Справа № 240/155/21
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/155/21

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

судді Лавренчук О.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 28.12.2020 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати протиправною відмову відповідача від 02.09.2020 №15666-15314/Ч,02/8-0600/20 в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 , як інваліду потерпілій 1 категорії, як пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення в розмірі шести мінімальних пенсій у відповідності до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком;

- зобовязати відповідача провести донарахування та виплату як інваліду потерпілій 1 категорії, як пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення в розмірі шести мінімальних пенсій у відповідності до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 25% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 17.06.2018.

В обгрунтування позову вказує, що постійно проживає в с. Богданівка Овруцького району Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, є потерпілою від аварії на ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 3 групим, тому має право на виплати у розмірах, встановленних статтіми 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 29.04.2021. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 положення статті 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неконституційними не визнавались. Просить відмовити у задоволенні позову.

Разом з відзивом на позовну заяву, до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Щодо вказаного клопотання, суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд відмічає, що станом на дату відкриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 02 квітня 2019 року у справі №510/1286/16-а (адміністративне провадження №К/9901/20882/18) дійшла висновку, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення не може бути застосовуваний шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений частиною другої статті 122 КАС України, оскільки це має наслідком неможливість реалізувати передбачене частиною 2 статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час та компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати без обмеження будь-яким строком.

У спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду особа може дізнатися, що її права порушені, при отриманні від органу ПФУ відповіді на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок. Лише на підставі письмової відповіді відділення пенсійного фонду.

Отже, в даному випадку буде наявний початок перебігу строку звернення до адміністративного суду, який буде пов`язаний з отриманням листа-відповіді, листа-роз`яснення від органу ПФУ на запит особи про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що позивач із 1997 зареєстрована у с. Богданівка Овруцького району Житомирської області.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 (катенгорія 1), ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи.

Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №078196 підтверджується, що позивач із 09.09.2014 є особою з інвалідністю третьої групи. Хвороба має причинний зв"язок з дією іонізуючого випромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Листом №15666-15314/Ч-02/8-0600/20 від 02.09.2020 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що відповідано до постанови КМУ №1210 від 23.11.2011, мінімальний розмір пенсії для осіб з іналідністю ІІІ групи щодо яких встановлено причинний зв"язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою становить 110% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (із 01.07.2020-1712,00 грн), щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров"ю із 17.07.2018 виплачується в розмірі 170,82 грн. Основний розмір пенсії становить 1883,20 (1712-110%), щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров"ю - 170,82 грн. Всього 2054,02 грн.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулась до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-ХІІ від 01.07.1992 (далі - Закон №796-ХІІ).

Статтею 50 Закону №796-ХІІ (в редакції від 01.07.1992) було передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: - інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; - інвалідам III групи, хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Статтею 54 Закону №796-ХІІ (в редакції від 01.07.1992) було передбачено, що пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством, але не нижче розмірів, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою: по I групі інвалідності семи мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - п`яти мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності трьох мінімальних заробітних плат. Іншим інвалідам, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, пенсія по інвалідності не може бути нижчою: по I групі інвалідності - чотирьох мінімальних заробітних плат, по II групі інвалідності - трьох мінімальних заробітних плат, по III групі інвалідності - двох мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" №76-ІІІ від 18.12.2018, що набрав чинність з 01.01.2015 (далі - Закон №76-ІІІ), внесено зміни до Закону України №796-ХІІ.

Зокрема, текст статей 50 та 54 Закону №796-ХІІ викладено у такій редакції: "Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України" (стаття 50 Закону №796-ХІІ).

"Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань" (стаття 54 Закону №796-ХІІ).

Отже, Законом №76-VIII статті 50, 54 Закону №796-ХІІ викладено в нових редакціях, згідно з якими особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Крім того, 28.12.2014 прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Щодо рішення Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018, на яке позивач посилається як на підставу для здійснення відповідачем перерахунку пенсійного забезпечення, суд зазначає таке.

Так, рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII; частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону № 796-XII зі змінами; статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону №796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII. Питання конституційності змін, внесених Законом №76-VIII (підпункти 9, 13 пункту 4 розділу І) до статей 50, 54 Закону №796-ХІІ, у цьому рішенні не ставилось і Конституційним Судом не вирішувалось.

При цьому, питання конституційності змін, внесених Законом №76-VIII до ст.54 Закону № 796-ХІІ, а також ст.50 Закону №796-ХІІ, у цьому рішенні не ставилось і Конституційним Судом України не вирішувалось.

Відтак, висновки Конституційного Суду, викладені у вказаному рішенні, не стосуються правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі.

Вказаним рішенням статті 50 та 54 Закону №796-XII неконституційними не визнавались, а зазначені статті продовжують діяти у редакції Закону №76-VIII, і за їх змістом пенсія по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначаються саме у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, позивач помилково вважає, що з врахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018, має право на пенсію в розмірі не меншому ніж шість мінімальних пенсій за віком, а також на щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Встановлені обставини справи в їх сукупності дають підстави для висновку, що розмір і порядок отримання соціальних виплат згідно зі статтями 50,54 Закону №796-XII визначається виключно Кабінетом Міністрів України, а отже відповідач правомірно здійснював у спірний період нарахування та виплату позивачу пенсії у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, зокрема, постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, з огляду на правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 24.04.2018 у справі №646/6250/17. Так, у вказаній постанові, враховуючи позицію Конституційного Суду України, що міститься в рішеннях № 8-рп/2013 і № 9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення ч.1 ст.99 КАС України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) в системному зв`язку з положенням ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів Верховного Суду дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що дії відповідача у спірних правовідносинах вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. Натомість порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003, ) про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук