Справа № Н/851/33/20
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 р.Справа № Н/851/33/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року за виключними обставинами за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна судова адміністрація України, Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В с т а н о в и в:

02.06.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати неправомірною відмову Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (далі ТУ ДСА України у Харківській області) в розрахунку та виплаті вихідної допомоги при звільненні у відставку;

- зобов`язати ТУ ДСА України у Харківській області нарахувати та виплатити їй вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за основною посадою у відповідності до ч. 1 ст. 136 Закону України від 07.07.2010 року № 2453 - VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинний до 01.04.2014 року) (далі Закон № 2453 - VI).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 року у справі № 820/2313/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до ТУ ДСА України у Харківській області, треті особи - Державна судова адміністрація України (далі ДСА України), Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано ТУ ДСА України у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, відповідно до положень ч. 1 ст. 136 Закону № 2453 - VI, у зв`язку з прийняттям відставки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

ТУ ДСА України у Харківській області, не погодившись з вищевказаною постановою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 року та прийняти нову постанову суду, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року апеляційну скаргу ТУ ДСА України у Харківській області задоволено.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 року по справі № 820/2313/17 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ТУ ДСА України у Харківській області, треті особи - ДСА України, Державна казначейська служба України про визнання неправомірною відмови та зобов`язання вчинити певні дії.

01.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами № 820/2313/17, в якій просила переглянути постанову колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду 25.10.2017 року у справі № 820/2313/17 за її позовом до ТУ ДСА України у Харківській області, треті особи - ДСА України, Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, за виключними обставинами. Просила задовольнити дану заяву та прийняти постанову.

В обґрунтування вимог поданої заяви зазначила, що 15.04.2020 року Конституційний Суд України ухвалив Рішення у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166) та визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону № 1166-VII. Рішення оприлюднено 16.04.2020 року на офіційному веб-сайті Конституційного Суду України www.ccu.gov.ua. Зазначає, що при цьому, суд виходив з того, що однією з гарантій незалежності суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, яке має гарантувати здійснення справедливого, незалежного, безстороннього правосуддя, а також, що гарантії незалежності судді, включаючи заходи щодо його матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані чи зменшені іншими нормативними актами. Вказує, що Конституційний Суд дійшов висновку, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону суперечить частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи. Отже, з Рішення Конституційного Суду України випливає, що судді, які мали достатній стаж для виходу у відставку на час ухвалення оспорюваного Закону, мають право на отримання вихідної допомоги. Вказує, що оскільки, як на час прийняття, так і на день набрання чинності оспорюваним положенням Закону, тобто на 1 квітня 2014 року вона вже мала достатній стаж на посаді судді, який давав їй право на відставку, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком стажу роботи на посаді судді, відповідно до ст.362 КАС України, вона має право на подання заяви про перегляд постанови колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року. Посилається, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане. Зазначає, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 року № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Вважає, що суд апеляційної інстанції скасував законну постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2017 року, тобто діяв не в межах визначених зазначеною ст. 7 КАС України , чим порушив принцип верховенства права, закріплений у ст. 8 Конституції України.

ТУ ДСА України у Харківській області подало до суду апеляційної інстанції заперечення на заяву про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року у зв`язку з виключними обставинами, в якому заперечуючи проти розгляду заяви про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року за виключними обставинами, вважаючи цю постанову законною, обґрунтованою та такою, що прийнятою відповідно до норм матеріального та процесуального права, просило відмовити у задоволення заяви ОСОБА_1 , залишити без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року по справі № 820/2313/17 за апеляційною скаргою ТУ ДСА України у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 по справі № 820/2313/17 за позовом ОСОБА_1 до ТУ ДСА України в Харківській області, треті особи, ДСА України, Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи та вимоги поданої заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами № 820/2313/17, вважає, що вказана заява підлягає залишенню без задоволення, а постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 820/2313/17 залишенню в силі, з огляду на наступне.

Так, згідно з ч. 1 ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 року № 2136-VIII (далі - Закон № 2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Статтею 91 Закону № 2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 Закону № 2453-VI (до 01.04.2014 року) було передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Стаття 136 Закону № 2453-VI була виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII (далі - Закон № 1166-VII).

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р (ІІ)/2020 в справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону № 2453-VI.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2010 року № 20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 року № 2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

У пункті 2 резолютивної частині Рішення від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України № 1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166-VII втратила чинність з 15.04.2020 року.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 року № 2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічної позиції щодо оцінки як виключної обставини рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23.01.2019 року у справі № 820/2462/17, від 25.07.2019 року у справі № 804/3790/17, від 23.12.2019 року в справі № 814/1274/17, від 30.04.2020 року в справі № 826/15692/16, від 12.08.2020 року в справі № 826/18177/15.

Колегія суддів також зазначає, що зі змісту п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України випливає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.

Окрім того, 19.02.2021 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі № 808/1628/18, у якій наголосив, що положення п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Так, словосполучення ще не виконане, яке вживається у п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також розширеного тлумачення про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14.05.2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 10.03.2021 року по справі № 826/28067/15.

Проте, у даному випадку, рішення суду не може вважатись невиконаним, у контексті приписів п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішення суду, що набрало законної сили (постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року по справі № 820/2313/17), яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, не передбачає примусового виконання.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19.02.2021 року по справі № 808/1628/18 та в ухвалі від 03.02.2021 року по справі 820/1329/16.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Отже, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави для перегляду та скасування за виключними обставинами, визначеними п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року по справі № 820/2313/17.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року за виключними обставинами по справі № 820/2313/17 необхідно відмовити, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25.10.2017 року по справі № 820/2313/17 залишити в силі.

Відповідно наведені в заяві ОСОБА_1 обґрунтування та доводи є необґрунтованими та такими, що не впливають на вирішення справи.

Частиною 1 ст. 369 КАС України визначено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 243, 248, 321, 325, 328, п.1 ч.4 ст.368, ст.369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року за виключними обставинами за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року по справі № 820/2313/17 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Мельнікова Л.В.
Судді Бегунц А.О. Рєзнікова С.С.

Ухвала у повному обсязі складена і підписана 14 червня 2021 року.