Справа № 380/1943/21
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/1943/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 (Відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в повному обсязі;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в сумі 11726,78 грн., із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 22 червня 2015 року по 28 квітня 2016 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 28 квітня 2016 року № 103 (по стройовій частині) його виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 28 квітня 2016 року. Позивач вказує, що як слідує зі змісту відомостей, наданих військовою частиною НОМЕР_1 , а саме довідки від 10 грудня 2020 року № 5014, відповідач у період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року протиправно не враховує січень 2008 року, як місяць за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць), у зв`язку з чим не у повному обсязі здійснював її нарахування та виплату.

Позивач уважає такі дії відповідача незаконними, оскільки, на його думку, саме січень 2008 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів) військовослужбовців, а тому відповідно до вимог Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року (надалі також Порядок № 1078) повинен бути базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення. Вказує, що наведене підтверджується також роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України, як органу, який відповідно до вимог Порядку № 1078 уповноважений надавати роз`яснення щодо порядку нарахування індексації грошових доходів населення. Позивач зазначає, що загальна сума індексації грошового забезпечення, яка не була нарахована та виплачена відповідачем за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року становить 11726,78 грн. Зауважує, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з вищенаведеним, адміністративний позов просить задоволити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач вказує, що позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 28 квітня 2016 року, а з цим позовом до суду до суду він звернуся у лютому 2021 року, тобто з пропуском передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду. З огляду на наведене, стверджує, що наявні достатні підстави для залишення адміністративного позову без розгляду.

По суті спору відповідач, посилаючись на пункт 10-2 Порядку № 1078, зазначає, що позивач неправильно визначив січень 2008 року, як базовий місяць для нарахування йому індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року. Звертає увагу на те, що долучений представником позивача до матеріалів справи розрахунок індексації грошового забезпечення сумі 11726,78 грн. не може братися до уваги, оскільки розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача, як органу в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення. При цьому, питання визначення базового місяця, наявності факту перевищення індексом споживчих цін порогу індексації у взаємозв`язку з розміром грошового забезпечення, що має виплачуватись позивачу, також належить до компетенції відповідача при нарахуванні та виплаті відповідних сум.

За таких обставин, на думку відповідача, повноваження щодо обрахунку індексації, в тому числі визначення базового місяця для такого нарахування відповідно положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» покладаються саме на нього, а тому й підстави для його зобов`язання здійснити нарахування позивачу індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця «січень 2008 року» відсутні. З цього приводу покликається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19.

Крім того, відповідач зазначає, що відповідно до довідки про нарахування індексації грошового забезпечення, виданої фінансово-економічною службою військової частини НОМЕР_1 позивачу в період з січня 2016 року по квітень 2016 року не виплачувалась індексація грошового забезпечення в сумі 59,63 грн. На підставі викладеного, відповідач уважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України та не допустив порушень прав та законних інтересів позивача.

У зв`язку з вищенаведеним просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій додатково зазначає про те, що доводи відповідача про пропуск ним встановленого КАС України строку звернення з цим позовом до суду є безпідставними, оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), а отже у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати (грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком.

Вказує, що відповідач, починаючи з грудня 2015 року, повинен був застосовувати січень 2008 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення, як для діючих, так і для новоприйнятих або переведених військовослужбовців, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені Порядком № 1078 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013).

Зауважує про відсутність у цій справі дискреційних повноважень відповідача. Адже відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин справи діяти не на підставі закону, а на власний розсуд. Не може відповідач також застосовувати будь-які інші базові місяці для розрахунку індексації грошового забезпечення, як не місяці підвищення тарифної ставки (окладу) за посадами у військовослужбовців згідно з рішеннями Уряду, оскільки це суперечитиме вимогам абзаців 1-2 пункту 5 та пункту 10-2 Порядку № 1078, якими визначено, що базовим місяцем повинен бути місяць підвищення тарифної ставки (окладу) за відповідною посадою, яким у спірному випадку є січень 2008 року.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 16 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Згідно з Витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 квітня 2016 року № 103 позивача, звільненого наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 (по особовому складу) від 29 березня 2016 року № 32-С у запас за пунктом «є» (призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, визначені рішенням Президента України) відповідно до пункту один частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 28 квітня 2016 року виключено із списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2020 року № 5014 про виплачене грошове забезпечення (помісячно), із зазначеним розміром основних та додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, позивачу за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року виплачено 20,67 грн. індексації грошового забезпечення, а саме в грудні 2015 року 20,67 грн. За січень квітень 2016 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалася. Базовим місяцем індексації грошового забезпечення за указаний вище період зазначено липень 2015 року.

Уважаючи бездіяльність та дії відповідача щодо: 1) не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в повному обсязі; 2) неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року, протиправними, позивач звернувся з цим адміністративним позовом до суду.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності чи відсутності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в сумі 11726,78 грн., із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення з цим позовом до суду суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту восьмого частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Суд відзначає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, стосуються вирішення питання щодо наявності чи відсутності у позивача права на нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення в період проходження військової служби з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року.

Суд враховує, що в Кодексі адміністративного судочинства України відсутні норми, які визначали б строк звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Водночас, частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною другою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Таким чином, оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати (грошового забезпечення), то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Вказана позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 340/184/19.

Разом з цим, суд зазначає також, що у рішенні Конституційного Суду України у справі від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 (справа № 1-13/2013) викладено правову позицію відповідно до якої у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо пропуску позивачем встановленого строку звернення з цим позовом до суду, тому такі доводи суд відхиляє.

По суті спору суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частинами першою - третьою статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Частиною другою статті 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із абзацом другим статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частиною шостою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом частини першої статті 10 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація доходів працюючого населення проводиться за основним місцем роботи. Доходи від роботи за сумісництвом, на умовах погодинної оплати поза основним місцем роботи індексуються в розмірі, що з урахуванням оплати праці за основним місцем роботи не перевищує прожиткового мінімуму для працездатної особи.

З наявної у матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2020 року № 5014 про виплачене грошове забезпечення (помісячно), із зазначеним розміром основних та додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення суд встановив, що позивачу за спірний період з грудня 2015 року по квітень 2016 року виплачено 20,67 грн. індексації грошового забезпечення, а саме в грудні 2015 року 20,67 грн. За січень квітень 2016 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалася. При цьому, базовим місяцем індексації грошового забезпечення за указаний вище період зазначено липень 2015 року.

Натомість позивач уважає, що саме січень 2008 року є місяцем підвищення тарифних ставок (посадових окладів) військовослужбовців, а тому в силу вимог Порядку № 1078 повинен бути базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення за спірний період.

Враховуючи те, що відповідач частково виплатив позивачу індексацію його грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року (у грудні 2015 року в сумі 20,67 грн.), а також визначив базовий місяць, з яким не погоджується позивач, спірним у цій справі є саме питання визначення базового (базових) місяця (місяців) індексації грошового забезпечення позивача за оспорюваний період.

З цього приводу суд вважає за необхідне врахувати таке.

Насамперед суд відзначає, що базовий місяць для цілей нарахування індексації грошових доходів населення, якими є, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців - це місяць, у якому відбулося підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів.

У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, а індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється наростаючим підсумком з наступного місяця.

З наведеного слідує, що функція базового місяця полягає саме у визначенні початку обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошових доходів населення.

Суд встановив, а сторони у справі не заперечують ту обставину, що позивач прийнятий на військову службу у червні 2015 року.

Станом на момент прийняття позивача на військову службу була чинною редакція Порядку № 1078 (абзац 3 пункту 10-1), яка встановлювала, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

Оскільки позивача прийнято на військову службу у червні 2015 року, то саме з цього місяця йому повинно здійснюватися обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення, що й було зроблено відповідачем.

Проте, в подальшому відбулися зміни щодо правового регулювання визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення, які полягають у наступному.

09 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» (далі Постанова № 1013), якою пункт п`ятий Порядку № 1078 викладено у новій редакції. Вказана постанова набрала чинності 15 грудня 2015 року.

Так, відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції Постанови № 1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Таким чином, після 15 грудня 2015 року у зв`язку з набранням чинності Постановою № 1013, якою пункт 5 Порядку № 1078 викладено у новій редакції, на встановлення нового базового місяця (місяця підвищення грошових доходів) для нарахування індексації почав впливати виключно факт зростання тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

За таких обставин, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року, здійснюється не індивідуально для кожного працівника (в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок), а саме від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Аналогічного змісту роз`яснення надало у своєму листі від 28 квітня 2016 року № 201/10/137-16 Міністерство соціальної політики України, як орган, уповноважений відповідно до пункту 14 Порядку № 1078 надавати роз`яснення щодо його застосування.

Вирішуючи питання про те, який базовий місяць мав бути встановлений позивачу при нарахуванні йому індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року суд відзначає, що 07 листопада 2007 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 1294) відповідно до пункту першого якої грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Схема посадових окладів осіб офіцерського складу Збройних Сил України затверджена Додатком 1 до Постанови № 1294.

Постанова № 1294 набрала чинності з 01 січня 2008 року.

Отже, з набранням чинності Постановою № 1294 відбулись зміни розміру тарифних ставок (посадових окладів) відповідних категорій військовослужбовців.

Постанова № 1294 втратила чинність 01 березня 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців та установлено для них нові додаткові види грошового забезпечення.

Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з 01 січня 2008 року (після набрання чинності Постановою № 1294) по березень 2018 року (після втрати чинності Постановою № 1294), що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.

Отже, за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за указаний період повинен бути січень 2008 року.

Втім, як слідує з матеріалів справи, відповідач, визначаючи позивачу базовий місяць для нарахування індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року, на врахував унесених Постановою № 1013 змін до Порядку № 1078 в частині того, що з обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації, починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника (в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок), а саме від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник, що як наслідок призвело до неправильного визначення позивачу базового місяця за оспорюваний період.

Щодо посилань відповідача на те, що питання визначення базового місяця для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення є його дискреційними повноваженнями та належить до його компетенції суд зазначає таке.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що питання стосовно визначення базового місяця для нарахування позивачу індексації належить до його компетенції, як органу, в якому він проходив військову службу та отримував грошове забезпечення.

Проте, у межах спірних правовідносин, відповідач реалізував надані йому повноваження (компетенцію), визначивши позивачу базовий місяць для нарахування йому індексації грошового забезпечення за спірний період, а також вже з урахуванням визначеного базового місяця частково здійснив її виплату. Проте, з визначеним відповідачем базовим місяцем не погодився позивач, що й стало однією з підстав для звернення його з цим позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Враховуючи те, що відповідач фактично реалізував надані йому повноваження (компетенцію) в частині визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення позивача, і з результатом таких дій не погодився позивач, оскарживши їх до суду, суд не може оминути надання відповідної правової оцінки таким діям відповідача, перевіривши їх на відповідність критеріям, які визначені частиною 2 статті 2 КАС України.

Щодо посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19, суд зазначає таке.

У вказаній постанові Верховний Суд погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанції про те, що повноваження, зокрема, щодо визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення відповідно до положень Порядку № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» покладається на відповідача, а тому підстави для зобов`язання останнього здійснити розрахунок індексації позивача з урахуванням базового місяця «січень 2004 року» відсутні. Такий висновок Верховного Суду ґрунтується на тому, що у справі № 240/11882/19 індексація не була нарахована та виплачена позивачеві.

Проте, у цій справі, як уже було зазначено вище, відповідач визначив позивачу базовий місяць для нарахування йому індексації грошового забезпечення за спірний період, а також вже з урахуванням визначеного базового місяця частково здійснив її виплату.

Тому постанова Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 240/11882/19 не є релевантною до спірних правовідносин, а відтак не може бути врахована судом при вирішенні цієї справи.

Підсумовуючи вищенаведене, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача щодо неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) позивача в період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в повному обсязі суд зазначає таке.

Як встановив суд вище, та підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 10 грудня 2020 року № 5014 про виплачене грошове забезпечення (помісячно), із зазначеним розміром основних та додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення, позивачу за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року виплачено 20,67 грн. індексації грошового забезпечення, а саме в грудні 2015 року 20,67 грн.

За січень квітень 2016 року індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалася.

Жодних тверджень стосовно невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по квітень 2016 року відповідач не надав.

Крім того, суд також враховує, що в грудні 2015 року позивачу виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 20,67 грн., з урахуванням базового місяця липня 2015 року. Проте, як уже зазначив суд вище, базовим місяця для нарахування позивачу індексації грошового забезпечення з грудня 2015 року має бути січень 2008 року. Тому суд ставить під сумнів виплачену позивачу відповідачем суму індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року у розмірі 20,67 грн.

За таких обставин суд доходить висновку про протиправність бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в сумі 11726,78 грн., із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) суд зазначає таке.

Вищевказана сума індексації грошового забезпечення позивача за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року самостійно розрахована представником позивача Ю.Р. Дзундзою.

В контексті наведеного суд звертає увагу на те, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця. Оскільки індексація грошового забезпечення за спірний період позивачу не нараховувалася у повному обсязі, суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.

Так, з аналізу норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення слідує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.

Таким чином, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати його розрахунок до моменту проведення такого розрахунку відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

Тому з цих підстав суд відхиляє наданий представником позивача розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд також враховує, що відповідач частково нарахував та виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за грудень 2015 року.

Тож, беручи до уваги те, що відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення саме на відповідача покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Тому позовну вимогу у цій частині належить задовольнити частково.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та при зверненні до суду з цим адміністративним позовом його не сплачував, а тому розподіл судового збору на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень, п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року в повному обсязі.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) ОСОБА_1 в період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 квітня 2016 року відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням січня 2008 року як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 11 червня 2021 року.

Суддя Клименко О.М.