Справа № 640/5919/20
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 червня 2021 року справа №640/5919/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГоловного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві);
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 грудня 2019 року №0-2659
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідач при обчисленні ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використав недостовірні відомості.

Ухвалою від 23 березня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/5919/20 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав про відповідність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вимогам чинного законодавства, тому що використав під час визначення суми податкого зобов`язання дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності.

У відповіді на відзив позивач вказав на невідповідність інформації, зазначеної у наданому позивачем Державному реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності з інформаціє, зазначеною в наданому відповідачем розрахунку в частині зазначення частки ОСОБА_1 у праві спільної власності.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Право платника податків оскаржити рішення контролюючого органу передбачено пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 04 грудня 2019 року №0-2659 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками обєктів нежитлової нерухомості, у розмірі 118 382,99 грн. за 2018 рік.

Рішенням ДПС України від 20 лютого 2020 року №821/Р/99-00-08-05-04-09 за наслідками розгляду скарги позивача на податкове повідомлення-рішення від 04 грудня 2019 року №0-2659 скаргу залишено без задоволення, а вказане податкове повідомлення-рішення - без змін.

Відповідно до підпункту 266.1.1 підпункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується: для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Таким чином, база оподаткування об`єкта житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Як вбачається із розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , податок нараховано за нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за 12 місяців 2018 року відповідно до розміру частки у праві спільної власності 3179,77 м2.

З відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач при обчисленні розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік використовував дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого у 2018 році ОСОБА_1 був власником нерухомого майна загальною площею 3213,1 м2, що складає 13/100 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 24459,8 м2.

При цьому, згідно з наявною у справі Інформації з Державного реєструречових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13 грудня 2019 року №192901946, за фізичною особою РНОКПП НОМЕР_1 , 28 жовтня 2016 року зареєстровано зміни до права власності, а саме: нежиле приміщення літера «Б», нежила будівля літера «В» загальною площею 3112,4 м2, що складає 13/100 частин від майнового комплексу загальною площею 24459,80 м2, змінено на нежиле приміщення літера «Б», нежила будівля літера «В» загальною площею 3213,1 м2, що складає 13/100 частин від майнового комплексу загальною площею 24459,80 м2.

Таким чином, відповідач при обчисленні розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік, використовуючи дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, повинен був обраховувати розмір вказаного податку, виходячи з розміру належного на момент виникнення спірних відносин нерухомого майна загальною площею 3112,4 м2, що складає 13/100 частки нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, відповідач у розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік, по об`єктах оподаткування, які належать ОСОБА_1 , нарахував податок за нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , за 12 місяців 2018 року відповідно до розміру частки у праві спільної власності 3179,77 м2.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач при обчисленні розміру податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 рік в межах спірних відносин, невірно зазначив розмір об`єкта оподаткування, належного позивачу, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 04 грудня 2019 року №0-2659 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваного рішення з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги задоволено, на користь позивача належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 04 грудня 2019 року №0-2659.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору розмірі 1 183,83 грн. (одна тисяча сто вісімдесят три гривні вісімдесят три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Головне управління ДПС у м. Києві (м. Київ, бул. Шолуденка, буд. 33/19; ідентифікаційний код 43141267).

Суддя В.А. Кузьменко