Справа № 120/6441/20-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 червня 2021 р. Справа № 120/6441/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з адміністративним позовом до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (далі відповідач) про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 його засуджено до довічного позбавлення волі. Покарання він відбуває в ДУ "Вінницька УВП (№1)". Вказує, що в серпні 2020 року звернувся із заявою до начальника ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо забезпечення його сезонним одягом (літнім). Проте, відповідач на таке звернення не відреагував та не забезпечив його сезонним одягом (літнім).

Позивач вважає, що відповідачем порушено його гарантоване законом право на забезпечення сезонним одягом згідно з нормами належності, тобто порушено його конституційне право на гуманне ставлення до нього та на повагу до його людської гідності, а тому така бездіяльність ДУ "Вінницька УВП (№1)" є протиправною.

Ухвалою суду від 11.11.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків.

У встановлений судом строк позивач подав до суду заяву з додатками, відповідно до якої недоліки позовної заяви усунуто, в зв"зку з чим ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Крім того, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

19.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, разом з тим суд не приймає даний відзив до розгляду, оскільки він поданий з значним пропуском строку для його подачі, при цьому поважності причин у відзиві не наведено, клопотання про поновлення строку відповідачем не заявлялось. Крім того, до відзиву не додано документу, що підтверджує надіслання ( надання ) відзиву і доданих до нього доказів позивачу. Таким чином при поданні відзиву на позовну заяву відповідачем не дотримано вимог ст. 162 КАС України.

З"ясувавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та оцінивши наявні докази, суд встановив таке.

Вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011 позивача засуджено до довічного позбавлення волі за ч. 1 ст. 115, п. 1, 2, 9, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 185; ч. 2 ст. 194, ст. 70 Кримінального кодексу України. Місцем відбування призначеного покарання є ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)".

В серпні 2020 позивач звернувся на урядову "гарячу лінію" щодо незабезпечення його сезонним одягом в ДУ "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

10.08.2020 за №6/619-20/П-454 в.о. начальником Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції було надано відповідь, що згідно з вимогами наказу Міністерства юстиції України від 20.02.2012 № 280/5 "Про затвердження Порядку забезпечення речовим майном та норм належності речового майна для засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах" та відповідно до камерної картки ОСОБА_1 у вересні 2019 року він отримав під підпис костюм бавовняний, який за нормою належності речового майна має термін носіння один рік і станом на день перевірки не вислужив встановлений термін носіння. Згідно норм належності речового майна для засуджених чоловіків, які відбувають покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах костюм бавовняний є всесезонним. Літній одяг вищевказаними нормами не передбачений. Повідомлено, що по закінченню строків експлуатації постільних речей та строків носіння речового майна йому будуть видані нові предмети речового майна згідно із нормами належності.

14.08.2020 позивачу надано лист - відповідь №2/1-6681/Рд заступником начальника Департаменту з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, в якому повідомлено, що відповідно пунктів 1.1. та 1.2. розділу І Порядку забезпечення речовим майном засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 № 280/5, усі засуджені, які відбувають покарання в арештних домах, виправних центрах, виправних та виховних колоніях, слідчих ізоляторах (далі - установа), забезпечуються новими предметами одягу, взуття та постільними речами (далі - речове майно) відповідно до норм належності.

Норми належності речового майна для засуджених визначають кількість та строки носіння (експлуатації) предметів, що видаються на одну особу.

Так, згідно з камерною карткою засудженого ОСОБА_1 , він 05.09.2019 отримав під підпис бавовняний костюм, який за нормою належності речового майна має термін носіння 1 рік та відповідає сезону року.

Поряд з тим, відповідно до пункту 1.14 розділу І Порядку засуджений має право придбавати предмети першої необхідності, у тому числі речового майна, не передбачені нормами належності та не заборонені до використання в установі. Також отримувати через посилки (передачі), придбавати за безготівковим розрахунком у крамницях установ постільні речі, білизну, одяг та взуття встановленого зразка, а також спортивний одяг і взуття.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо незабезпечення його сезонним (літнім ) одягом, з метою захисту своїх прав та законних інтересів звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими є Кримінально-виконавчий кодекс України.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч. 2 ст. 7 КВК України).

Згідно із ч. 4 ст. 7 КВК України правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.

Статтею 8 КВК України передбачені основні права засуджених. Зокрема одним із них є право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.

Порядок і умови виконання та відбування покарання у виді довічного позбавлення волі визначені ст. 151 КВК України. Зокрема ч. 2 ст. 151 КВК України встановлено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 115 КВК України передбачено матеріально-побутове забезпечення засуджених до позбавлення волі. Особам, які відбувають покарання у виправних і виховних колоніях, створюються необхідні житлово-побутові умови, що відповідають правилам санітарії та гігієни. Засуджені, як правило, тримаються в приміщеннях блочного типу. Норма жилої площі на одного засудженого не може бути менш як чотири квадратні метри, а у лікувальних закладах при виправних колоніях, у виправних колоніях, призначених для тримання і лікування хворих на туберкульоз, у стаціонарі - п`яти квадратних метрів. Засудженим надається індивідуальне спальне місце і постільні речі. Вони забезпечуються одягом, білизною і взуттям за сезоном з урахуванням статі і кліматичних умов, а в лікувальних закладах - спеціальним одягом і взуттям. Вагітним жінкам і матерям-годувальницям створюються поліпшені житлово-побутові умови та встановлюються підвищені норми харчування. Особам з інвалідністю першої та другої груп, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, непрацюючим жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, непрацюючим чоловікам віком понад шістдесят років і жінкам понад п`ятдесят п`ять років (якщо вони не одержують пенсії), а також особам, звільненим від роботи через хворобу, в тому числі хворим на активну форму туберкульозу, комунально-побутові послуги надаються безоплатно.

Засудженим, які відбувають покарання у виховних колоніях, харчування, одяг, взуття, білизна і комунально-побутові послуги надаються безоплатно. Норми харчування осіб, позбавлених волі, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Засуджені з дозволу адміністрації можуть з коштів, які знаходяться на особових рахунках, додатково придбавати взуття і одяг, у тому числі спортивний, оплачувати лікувально-профілактичні послуги, що надаються додатково за призначенням лікаря, отримувати необхідне за медичними показаннями дієтичне харчування.

Наказом № 2823/5 від 28.08.2018 затверджено "Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань", розділом ХХІІ "Матеріально-побутове забезпечення та медичне обслуговування засуджених " визначено, що для засуджених створюються необхідні житлово-побутові умови. У холодну пору року температура в жилих приміщеннях установ виконання покарань підтримується на рівні не нижче плюс 18 °C. Засуджені забезпечуються триразовим гарячим харчуванням, одягом встановленого законодавством зразка (у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації засуджені можуть носити одяг цивільного зразка), натільною білизною та взуттям, а також постільними речами. Верхній одяг засуджених до довічного позбавлення волі відрізняється за кольором від одягу інших засуджених.

У разі відсутності в установі одягу встановленого законодавством зразка засудженому тимчасово дозволяється користуватися власним одягом, придбаним у крамниці установи виконання покарань або отриманим від родичів. Ремонт одягу та взуття засуджених проводиться в майстернях установ виконання покарань.

Особи, які відбувають покарання у виправних колоніях, відшкодовують витрати на їх утримання, крім вартості харчування, взуття, одягу, білизни, спецхарчування та спецодягу.

Особам з інвалідністю першої та другої групи, жінкам з вагітністю понад чотири місяці, непрацюючим жінкам, які мають дітей у будинках дитини при виправних колоніях, непрацюючим чоловікам віком понад шістдесят років і жінкам понад п`ятдесят п`ять років (якщо вони не одержують пенсії), а також особам, звільненим від роботи через хворобу, в тому числі хворим на активну форму туберкульозу, комунально-побутові послуги надаються безоплатно.

Засудженим, які відбувають покарання у виховних колоніях, харчування, одяг, взуття, білизна і комунально-побутові послуги надаються безоплатно.

Наказом Міністерства юстиції України № 280/5 від 20.02.2012 затверджено "Порядок забезпечення речовим майном засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах" (далі - Порядок №280/5).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 розділу І Порядку №280/5 усі засуджені, які відбувають покарання в арештних домах, виправних центрах, виправних та виховних колоніях, слідчих ізоляторах (далі - установа), забезпечуються новими предметами одягу, взуття та постільними речами (далі - речове майно) відповідно до норм належності.

Норми належності речового майна для засуджених визначають кількість та строки носіння (експлуатації) предметів, що видаються на одну особу.

Пунктом 1.7 розділу І вказаного порядку визначено, що у разі передчасного зносу, псування або втрати постільних речей, одягу та взуття засудженими, нове речове майно відпускається на підставі особистих заяв засуджених та розпорядження керівника установи за кошти, що розміщені на особових рахунках. У разі відсутності коштів на особових рахунках, засудженим видається речове майно із підмінного фонду безоплатно.

Строки носіння речового майна та експлуатації постільних речей визначаються з дати їх фактичної видачі (пункт 1.9 розділу І Порядку №280/5).

Відповідно до пунктів 1.13-1.15 розділу І Порядку №280/5 посадові особи установи, які відповідають за організацію забезпечення речовим майном засуджених визначають потребу установи в речовому майні; забезпечують своєчасну видачу речового майна засудженим у межах встановлених норм належності; вживають необхідних заходів щодо недопущення втрати речового майна, його псування або знищення, організовують його своєчасний ремонт;

забезпечують ведення обліку речового майна та його надійне зберігання; вживають заходів щодо відшкодування засудженими вартості речового майна.

Засуджені зобов`язані: мати охайний вигляд, дбайливо ставитись до речового майна, яким вони користуються, здійснювати за ним належний догляд та використовувати тільки за призначенням; відшкодовувати вартість речового майна, яким його забезпечила установа, у тому числі у випадках передчасного зносу, псування або втрати постільних речей, одягу та взуття.

Також, наказом Міністерства юстиції України № 280/5 від 20.02.2012 затверджено Норму належності речового майна для засуджених чоловіків, які відбувають покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2012 р. за № 262/20575), якою встановлена норма належності речового майна для засуджених чоловіків, які відбувають покарання у кримінально-виконавчих установах, де встановлений перелік речей, а саме: шапка трикотажна 1 шт. строк носіння (2 роки); головний убір літній 1 шт. строк носінні (2 роки); костюм бавовняний (куртка і двоє брюк) 1 комплект строк носіння 1 рік; куртка утеплена (на синтепоні) 1 шт. строк носіння (2 роки); білизна натільна (сорочка, кальсони) 1 комплект строк носіння (2 роки); майка 2 шт. строк носіння (2 роки); труси 2 шт. строк носіння (2 роки); фуфайка трикотажна 1 шт. строк носіння (1 рік); шкарпетки 4 пари строк носіння (1 рік); черевики шкіряні або з текстильним верхом 1 пара строк носіння (2 роки); напівчеревики літні 1 пара строк носіння (2 роки); тапочки кімнатні 1 пара строк носіння (2 роки).

Системний аналіз вказаних приписів свідчить про те, що державою гарантовано права, свободи і законні інтереси засуджених, які користуються усіма правами людини та громадянина за винятком обмежень, визначених КВК України, законами України і встановлених вироком суду, зокрема, це стосується й права на належне матеріально-побутове забезпечення для засуджених до довічного позбавлення волі.

ОСОБА_1 вказує, що за весь час його перебування в установі з 02.06.2010 адміністрація забезпечила його лише такими речами (майном), як: одними трусами (замість двох), шапкою (виданою 04.12.2020), курткою утепленою на синтепоні (виданою 01.12.2020), шкарпетки, майки, натільну білизну, фуфайку трикотажну не видано взагалі. Також вказав, що видано лише два простирадла замість чотирьох, одну наволочку замість двох, один рушник замість двох, рушник гігієнічний не було видано взагалі. Подушку та ковдру видали лише 26.10.2020, а матрац був замінений 26.10.2020, тобто через дев`ять років замість п`яти.

Разом із відзивом на позовну заяву представником ДУ "Вінницька УВП (№1)" до суду надано копію камерної картки на ОСОБА_1 .

Відповідно до переліку речей, виданих у користування засудженому ОСОБА_1 , що міститься у камерній картці, йому видано такі речі (одяг): костюм робочий 1 шт. 25.09.2019; труси 1 шт. 26.10.2020; костюм робочий (бавовняний) 1 шт. 26.10.2020; черевики (42 розмір), видані 26.10.2020 в кількості (1 шт. пара); куртка утеплена 1 шт. 01.12.2020.

Отже, як видно із камерної картки засудженого ОСОБА_1 25.09.2019, 26.10.2020 та 01.12.2020 ним отримані речі, проте слід зазначити, що літні речі позивач не отримав.

Посилання відповідача у наданій позивачу відповіді на те, що відповідно до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань засудженні мають право придбати необхідні речі, суд не приймає до уваги, оскільки це є правом особи, яким особа розпоряджається на власний розсуд. В той же час пунктом 1.1 розділу І Порядку №280/5 встановлено обов`язок держави забезпечити засуджених, зокрема, новими предметами одягу, взуття відповідно до норм належності.

Таким чином, доводи позивача про те, що відповідачем порушено його право на забезпечення літнім одягом згідно з Нормами належності, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 280/5 від 20.02.2012, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. Відтак, наявні підстави для визнання бездіяльності відповідача щодо незабезпечення права засудженого ОСОБА_1 на безоплатне отримання сезонного (літнього) одягу згідно з Нормами належності, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 280/5 від 20.02.2012.

Відтак, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання відповідача вжити заходів щодо забезпечення права засудженого ОСОБА_1 на безоплатне отримання сезонного (літнього) одягу та недопущення в подальшому порушень вказаних прав, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 2, 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають тільки порушені права, а не ті, які можуть бути порушені в майбутньому.

Виходячи зі змісту ст. 3 КАС України судом у конкретній справі вирішується спір, предмет якого існує на час розгляду справи.

Враховуючи, що позовна вимога в частині зобов"язання відповідача вжити заходів для недопущення в подальшому порушень вказаних прав спрямована на майбутнє та не свідчить про можливі порушення, суд не вбачає підстав для її задоволення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з метою належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача вжити заходів щодо забезпечення права засудженого ОСОБА_1 на безоплатне отримання сезонного (літнього) одягу, згідно з нормами належності, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 280/5 від 20.02.2012.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши наявні в справі докази, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо незабезпечення права засудженого ОСОБА_1 на безоплатне отримання сезонного (літнього) одягу.

Зобов`язати Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1)" вжити заходів щодо забезпечення права засудженого ОСОБА_1 на безоплатне отримання сезонного (літнього) одягу, згідно з нормами належності речового майна для засуджених чоловіків, які відбувають покарання в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженими наказом Міністерства юстиції України № 280/5 від 20.02.2012.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)", 21100, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2, РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№1)" (21100, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2, РНОКПП 08562602).

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна