Справа № 440/6367/20
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

440/6367/20

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 р.

Справа № 440/6367/20

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С.

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77"

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області

про визнання неправомірними та скасування наказів, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Саада 77" (надалі - позивач; ТОВ "Саада 77") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (надалі - відповідач; ГУ Держгеокадастру у Полтавській області), у якій, з урахуванням заяви про внесення виправлень від 03.02.2021 /том 2 а.с. 111/, просить:

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 адміністративний позов задоволено частково.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що суд першої інстанції протиправно відмовив позивачу у задоволенні вимоги щодо зобов'язання відповідача затвердити проекти землеустрою, обмежившись лише зобов'язанням повторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою, у зв'язку з чим прийняте рішення суду не дозволяє позивачу в повній мірі захистити порушене право.

Судом не враховано, що відповідно до приписів частини другої статті 134 Земельного Кодексу, право оренди на спірні земельні ділянки не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем не надавалася оцінка вказаним вище проектам землеустрою в частині можливості їх передачі у користування без проведення земельних торгів.

У даній справі, повноваження щодо затвердження проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його затвердженні, регламентовано частиною шостою статті 122 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен затвердити такий проект землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або не затвердити (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними. Аналогічні висновки збігаються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18 та у постанові від 06.03.2019 року по справі № 1640/2594/18.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 01.06.2021 представник позивача, Фесенко Ю.О., підтримав свою правову позицію по справі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ "Саада 77", ідентифікаційний код 42719315, зареєстроване як юридична особа 26.12.2018, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, копія якої наявна у матеріалах справи /том 1 а.с. 33/.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 21 лютого 2020 року №5312-СГ надано дозвіл ТОВ "Саада 77" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 21,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об'єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області за межами населених пунктів /том 1 а.с. 32/.

29.05.2020 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Захар'яш В.О. надано висновок №7637/82-20 про розгляд документації із землеустрою /том 1 а.с. 83/, у пунктах 9, 10 якого зазначено, що зауваження та пропозиції до документації із землеустрою відсутні та вказаний проект землеустрою погоджується. У пункті 8 цього висновку вказано, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

- з метою раціонального використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захисту від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, що передбачено статтею 162 Земельного кодексу України, обґрунтувати відведення земельної ділянки з урахуванням вимог частини 1 статті 76 Земельного кодексу України та статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

- перелік обмежень щодо використання земельної ділянки не відповідає вимогам додатку №6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру";

- кадастровий план земельної ділянки доопрацювати у відповідності до вимог статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Також наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 21 лютого 2020 року №5351-СГ надано дозвіл ТОВ "Саада 77" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 62,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об'єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області за межами населених пунктів /том 1 а.с. 99/.

25.05.2020 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мельниченком М.А. надано висновок №8470/82-20 про розгляд документації із землеустрою /том 1 а.с. 190/, у пунктах 9, 10 якого зазначено, що зауваження та пропозиції до документації із землеустрою відсутні та вказаний проект землеустрою погоджується. У пункті 8 цього висновку вказано, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

- з метою раціонального використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захисту від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, що передбачено статтею 162 Земельного кодексу України, обґрунтувати відведення земельної ділянки з урахуванням вимог частини 1 статті 76 Земельного кодексу України та статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

- перелік обмежень щодо використання земельної ділянки не відповідає вимогам додатку №6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру";

- кадастровий план земельної ділянки доопрацювати у відповідності до вимог статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр";

- згідно з інформацією, яка міститься на Публічній кадастровій карті України в шарі "Умовна прибережна захисна смуга", встановлено, що земельна ділянка частково входить до прибережної захисної смуги водного об'єкта. В матеріалах документації відсутня інформація стосовно встановлення ширини прибережної захисної смуги навколо водного об'єкту та входження зазначеної ділянки до неї всупереч вимогам статті 60 Земельного кодексу України.

Також наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" від 21 лютого 2020 року №5343-СГ надано дозвіл ТОВ "Саада 77" на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 15,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності із зміною цільового призначення для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об'єктів енергогенеруючих підприємств, установ і організацій, розташованої на території Дмитрівської сільської ради м. Горішні Плавні Полтавської області за межами населених пунктів /том 1 а.с. 208/.

13.05.2020 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Базишин О.В. надано висновок №6911/82-20 про розгляд документації із землеустрою /том 2 а.с. 9/, у пункті 10 якого зазначено, що вказаний проект землеустрою погоджується. У пункті 8 цього висновку вказано, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. У пункті 9 висновку вказано зауваження до проекту про необхідність додати інформацію щодо виду земельних угідь запропонованих проектом.

З метою виконання цього зауваження до проекту землеустрою складено коректурний аркуш про усунення зауважень, викладених у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №6911/82-20 від 13.05.2020 /том 2 а.с. 10/, у якому зазначено про долучення про проекту інформації щодо виду земельних угідь запропонованих проектом на сторінці 6. /том 1 а.с. 205/.

- з метою раціонального використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захисту від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, що передбачено статтею 162 Земельного кодексу України, обґрунтувати відведення земельної ділянки з урахуванням вимог частини 1 статті 76 Земельного кодексу України та статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності";

- перелік обмежень щодо використання земельної ділянки не відповідає вимогам додатку №6 постанови Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 "Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру";

- кадастровий план земельної ділянки доопрацювати у відповідності до вимог статті 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Приймаючи рішення про часткову відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення в оренду здійснюється саме рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення. Проте, відповідачем не надавалася оцінка вказаним вище проектам землеустрою щодо відведення земельних ділянок щодо їх відповідності законам України в частині зміни цільового призначення вказаних земельних ділянок та в частині можливості їх передачі у користування без проведення земельних торгів. Обираючи ефективний спосіб захисту прав позивача суд першої інстанції виходив, з необхідності зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Так, рішення суду першої інстанції позивачем оскаржено в частині обрання судом способу захисту прав особи шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області повторно розглянути питання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення та передачі земельної ділянки в оренду.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що предметом спору в цій частині є правомірність дій відповідача щодо розгляду заяви позивача про затвердження документації із землеустрою та передачі у користування земельної ділянки.

Відповідно до приписів частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України (надалі - ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначений статтею 123 ЗК України, відповідно до частини 1 якої надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об’єднання).

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про землеустрій" проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом.

Статтею 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України.

Частиною 15 статті 123 ЗК України встановлено, що підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Зміна типу акціонерного товариства або перетворення акціонерного товариства в інше господарське товариство не є підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою або технічної документації із землеустрою.

При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Вказаний висновок суду відповідає висновкам, викладеними у постановах Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 560/1334/19, від 23 квітня 2019 року у справі №818/965/18.

29.05.2020 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Захар'яш В.О. надано висновок №7637/82-20 про розгляд документації із землеустрою /том 1 а.с. 83/, у пунктах 9, 10 якого зазначено, що зауваження та пропозиції до документації із землеустрою відсутні та вказаний проект землеустрою погоджується. У пункті 8 цього висновку вказано, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

25.05.2020 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Мельниченком М.А. надано висновок №8470/82-20 про розгляд документації із землеустрою /том 1 а.с. 190/, у пунктах 9, 10 якого зазначено, що зауваження та пропозиції до документації із землеустрою відсутні та вказаний проект землеустрою погоджується. У пункті 8 цього висновку вказано, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам.

13.05.2020 експертом державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Базишин О.В. надано висновок №6911/82-20 про розгляд документації із землеустрою /том 2 а.с. 9/, у пункті 10 якого зазначено, що вказаний проект землеустрою погоджується. У пункті 8 цього висновку вказано, що проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. У пункті 9 висновку вказано зауваження до проекту про необхідність додати інформацію щодо виду земельних угідь запропонованих проектом.

З метою виконання цього зауваження до проекту землеустрою складено коректурний аркуш про усунення зауважень, викладених у висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №6911/82-20 від 13.05.2020 /том 2 а.с. 10/, у якому зазначено про долучення про проекту інформації щодо виду земельних угідь запропонованих проектом на сторінці 6. /том 1 а.с. 205/.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За змістом вказаної правової норми, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Стосовно дискреційних повноважень, суд, за наслідками аналізу вказаних положень, зазначає, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

У такому випадку дійсно суд не може зобов`язати суб`єкта владних повноважень обрати один з правомірних варіантів поведінки, оскільки який би варіант реалізації повноважень не обрав відповідач, кожен з них буде правомірним, а тому це не порушує будь-чиїх прав.

У спірних у цій справі правовідносинах, в разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства - прийняти рішення про задоволення заяви. Підставою для відмови у задоволенні заяви позивача можуть бути лише визначені законом обставини. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні.

Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

При цьому, адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав (постанова Верховного Суду від 21.07.2020 року по справі №823/176/17).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 року у справі № 509/1350/17 зазначила, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Статтею 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

При цьому, згідно з приписами частини 12 статті 123 ЗК України рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок державної власності сільськогосподарського призначення в оренду здійснюється саме рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення.

Однак, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надавалася оцінка вказаним вище проектам землеустрою щодо відведення земельних ділянок щодо їх відповідності законам України в частині зміни цільового призначення вказаних земельних ділянок та в частині можливості їх передачі у користування без проведення земельних торгів.

Надання ж оцінки обставинам, які не були предметом розгляду уповноваженим на вчинення таких дій органом місцевого самоврядування, виходить за межі повноважень адміністративного суду і не узгоджується з критеріями перевірки дій, рішень та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які закріплені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки обставинами справи не підтверджено, що відповідачем здійснена повна перевірка наявності чи відсутності підстав для надання такого дозволу.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем не надавалася оцінка вказаним вище проектам землеустрою в частині можливості їх передачі у користування без проведення земельних торгів і така оцінка обставин справи, які не були предметом розгляду відповідачем виходить за межі повноважень адміністративного суду.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05.03.2019 по справі 2040/6320/18 та від 06.03.2019 по справі 1640/2594/18, оскільки правовідносини та обставини справи не є подібними правовідносинам у справі, що розглядається.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 року по справі №440/6367/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СААДА 77" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2021 по справі № 440/6367/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя

В.В. Катунов

Судді

І.М. Ральченко

І.С. Чалий

Постанова складена в повному обсязі 11.06.21.