Справа № 260/820/21
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 260/820/21 пров. № А/857/8964/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів Обрізка І. М., Сеника Р. П.,

за участю секретаря судового засідання Смолинця А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, постановлену головуючим суддею Рейті С. І. у м. Ужгороді, про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення суду,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Закарпатської обласної державної адміністрації, в якому просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток в сумі 69802,26 грн за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 260/137/20.

Ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю останньої вимогам Кодексу адміністративного судочинства України в частині невідповідності змісту позовних вимог та способів захисту, визначених Кодексом адміністративного судочинства України.

25.03.2021 на виконання вказаної вище ухвали позивачем подано виправлену позовну заяву, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Закарпатської обласної державної адміністрації, яка полягає в затримці виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 260/137/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Закарпатської обласної державної адміністрації в період з 08.10.2020 до 14.01.2021; зобов`язати Закарпатську обласну державну адміністрацію виплатити на його користь середній заробіток в сумі 69802,26 грн за час затримки виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 260/137/20.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.04.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки для захисту порушених прав при виконанні постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 260/137/20 позивач має звернутись до Закарпатського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, а не подавати новий позов.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, безпідставно не врахував, що порушені права позивача не стосуються нарахування та виплати заробітної плати, а компенсації згідно з Кодексом законів про працю України за затримку виконання рішення суду про поновлення його на роботі. Зазначає, що постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 260/137/20 виконана відповідачем в повному обсязі, однак, із порушенням строку, а тому відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України за час затримки виконання постанови суду про поновлення його на роботі відповідач має сплатити середній заробіток, що є самостійною підставою звернення до суду з позовом.

Відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому її заперечує, покликається на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить залишити її без змін.

В судове засідання з апеляційного розгляду справи учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд справи здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

З урахуванням зазначеного правового регулювання апеляційний суд звертає увагу, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд керується статтями 169-171 Кодексу адміністративного судочинства України. Поряд із оцінкою виконання формальних вимог до позовної заяви, суд має оцінити чи належить спір розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що Кодексом адміністративного судочинства України визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору і справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Так, до компетенції адміністративних судів належать, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору і характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У цій справі предмет позову стосується заробітної плати, невиплаченої за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Так, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 260/137/20 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління молоді та спорту Закарпатської обласної державної адміністрації.

Як стверджує позивач, вказане судове рішення було виконано Закарпатською обласною державною адміністрацією лише 15.01.2021, однак, за період з 08.10.2020 по 14.01.2021 йому не був виплачений середній заробіток.

Відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Слід зазначити, що стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України є спором з приводу проходження публічної служби та жодним чином не містить ознак шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Апеляційний суд вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції, що спірні правовідносини стосуються виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 260/137/20 та можуть бути вирішені шляхом подання заяви в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вказана стаття містить положення щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, однак, згадане судове рішення є виконаним в повному обсязі, що позивачем не заперечується, а несвоєчасне його виконання породило новий спір стягнення передбаченої статтею 236 Кодексу законів про працю України компенсації за затримку його виконання.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином не визначив характер спору, предмет і підстави заявлених вимог, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, так як суд першої інстанції не врахував вказані вище обставини і дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, то апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Відповідно до повноважень суду апеляційної інстанції, наданих статтею 320 Кодексу адміністративного судочинства України, слід скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 312, 320, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року про відмову у відкритті провадження у справі № 260/820/21 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 14.06.2021