Справа № 303/2616/21
Суддя: Куцкір Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №303/2616/21
2а/303/76/21
ряд. стат. звіту 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Куцкір Ю.Ю.

за участю секретаря судового засідання Славич М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Закарпатської митниці Держмитслужби про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №0200/30500/21 від 23.03.2021 року.

Позов мотивований тим, що вищезазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.485 Митного Кодексу України з накладенням штрафу в розмірі 333 050,10гривень.

Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що 15.10.2020 року через митний пост «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби, ОСОБА_1 було ввезено на митну територію України транспортний засіб марки «RENAULT TAMAS», р.н.з. Угорщини НОМЕР_1 . В постанові зазначено, що маючи статус громадянина-резидента, для перетину митного контролю, він пред`явив документи на автомобіль та паспорт громадянина Угорщини на його ім`я та заявив адресу проживання на території Угорщини. Разом з тим, протягом 2015-2020 років ОСОБА_1 неодноразово перетинав митний кордон України на транспортних засобах з реєстраційними знаками України, а також ввозив на митну територію України транспортні засоби з іноземною реєстрацією (як в режимі «транзит», так і в режимі «тимчасове ввезення до 1 року») та подавав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , який виданий 15.08.2011 року.

Позивач вважає, що постанова митниці є незаконною, та такою що не відповідає обставинам події та була винесена за відсутності належних, достовірних та достатніх доказів.

Представник позивача ОСОБА_1 Логай І.І. подав до суду заяву в якій просить суд розглянути справу без його участі та участі позивача, позов задоволиити з підстав зазначених в ньому.

Представник відповідача Закарпатської митниці Держмитслужби Зубенко І. в судове засідання не з`явився, однак у відповідності до ч.3 ст.162 КАС, подав відзив на позовну заяву в якому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав зазначених в ньому.

За даних обставин, суд вважає, що розгляд справи слід провести у письмовому провадженні, відповідно до ч.9 ст.205 КАС України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, відповідно до ст.3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з положень ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч.1-3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст.242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Крім того, згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, як убачається із змісту ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.489 МК України посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч.1 ст.493 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

Відповідно до ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Так, диспозицією ст.485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ч.3 ст.380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Згідно п.3 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Судом встановлено, що 23.03.2021 року відносно позивача ОСОБА_1 за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил №0200/30500/21, винесено постанову першим заступником Закарпатської митниці Держмитслужби Балан І.В.

Згідно даної постанови 15.10.2020 року через митний пост «Тиса» Закарпатської митниці Держмитслужби ОСОБА_2 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «RENAULT TRAFIC», р.н.з. Угорщини НОМЕР_3 , в режимі «тимчасове ввезення до 1 року». Під час митного контролю ОСОБА_2 подав працівникам митниці паспорт Угорщини НОМЕР_1 та заявив адресу проживання на території Угорщини. Разом з тим, протягом 2015-2020 років ОСОБА_1 неодноразово перетинав митний кордон України на транспортних засобах з реєстраційними знаками України, а також ввозив на митну територію України транспортні засоби з іноземною реєстрацією (як в режимі «транзит», так і в режимі «тимчасове ввезення до 1 року») та подавав паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 , який виданий 15.08.2011 року.

Таким чином, позивач надавав документ, який є підставою для надання пільг, а саме незастосування заходів гарантування приввезені транспортного засобу особистого користування, маючи статус "резидента". Позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, а саме 333 050,10 гривень.

В постанові представник відповідача посилаються на лист Управління АМП МВ та КТ від 09.02.2021 №163/7.7-15/18 вартість вищезазначеного транспортного засобу за межами митної території україни становить 2 500 євро, що становить 83 483,75 гривень, тобто загальна сума митних платежів, які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг вказаного транспортного засобу станом на 15.10.2020 року складає 111 016,70 гривень.

Таким чином, під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надала документ, який є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента», так як згідно листа ГУ ДМСУ в Закарпатській області ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до п.п. «в» п.50 ч.1 ст.4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами п.п. «в» п.33 ч.1 ст.4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Зі змісту ст.103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1 ст.2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 №2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п.17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п.5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі №751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією ст.485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Таким чином, основоположним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.

Щодо розміру адміністративного стягнення визначеного в сумі 333 050,10 гривень, що становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, слід зазначити наступне.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, відповідно до листа Управління АМП МВ та КТ від 09.02.2021 №163/7.7-15/18 вартість вищезазначеного транспортного засобу за межами митної території україни становить 2 500 євро, що становить 83 483,75 гривень, тобто загальна сума митних платежів, які б підлягали сплаті у разі випуску у вільний обіг вказаного транспортного засобу станом на 15.10.2020 року складає 111 016,70 гривень, при цьому у відзиві зазначено, що відомості щодо митної вартості транспортного засобу за орієнтовною вартістю за допомогою довідкового інтернет джерела, автомобіль не вилучався, а його місцезнаходження не було встановлено, документів про його якісні та вартісні характеристики були відсутні.

Матеріали справи не містять відомостей, звернення митних органів до експертів автотоварознавців.

Отже, оскільки лист по даній справі має інформативний характер і визначена в ньому сума не є точною, а орієнтовною, і не може бути повністю достовірною, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, на його підставі не може бути визначено митну вартість транспортного засобу, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки санкція ст.485 МК України передбачає стягнення у розмірі 300% саме несплаченої суми митних платежів.

При цьому, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів та спростування доводів позивача відповідачем, в порушення вимог ст.77 КАС України, не надано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.50 МК України для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Як передбачено ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ст.57 глави 9 МК України визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 та 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

При цьому слід зазначити, що Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції від 24.11.2003 №142/5/2092, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24.07.2003 за № 1074/8395 (далі - Методика) у пункті 7.35 вказано, що у разі відсутності цінових даних колісних транспортних засобів (далі - КТЗ) у довідковій літературі, зокрема зазначеній у додатку 8, а також у разі наявності обставин, зумовлених змінами економічного стану країни, що супроводжуються різкими коливаннями цін на КТЗ, та в інших випадках, коли застосування довідкових даних є неможливим, допускається використання даних обмеженого ринку КТЗ. У такому випадку інформація про ціни на нові КТЗ чи КТЗ, які були в користуванні, може бути отримана з каталогів, комп`ютерних програм та прайс - листів дилерів виробників і торговельних фірм, а також із спеціалізованих для продажу КТЗ періодичних видань.

Пунктом 7.53.5 Методики, дозволяється використання ресурсів мережі Інтернет, однак довідкові дані, які використовуються під час оцінки отримані з ресурсів мережі Інтернет, повинні бути роздруковані із зазначенням дати отримання інформації і абсолютної URL-адреси і включені у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта (експертного дослідження).

Згідно ст.487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст.251 КУпАП - доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до вимог ст.495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Такі дані встановлюються : протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; поясненнями свідків, поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; висновком експерта , іншими документами.

Однак, як встановлено лист Управління АМП МВ та КГ не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу.

Враховуючи зазначене, суд зазначає, що митним органом не дотримано правила Методики, а саме включення довідкових даних отриманих з ресурсів мережі Інтернет у звіт (акт) про оцінку або у висновок експерта, оскільки в матеріалах справи взагалі відсутній звіт (акт) про оцінку або висновок експерта про визначення митної вартості транспортного засобу.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що уповноваженою посадовою особою митного органу не в повній мірі були виконані вимоги ст.489 МК України, а саме не встановлено належним чином митну вартість транспортного засобу та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому висновок відповідача щодо правомірності визначення відповідачем митної вартості транспортного засобу є помилковим.

Аналогічної правової позиції при вирішенні даної категорії справ притримується і Верховний Суд у справах від 20.02.2018 №725/2009/17, від 24.04.2018 №331/2608/17, від 20.02.2018 №725/2009/17.

Так, згідно з ч.3 ст.380 Митного Кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 т.), 8711 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов`язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до ст.485 МК України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Тобто, для притягнення до відповідальності, згідно статті 485 Митного кодексу України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Дії позивача кваліфіковані за двома ознаками, перша - спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, та друга - інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Щодо першої то варто зазначити, що до об`єктивної сторони, правопорушення, передбаченого статтею 485 МК України входять не самі лише дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру. У вказаній нормі права чітко викладено механізми за допомогою яких така мета реалізовувалась.

Така обставина виключає можливість довільного тлумачення поняття дій спрямованих на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру і потребує докладного опису механізмів, якими така мета переслідувалась. Тобто шляхом заявлення в митній декларації неправдивих відомостей, та/або надання органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом.

Однак таке формулювання у спірній постанові відсутнє.

Щодо іншої ознаки, за якою були кваліфіковані дії позивача то і вона не розкрита.

В першу чергу мова йде про те, що суб`єктом складення постанови не вказано, які саме дії ОСОБА_1 є неправомірними і найголовніше - яким нормативно-правовим актом така неправомірність встановлена.

Також не з`ясовано, який умисел мав позивач, надаючи працівникам митниці паспорт громадянина Угорщини та чи переслідував він мету ухилення від сплати митних платежів.

Частиною 1 ст.458 МК України передбачено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом ст.10 Кодексу про адміністративне правопорушення України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

При цьому, ст.485 Митним кодексом України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати митних платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно неможливо заявити неправдиві відомості.

Як встановлено ст.486 Митного кодексу України завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням. Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що у діях позивача ОСОБА_1 наявний склад правопорушення передбаченого ст.485 Митного кодексу України - заявлення у митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей чи надання органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості.

Слід зазначити, що посадова особа виносячи постанову від 23.03.2021 року відносно позивача про притягнення останнього за ст.485 МК України, не врахувала, що відповідальність згідно з цієї норми наступає лише при ввезенні транспортного засобу на територію України через митний кордон і за наявності письмової декларації, заповненої особою, яка ввозить транспортний засіб, однак такої до суду надано не було, та в матеріалах справи відсутня.

Правопорушення, яке кваліфікується ст.485 МК України, повинно бути з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, тобто, це правопорушення може бути вчинено лише умисно, що не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи та відзиву до них, оскільки транспортний засіб був ввезений у режимі «тимчасового ввезення до 1 року» з погодження митного органу.

Враховуючи відсутність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст.485 Митного кодексу України суд вважає, що постанову у справі про порушення митних правил необхідно скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення за ст.485 Митного кодексу України відносно позивача у справі - закрити.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі наведеного, керуючись статтями 9,73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268 Кодекс адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про порушення митних правил №0200/30500/21 від 23.03.2021 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ст.485 МК України та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 333 050,10 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення складено 03.06.2021 року.

Головуючий Ю.Ю. Куцкір