Закон №1282-XII).

У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).

З метою реалізації Закону №1282-XII Постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2003 року №1078 був затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення (далі по тексту - Порядок №1078).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постановах Верховного Суду від 03.04.2019 по справі №638/9697/17, від 30.09.2019 по справі №750/9785/16-а, від 20.11.2019 по справі №522/11257/16-а, від 29 квітня 2020 року по справі №240/10130/19, від 16 вересня 2020 року по справі № 815/2590/18.

Отже, заробітна плата (грошове забезпечення) підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія яка надається для соціальної підтримки населення в умовах зростання цін, а державні соціальні гарантії обов`язкові для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка була викладена у постанові Верховного Суду від 26.12.2019 по справі №610/1175/17.

Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що позивачу за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно протиправно відповідачем не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення.

При цьому, приписами Закону № 1282-XII та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно - правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Відповідачем по справі не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним надсилались до відповідного органу листи про потреби на виділення додаткових коштів для виплати військовослужбовцям індексації грошового забезпечення.

Колегія суддів зауважує, що у справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Системний аналіз наведеного вище дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі №240/4911/18, від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 20.11.2019 у справі №620/1892/19.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 01.08.2008 року по 01.12.2015 року згідно особового рахунку військовослужбовця № 141 у позивача декілька разів відбувалося підвищення грошового забезпечення у зв`язку з чим змінювався базовий місяць.

Позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства та зазначені обставини підтверджуються копією особового рахунку військовослужбовця № 141 , відповідно до якого позивачу було виплачено в листопаді-грудні 2008 року - 88 грн. 48 коп., січні-лютому 2009 року - 138 грн. 49 коп., березні 2009 року - 127 грн. 78 коп., квітні 2009 року - 139 грн. 82 коп., травні - червні 2009 року - 151 грн. 19 коп., липні 2009 року - 162 грн. 57 коп., серпні - листопаді 2009 року - 171 грн. 93 коп., грудні 2009 року - 183 грн. 31 коп., січні - лютому 2010 року - 214 грн. 27 коп., березні 2010 року - 280 грн. 69 коп., квітні - травні 2010 року - 302 грн. 41 коп., червні - серпні 2010 року - 307 грн. 63 коп., вересні 2010 року - 309 грн. 02 коп., жовтні 2010 року - 315 грн. 64 коп., листопаді 2010 року - 358 грн. 27 коп., грудні 2010 року - 364 грн. 19 коп., січні 2011 року - 371 грн. 70 коп., лютому - березні 2011 року - 393 грн. 34 коп., квітні 2011 року - 427 грн. 20 коп., травні 2011 року - 446 грн. 40 коп., червні - липні 2011 року - 464 грн. 64 коп., серпні - вересні 2011 року - 481 грн. 92 коп., жовтні - листопаді 2011 року - 494 грн. 47 коп., грудні 2011 року - 504 грн. 01 коп., січні - березні 2012 року - 538 грн. 65 коп., квітні - червні 2012 року - 549 грн. 19 коп., липні - вересні 2012 року - 553 грн. 20 коп., жовтні - листопаді 2012 року - 561 грн. 24 коп., грудні 2012 року - 569 грн. 27 коп., січні - березні 2013 року - 575 грн. 79 коп.

Також вбачається, що у квітні 2013 року було підвищення щомісячної додаткової грошової винагороди у зв`язку з чим змінився базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення, після чого позивачу нараховувалась індексація в квітні - серпні 2013 року (фіксована сума індексації) - 113 грн. 49 коп.

В вересні 2013 року було підвищення щомісячної додаткової грошової винагороди у зв`язку з чим змінився базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення.

В січні 2014 року позивачу було підвищено щомісячну додаткову грошову винагороду у зв`язку з чим змінився базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення, після чого позивачу нараховувалась індексація: втравні 2014 року - 34 грн. 10 коп., червні 2014 року - 75 грн. 52 коп., липні - серпні 2014 року - 124 грн. 24 коп., вересні - жовтні 2014 року - 143 грн. 72 коп., листопаді 2014 року - 193 грн. 66 коп.

В грудні 2014 року було підвищено надбавку за вислугу років у зв`язку з чим змінився базовий місяць при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошового забезпечення.

Після зміни базового місяця позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення відповідно до чинного законодавства: в грудні 2014 року жовтні 2015 року (фіксована сума індексації) - 138 грн. 37коп., в березні 2015 року - 37 грн. 76 коп., в квітні 2015 року - 104 грн. 75 коп., травні 2015 року - 247 грн. 25 коп., червні 2015 року - 451 грн. 88 коп., липні - серпні 2015 року - 488 грн. 42 коп., вересні - жовтні 2015 року - 552 грн. 58 коп., в листопаді - грудні 2015 року - 690 грн. 95 коп.

Отже позивачу у період з 01.08.2008 року по 01.12.2015 рік здійснювалось нарахування та виплата індексація грошового забезпечення, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Як вбачається з наданої позивачем, до суду першої інстанції, архівної довідки № 179/1/284 від 14.01.2021р. (а.с10) в перевірених фінансових документах в/ч НОМЕР_1 , нарахування індексації ОСОБА_1 , за період з серпня 2008 року по грудень 2015 року, не відображені. Книги алфавітного обліку офіцерів, прапорщиків та військовослужбовців за контрактом, за 2008 рік та фінансові документи військової частини НОМЕР_3 , з січня 2016року, на зберігання до архіву не надходили.

Тобто дана довідка не свідчить про не виплату позивачу з серпня 2008 року по грудень 2015 року індексації грошового забезпечення, а свідчить лише про не відображення даної інформації в наданих документах.

Як свідчать копії особових рахунків, що містяться в матеріалах справи, ці суми індексації позивачу були виплачені.

При цьому колегія суддів зазначає, що надані позивачем довідки не спростовують даних особових рахунків.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , не спростовують вищенаведених висновків суду.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що протягом 2016-2018 років за фондом грошового забезпечення військової частини, затвердженого вищим розпорядником бюджетних коштів, видатки на виплату індексації грошового забезпечення не було передбачено, оскільки виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що після прийняття з 1 березня 2018 року постанови Уряду від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям став березень 2018 року, колегія суддів вважає передчасними. Спір щодо розрахунку сум індексації ще не виник, оскільки індексація грошового забезпечення позивача не проводилась.

Отже, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що право позивача на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення є порушеним, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 рік.

З приводу проведення відповідачем нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року суд зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 не надано належних та допустимих доказів щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за зазначені періоди.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року є протиправними.

Щодо доводів Військової частини НОМЕР_1 про звернення позивача після спливу встановленого ст. 122 КАС України строку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1-3ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ч. 2ст. 233 КЗпП України).

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа № 1-13/2013) у справі за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей1,12 Закону України "Про оплату праці "Конституційний Суд України дійшов висновку, що: "у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат".

Верховний Суд у постанові від 25.04.2019 у справі №804/496/18 дійшов висновку, що: "поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір щодо виплати грошового забезпечення поліцейському за час вимушеного прогулу охоплюється застосованим в частині 2статті 233 КЗпП України визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком". Виплата індексації доходів є складовою грошового забезпечення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України. До того ж на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, в тому числі вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належного військовослужбовцю суми грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція застосована у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 р. у справі № 806/2883/17.

Таким чином, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими.

Крім того, суд відхиляє посилання відповідача на постанови Верховного Суду, оскільки правовідносини у даних справах не є аналогічними тим, що розглядались у справах Верховним Судом .

Щодо вимоги позовної заяви стосовно зобов`язання відповідача військову частину НОМЕР_1 встановити базовий місяць для нарахування індексації серпень 2008 року, колегія суддів зазначає наступне.

Захисту в адміністративному судочинстві підлягає лише вже порушено право, а не те, яке може бути порушено в майбутньому.

Питання про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації є передчасним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.

Колегія суддів зауважує, що саме в процесі виконання рішення суду відповідачем буде визначено базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.04.2020 року по справі №240/12037/19.

Тобто, у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі, щодо визначення базового місяця для такого нарахування, у відповідності до положень Закону №1282-XII та Порядку № 1078, покладається на відповідача, а тому правові підстави для зобов`язання останнього здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення, та встановити базовий місяць для нарахування індексації серпень 2008 року, з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 на даний час відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим.

З урахуванням вищезазначеного, доводи сторін по справі, викладені в апеляційних скаргах, щодо неправомірності рішення суду першої інстанції є помилковими.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянтів не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивач не був службовою особою, який у значенні вказаного вище Закону займав відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи ч.5 ст.328 КАС України дане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 по справі № 520/2053/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош З.Г. Подобайло
Повний текст постанови складено 14.06.2021 року