Справа № 480/7111/20
Суддя: Бершов Г.Є.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: О.О. Осіпова
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 р. Справа № 480/7111/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Бершова Г.Є.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021, м. Суми, по справі № 480/7111/20

за позовом ОСОБА_1

до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України

про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позич, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України, в якому просить:

- визнати протиправним рішення, дії, бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви позивача та неприйнятті рішення про встановлення причинного зв`язку поранення, причин смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини (при виконанні обов`язків військової служби);

- зобов`язати відповідача у встановлений строк розглянути заяву позивача з доданими документами та прийняти рішення про пов`язаність поранення, причин смерті солдата ОСОБА_2 із захистом Батьківщини (при виконанні обов`язків військової служби) у відповідності до п.21.5 «а» розділу 21 Наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року.

Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана відмова у розгляді її заяви від 12 серпня 2020 року з вимогою переглянути висновок ЦВЛК ЗСУ №84 з урахуванням додаткових документів щодо обставин справи є протиправною, оскільки відповідно до висновків двох судово-медичних експертиз смерть ОСОБА_2 стала наслідком заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень іншими військовослужбовцями, а не вживанням алкоголю. Акт службового розслідування в даному випадку не є належним доказом для встановлення чи спростування певних обставин загибелі сина позивача, тим більше, що він суперечить судово-медичним документам та висновкам досудового розслідування. ОСОБА_2 не вчиняв жодних протиправних дій у стані алкогольного сп`яніння, тому підстави для висновку про непов`язаність поранення та причин його смерті із захистом Батьківщини (при виконанні обов`язків військової служби) відсутні.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Зобов`язано Центральну військово-лікарську комісію Збройних Сил України (01133, м. Київ-133, в. Госпітальна,16, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 12 серпня 2020 року та скласти висновок про пов`язаність смерті військовослужбовця ОСОБА_2 із захистом Батьківщини (під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про військову службу та військовий обов`язок та п. 21.5 («а») наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 про затвердження Положення Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 без змін.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 19 серпня 2020 року (вх. № С689) на адресу ЦВЛК ЗСУ надійшла заява ОСОБА_1 від 12 серпня 2020 року щодо повторного розгляду матеріалів, скасування попереднього висновку та складення нового висновку ЦВЛК ЗСУ про пов`язаність травм, причин смерті її сина ОСОБА_2 із захистом Батьківщини.

12.10.2020 ЦВЛК ЗСУ було надано письмове роз`яснення за № 1983, яким ОСОБА_1 повідомлено про розгляд її заяви та наданих документів та про відсутність підстав для зміни причинного зв`язку травм та смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 .

Підставою для надання такого роз`яснення стало те, що відповідно до вироку Дружківського міського суду від 12.06.2020 справа № 229/582/17, висновку судово-медичної експертизи № 133, 25.07.2016 та акту службового розслідування військової частини НОМЕР_2 від 04.08.2020. ОСОБА_2 перебував в сторожовому патрулі в нетверезому стані та на ґрунті особистих неприязних відносин був побитий старшим сержантом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача у встановлений строк розглянути заяву позивача з доданими документами та прийняти рішення про пов`язаність поранення, причин смерті солдата ОСОБА_2 із захистом Батьківщини, суд першої інстанції виходив з того , що наявні у матеріалах справи докази спростовують висновки відповідача про те, що військовослужбовець ОСОБА_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, вчинив дії, які стали наслідком його смерті, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Відмовляючи в частині позовних вимог щодо визнання протиправним рішення, дії, бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви позивача та неприйнятті рішення про встановлення причинного зв`язку поранення, причин смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини (при виконанні обов`язків військової служби), суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було розглянуто заяву позивача, за наслідком чого ЦВЛК ЗСУ надано письмове роз`яснення за № 1983, яким ОСОБА_1 повідомлено про розгляд її заяви та наданих документів та про відсутність підстав для зміни причинного зв`язку травм та смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 , а тому дійшов висновку про відмову позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі по тексту - Закон №3551-XII), Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Частинами 2 та 3 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено коло осіб, на яких не поширюється дія цього Закону, а саме: на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними злочину чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження, а також на іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу у Збройних Силах України.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не містить інших положень, окрім передбачених частинами 2 та 3 статті 3, які б обмежували дію цього Закону.

Таким чином, коло осіб, на яких не поширюється дія даного Закону, визначених частинами 2 та 3 статті 3 Закону, є вичерпним.

Колегією суддів встановлено, що позивач не є особою, щодо якої частинами 2 та 3 статті 3 наведеного Закону обмежується дія цього Закону.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Згідно із абзацом шістнадцятим пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Чинність Закону №3551-XII поширюється на сім`ї: військовослужбовців; партизанів; підпільників; учасників бойових дій на території інших держав; прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону.

При цьому, відповідний статус надається зазначеним в абзаці шістнадцятому пункту 1 статті 10 Закону №3551-XII особам у разі загибелі (смерті) внаслідок: поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків); захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 року за №2232-ХІІ.

Відповідно до положень ст.1 вищенаведеного Закону військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Частиною 9 цієї ж статті встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Поняття військової служби визначено у статті 2 даного Закону, відповідно до частини першої якої військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За приписами п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 24 Закону України Про військовий обов`язок та військову службу військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Системний аналіз понять військовий обов`язок та військова служба свідчить про те, що військова служба є однією із складових військового обов`язку та одним з важливих питань, яке має бути досліджено при прийнятті рішення про пов`язаність поранення та причин його смерті із захистом Батьківщини (при виконанні обов`язків військової служби), є не тільки перебування особи на час смерті в стані алкогольного сп`яніння, а також і з`ясування факту вчинення дій у даному стані, які в подальшому спричинили смерть особи.

Таким чином, саме по собі перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння не може однозначно свідчити про наявність правових підстав для відмови у складенні висновку ЦВЛК ЗСУ про пов`язаність травм, причин смерті військовослужбовця із захистом Батьківщини.

Наявність алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, як самостійний елемент фізичного та психічного стану військовослужбовця без вчинення ним дій, зокрема, злочину або адміністративного правопорушення, що мало своїм наслідком його загибель, не може, на думку суду, бути підставою для не складання висновку ЦВЛК ЗСУ про пов`язаність травм, причин смерті військовослужбовця із захистом Батьківщини.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріли справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення загиблим ОСОБА_2 кримінального злочину або адміністративного правопорушення та/або будь-яких дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, що мали своїм наслідком його загибель.

При цьому, колегія суддів зазначає, що питання вчинення (невчинення) будь-яких активних дій особи, що стали результатом загибелі особи, мають вивчатися саме Комісією при прийнятті рішення.

Отже, в даному випадку дослідження обставин Комісією було здійснено не в повному обсязі, а прийняте Комісією рішення за відсутності посилань на те, що дане питання (вчинення дій) досліджувалось, є передчасним та не у повному обсязі обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом №192 від 08.07.2016 року командира ОТУ «Донецьк» по стройовій частині солдат ОСОБА_2 був відряджений для безпосередньої участі в проведенні та забезпеченні АТО в районах Донецької та Луганської областей та прибув в розпорядження антитерористичного центру.

Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ №33/6/9 від 07.10.2014 р. районами проведення АТО визначені території Донецької та Луганської областей.

13 червня 2016 року бойовим розпорядженням командира в/ч НОМЕР_3 (в/ НОМЕР_4 ) командиру 2 мотопіхотної роти поставлена задача забезпечення охорони і оборону спостережного пункту «Депо», розміщеному за адресою АДРЕСА_2 біля діючої залізничної колії сполучення Ясинувата-Дзержинськ.

25 липня 2016 року, близько 6-ї години солдат ОСОБА_2 , разом з солдатом ОСОБА_5 на виконання бойового розпорядження, озброєні та екіпіровані відповідним чином та засобами ведення бою, заступили в сторожовий патруль. Тож відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» вважалися такими, що виконували військовий обов`язок».

Згідно зі сповіщенням про смерть (загибель), направленого відповідачем до ІНФОРМАЦІЯ_1 за № 04/2016 від 26 липня 2016 року, солдат ОСОБА_2 загинув під час проходження військової служби 25 липня 2016 року від крововиливу в брюшну порожнину та больового шоку. Родині загиблого таке сповіщення не було направлено.

Відповідно до сповіщення про смерть Сумського МВК № 2/3718 від 21.11.2019 року ОСОБА_2 загинув під чає проходження військової служби в с.Верхньоторецьке, Ясинуватського району, Донецької області.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №143 від 26 липня 2016 року, смерть ОСОБА_2 настала в господарській будівлі по АДРЕСА_2 .

В результаті застосованого до нього фізичного насильства та побоїв з боку Уманського та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 за висновками судово-медичної експертизи №133 від 06.10.2016 року та судово-медичної комплексної експертизи №215 від 29 листопада 2016 року отримав численні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у вигляді тупої комбінованої травми голови (ЧМТ), тулуба, ведучою в яких була травма грудної клітини з множинними переломами ребер по багатьом анатомічним лініям, які ускладнились травматичним шоком, масивної внутрішньої кровотечі, від яких настала його смерть в період з 19 до 21 години 25 липня 2016 року в господарській будівлі за зазначеною раніше адресою.

Згідно з довідкою від 6 жовтня 2016 року № 2310 за наказом командира ОТУ «Донецьк» №192 від 8 липня 2016 року солдат контрактної служби ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України з 30 червня 2016 року по день загибелі 25 липня 2016 року. У зв`язку з цим набув статус учасника бойових дій.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/4876/19 від 17 лютого 2020 року, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано розділ 6 наказу командира в/ч НОМЕР_2 ( п/п НОМЕР_5 ) по стройовій частині від 23.08.2016 року №250 в частині встановлення, що смерть солдата ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби .

Тобто із вказаних вище документів вбачається, що смерть ОСОБА_2 пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини під час безпосередньої участі в АТО та забезпеченні її проведення.

Згідно з витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) №84 від 04 лютого 2020р. травма солдата ОСОБА_2 , 1981 р.н., яка послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 Так, пов`язана з проходженням військової служби.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 12.06.2020р. провадження №1-кп/229/57/2020 встановлено, що «25 липня 2016 року приблизно о 9 годині 30 хвилин військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_3 старший сержант ОСОБА_3 , знаходячись на командному спостережному пункті, який розташований у подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, разом із солдатом указаної військової частини ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, маючи намір на незаконне позбавлення волі військовослужбовця вищезазначеної військової частини солдата ОСОБА_2 , через те, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, незаконно позбавили волі ОСОБА_2 , закривши останнього у господарській будівлі, розташованій на території вказаного подвір`я, де утримували до 19 години цього ж дня, застосовуючи фізичне насильство щодо останнього, а саме: мордування та побої, що мали характер особливого мучення, спричинивши ОСОБА_2 множинні тілесні ушкодження у вигляді: тупої травми грудної клітини з множинними переломами ребер, внаслідок яких настала смерть останнього.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_4 , ОСОБА_2 були заподіянні наступні ушкодження: забита рана правої скроневої області волосся частини голови, садно лоба справа, садно орбіти лівого ока, садно в правій і лівій скроневій області обличчя, забита рана, тотальний синець з припухлістю правої вушної раковини, синці з сильними припухлістями повік правого і лівого ока, множинні забиті ранки з припухлістю і синцем верхньої і нижньої губи, три великих крововилива в м`які покрови голови (в лобно-скроневій області справа, в тім`яній області і центрі, в лобно-скронево-потиличній області зліва), вогнеищий субарахноїдальний крововилив в скронево-тімяній області зліва, набряк м`якої мозкової оболонки та речовини головного мозку, з поодинокими приваскулярними мікрогеморагіями у розширених навколо судинних просторах, множинні синці, множинні подряпини грудної клітки та живота, множинні прямі переломи ребер по багатьом анатомічним лініям (по передньо-паховій лінії зліва 5,8, по біля грудній лінії справа 3, 4 по передньо-паховій лінії справа 2, по середньо паховій лінії справа 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, по середньолопаточній лінії справа 3, 3, 4, по біляхребтовій лінії справа 2, 3, 4, 8, 9, 10), множинні крововиливи на поверхні правого легеня, сліди крові в правій плевральній порожнині, гостра емфізем легень, крововиливи в очеревину,сальник і корінь брижі, рідка кров в черевній порожнині, садно лівої синці, два синця лівого стегна, синець правого стегна, садно правого колінного суглоба є округле, два синця правої гомілки, синець лівої гомілки.

Смерть ОСОБА_2 стоїть в прямому причинному зв`язку з ушкодженнями і настала від тупої, комбінованої травми голови, тулуба і кінцівок, ведучої в яких була травма грудної тканини з множинними переломами ребер по багатьом анатомічним лініям, які ускладались травматичним шоком».

Вказаним вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років, а також визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.406 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7(сім) років.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Отже, смерть солдата ОСОБА_2 була наслідком протиправних дій інших осіб, а не вчинення ним дій в стані сп`яніння.

Крім того, відсутні будь-які рішення чи протоколи щодо притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-20 КУпАП.

Вищенаведеним підтверджується, що травми ОСОБА_2 , внаслідок яких він помер, не були наслідком вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або перебування у стані алкогольного сп`яніння, а навпаки його смерть настала внаслідок вчинення злочину іншою особою.

У висновку експерта Дружківського відділення судово-медичної експертизи Донецького бюро судово-медичної експертизи від 26.07.2016 року №133 вказано, що ОСОБА_2 на час смерті перебував у стані важкого алкогольного отруєння (концентрація алкоголю в крові 3.37 проміле. 5.49 проміле у сечі). Тяжке отруєння ОСОБА_2 сприяло настанню смерті і прискорило її.

Тобто цим висновком лише констатовано перебування його у стані алкогольного сп`яніння на момент отримання ним травм . Жодним документом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між травмами потерпілого та його станом алкогольного сп`яніння.

Зібраними у справі доказами спростовуються висновки відповідача про те, що військовослужбовець ОСОБА_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння, вчинив дії, які стали наслідком його смерті.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 12 серпня 2020 року та скласти висновок про пов`язаність смерті військовослужбовця ОСОБА_2 із захистом Батьківщини (під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Закону України Про військову службу та військовий обов`язок та п. 21.5 («а») наказу Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 про затвердження Положення Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

При цьому суд вважає необхідним відмітити, що захист прав позивача саме в такий спосіб не є втручанням у дискреційні повноваження ЦВЛК ЗСУ, оскільки суд не втручається в дискреційні повноваження відповідача, не привласнює їх і не підміняє Центральну військово лікарську комісію, а лише зобов`язує відповідача вчинити певні дії, що повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

З приводу позовних вимог про визнання протиправним рішення, дії, бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви позивача та неприйнятті рішення про встановлення причинного зв`язку поранення, причин смерті ОСОБА_2 із захистом Батьківщини (при виконанні обов`язків військової служби) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 21.3 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 17.11.2008 № 1109/15800 (далі - Положення), причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.

У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.

З огляду на вищезазначене, за результатами проведення військово- лікарської експертизи з встановлення причинного зв`язку захворювань військово-лікарські комісії оформлюють протоколи або видають письмові роз`яснення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було розглянуто заяву позивача від 12.08.2020р., за наслідком чого 12.10.2020р. ЦВЛК ЗСУ надано письмове роз`яснення за № 1983, яким ОСОБА_1 повідомлено про розгляд її заяви та наданих документів та про відсутність підстав для зміни причинного зв`язку травм та смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 .

Отже, підстави стверджувати, що відповідачем була допущена бездіяльність відповідача, яка полягає у не розгляді заяви позивача, відсутні.

З урахуванням встановлених фактів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у цій частині позовних вимог необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення в частині, що оскаржується суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 по справі № 480/7111/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Г.Є. Бершов
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко