Справа № 520/5166/21
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2021 р. № 520/5166/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чайкіної Н.Е.,

за участю:

представника позивача Вишневецької Т.А.,

представника відповідача Шамілової Л.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (м. Харків, вул. Механізаторів, 4) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про скасування податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив скасувати податкове повідомлення-рішення № 8 від 19 березня 2021 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 150821 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 37705,25 грн. Скасувати податкове повідомлення-рішення № 8 від 19 березня 2021 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 555520 та нараховано штрафні санкції в сумі 138880 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи адміністративного позову, суд дійшов наступного.

Судовим розглядом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було проведено документальну планову перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів Індивідуального захисту» з питань контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

За результатами проведеної перевірки контролюючим органом було складено акт від 02.03.2021 №3379/20-40-07-28-09/39243307, згідно висновку якого встановлено порушення вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 п.135.1 ст.135 ПК України , п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, занижено суму доходів, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування декларації з податку на прибуток на загальну суму 837901 грн., у т.ч. на суму 99983 грн. за 2018 рік на суму 737915 за 2019 рік; занижено податок на прибуток на загальну суму 150821 грн., у т.ч. за 2018 рік на суму 17997 грн. та за 2019 рік на суму 132825 грн.; пп. «а» п.198.1, абз.1 і 2 пп.198.3 ст.198, п.201.1 п.201.7 ст.201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 555520 грн., у т.ч. на 407937 за жовтень 2018 року та на 147583 грн. за грудень 2019 року, що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі 555520 грн., у т.ч. на 407937 грн. за жовтень 2018 року та на 147583 грн. за грудень 2019 року.; пп. «б» п.176.2 ст.176 ПК України, підприємством не повідомлено про дохід, виплачений у вигляді основної суми поворотної фінансової допомоги, яка поверталась у 1, 3 кварталі 2018 року, 3, 4 кварталі 2019 року (пп.165.1.31 ПК України) код ознаки доходу 153; ст.7 ЗУ «Про збір та облік з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На підставі висновків, викладених у акті перевірки, Головним управлінням ДПС у Харківській області прийняті податкові повідомлення-рішення № 8 від 19 березня 2021 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 150821 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 37705,25 грн.; № 8 від 19 березня 2021 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 555520 та нараховано штрафні санкції в сумі 138880 грн.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, Кодекс).

Так, підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 зазначеного Кодексу встановлено, що витратами є сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються, зокрема, із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті. Витрати операційної діяльності, у відповідності з пп. 138.1.1 п. 138 згаданої статті, окрім іншого, включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до п.п. 138.6, 138.8 ст. 138 ПК України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу. Собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Витрати, які не враховуються платником податку при визначенні оподатковуваного прибутку, встановлені статтею 139 Кодексу.

У відповідності з п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Податковим кредитом, згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктами 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням чи виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку або придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями та іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних норм, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Виникнення у платника податку права на податковий кредит та витрати не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства і сплатою податку до бюджету іншими суб`єктами господарювання. Зокрема, платник податку не може нести відповідальність за неподання контрагентом обов`язкових звітів про свою господарську діяльність, а також за інші порушення законодавства.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток та до складу податкового кредиту для цілей оподаткування податком на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Тобто, для підтвердження даних податкового обліку платника податку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією, згідно зі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Також, вказана вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції, кореспондує і з нормами Податкового кодексу України. При цьому, сама собою відсутність окремих документів (сертифікатів, дозволів і т.п.), а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Як встановлено судом між ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (Замовник) з ТОВ «Едінгем лайт» (Виконавець) було укладено договір № 34-П від 05.12.2019 р. на виготовлення продукції з давальницької сировини, згідно умов якого Замовник доручає Виконавцю, а Виконавець приймає на себе зобов`язання виготовити з наданої Замовником давальницької сировини та передати Замовнику готову продукцію в асортименті. Кількості та строки, що вказані в специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного Договору.

Специфікацією №1 до договору від 05.12.2019 року передбачено виготовлення чохлів жилета чорного кольору у кількості 230 шт. на загальну суму 885 500,00 грн.

Позивачем було передано ТОВ «Едінгем лайт» сировину для виготовлення жилеток згідно актів приймання-передачі №1 та №2 від 05.12.2019 р.

Факт поставки виготовлених згідно договору жилетів підтверджується актами здачі-приймання №ОУ -0000050 від 19.12.2019 р. та №ОУ- 0000048 від 17.12.2019 р. Перевезення давальницької сировини та виготовленої продукції здійснювалося згідно ТТН №05/12 від 05.12.2019 р., №17/12 від 17.12.2019 р.та № 19/12 від 19.12. 2019 р.

Між ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (Покупець) з ТОВ «Растек груп» (Постачальник) укладено договір поставки № 17/10 від 17.10.2018 року, згідно з умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити текстильну продукцію та фурнітуру у кількості та за ціною, визначеною в рахунку-фактурі та накладній на товар.

Згідно рахунку на оплату № 17-10 від 17.10.2018 р. та видаткової накладної № РН -000001 від 17.10.2018 р. Постачальником передано, а Покупцем прийнято тканину кордура 1000D на суму 59990,00 грн. Доставку продукції здійснено згідно ТТН №20/10 від 20.10.2018 р. Розрахунки здійснено у безготівковій формі згідно платіжного доручення № 789 від 13.12.2018 г.

Між ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (Покупець) з ТОВ «Рондек груп» (Постачальник) укладено договір поставки №18/10 від 18.10. 2018 р., згідно з умовами якого постачальник зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець прийняти та оплатити текстильну продукцію та фурнітуру, визначену в рахунку-фактурі та накладній. Згідно рахунку на оплату №18-10 від 18. 10. 2018 р. та видаткової накладної №РН - 000001 від 18.10.2018 р. Постачальником передано, а Покупцем прийнято тканину поліамідну кордура 1000D на суму 59990,00 грн. Доставку продукції здійснено згідно ТТН №21/10 від 21.10.2018 р. Розрахунки здійснено у безготівковій формі згідно платіжного доручення №789 від 13.12.2018 г.

Між ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» з ТОВ «ГЛОБАЛТРЕЙДІНВЕСТ» було укладено договір про наданні інформаційних послуг від 15 вересня 2018 року, відповідно до якого виконавець (ТОВ «ГЛОБАЛТРЕЙДІНВЕСТ») зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надати юридично-консультаційні послуги з аналізу закупівельних потреб в товарах легкої промисловості структур Національної гвардії України в строки та на умовах, передбачених цих Договором, а Замовник («ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту») зобов`язується своєчасно прийняти їх та оплатити.

Факт виконаних робіт за вказаним договором підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 30.10.201 8, а також звітом щодо аналізу потреб Національної гвардії України в товарах легкої промисловості групи «сумочно-рюкзачна продукція» та засобів індивідуального захисту і обмундирування в розрізі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони». Вартість виконаних робіт була оплачена згідно платіжних доручень № 789 від 13.12.2018 г„ №788 від 13.12.2018 р.

Між ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» з ТОВ «ГРАНДКОМ ГРУП» було укладено договір від 30 вересня 2018 року, відповідно до якого Замовник (ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту») доручає, а Виконавець (ТОВ «ГРАНДКОМ ГРУП») приймає на себе обов`язок за плату в порядку та на умовах, визначених цим Договором, самостійно чи із залученням третіх осіб надати Замовнику платні послуги з надання інформаційно-консультаційних послуг із законодавства про публічні торги. Факт виконаних послуг підтверджується Актом № ОУ-0000015 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 01 жовтня 2018 року. Інформаційно-консультаційні послуги, що є предметом вищезазначеного договору містяться у Звіті про надані послуги з маркетингу та управління підприємством «Публічні закупівлі як інструмент для оптимізації пошуку клієнтів та продаж. Основні сегменти маркетплейсу: закупівлі товарів, робіт і послуг. Основні правила успішного організатора тендеру». Вартість виконаних робіт була оплачена, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 788 від 13.12.2018 р. та№ 747 від 28.11.2018 р.

ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» з ТОВ «ДЖЕРДІ ТРЕЙД» було укладено договір про надання юридичних-консультаційних послуг від 16 вересня 2018 року, відповідно до якого Виконавець (ТОВ «ДЖЕРДІ ТРЕЙД») зобов`язується надавати протягом дії даного договору Замовнику (ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту») юридичні, інформаційно-консультаційні послуги, а Замовник - прийняти та оплатити їх. Факт виконаних робіт підтверджується Актом здачі-приймання послуг до договору № б/н від 16.09.2018 року від 02.10.201 8 року. Юридичні, інформаційно-консультаційні послуги, що є предметом вищезазначеного договору містяться у Звіті, в якому викладений процес виконання державного контракту на постачання товарно-матеріальних цінностей Міністерству оборони України. Вартість виконаних робіт була повністю оплачена, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. № 734 від 16.11.201 8 р., № 788 від 13.12.2018 р.

Між ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» з ТОВ «ІЛАЯ ТРЕЙДІНВЕСТ» було укладено договір про надання інформаційних послуг від 20 вересня 2018 року, відповідно до якого Виконавець (ТОВ «ІЛАЯ ТРЕЙДІНВЕСТ») зобов`язується на свій ризик своїми силами та засобами надавати інформаційні та консультаційні послуги Замовнику (ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту») в сфері потреб Міністерства оборони України в товарах легкої промисловості групи «сумочно-рюкзачна продукція» в розрізі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», в строки та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язується своєчасно прийняти та оплатити. Факт виконаних послуг підтверджується Актом № ОУ-ОООСЮ17 здачі-приймання робіт -здання послуг) від 02.10.2018р.та Розрахунком на оплату №55 від 02 жовтня 2018 р. Результат надання послуг оформлений Звітом «Аналіз потреб Міністерства оборони України в товарах легкої промисловості групи «сумочно-рюкзачна продукція» в розрізі ЗУ «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони».

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію (ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 №996-XIV).

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України" від 16.07.1999 № 996- XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що господарські операції для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, реальність виконання господарських операцій ТОВ «Харківський завод засобів індивідуального захисту» підтверджується належними первинними документами.

Як вбачається з матеріалів справи контролюючим органом встановлено, що згідно IC «Податковий блок» підсистеми «СФП» (Суб`єкти фіктивного підприємництва) по підприємству ТОВ «Едінгем лайт» внесено інформацію: зареєстровано (перераховано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшею передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження». По підприємству ТОВ «Растек Груп» внесено інформацію: зареєстровано (перереєстровано) та впроваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників». По підприємству ТОВ «Рондекс Груп» внесено інформацію: «зареєстровано (перереєстровано) та впроваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників».

Проте, суд зазначає, що посилання відповідача на податкову інформацію щодо контрагентів позивача є необґрунтованим, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами та чинним законодавством не передбачено, що суб`єкту господарювання необхідно контролювати стан податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності у них основних фондів.

Наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Крім того, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 22.05.2020 р. (справа № 804/9510/15).

Щодо наявності ухвали Дніпровського районного суду м. Києва (справа №755/382/2020) від 17.02.2020, відповідно до якої встановлено, що прокурор відділу організації процесуального керівництва, підтримання публічного обвинувачення та контролю за негласною діяльністю управління нагляду за додержанням законів ДФС Офісу Генерального прокурора звернувся до суду із клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 09.08.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.3 ст.212 КК України про арешт майна, за фактом того, що у продовж 2018-2019 років невстановленими особами створено ряд юридичних осіб з метою прикриття протиправної діяльності, спрямованої на формування безпідставного податкового кредиту підприємствам реального сектору економіки, суд зазначає, що відповідальність платника податків є персональною, а контролюючим органом не надано доказів наявності обвинувального вироку суду щодо господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

При вирішенні податкових спорів суд враховує презумпцію добросовісності платника податків за якою передбачається економічна виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Проте, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки (недоліки) у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися).

Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними, допустимими та достовірними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Таким чином, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, і такий рух має бути підтверджений первинними документами.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які свідчать, що платником податків неправомірно відображено у податковому обліку витрати, або документи, на підставі яких платник податків сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2021 року (справа № 810/3908/16).

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, Товариство повинно мати відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку.

Судом встановлено, що спірні господарські операції позивача з контрагентами є реальними та підтверджуються долученими Товариством до матеріалів справи належним чином оформленими копіями первинних документів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Вказані документи містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, містять необхідні реквізити, для надання їм юридичної сили, доказовості та підтверджують фактичне їх здійснення.

Контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України також не було доведено та надано достовірних та допустимих доказів, які б свідчили, що наявні у контрагента матеріально - технічне забезпечення чи трудові ресурси були недостатніми для проведення відповідного виду господарської діяльності, обумовленої укладеним договором з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час розгляду справи, та свідчили про протиправну поведінку контрагента та про обізнаність платника податків щодо такої та злагодженості дій між ними.

Суд зазначає, що чинним законодавством, яким регулюються спірні правовідносини, чітко визначено, що подання платником податку до контролюючого органу належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди - є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи первинні документи обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами податкового обліку, суд дійшов висновку, що останні складені за результатом фактично проведених господарських операцій між позивачем та його контрагентами містять достатні дані про зміст господарських операцій, їх учасників та підтверджують реальність здійснення таких операцій.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № 8 від 19 березня 2021 р., № 8 від 19 березня 2021 р., винесені відповідачем всупереч приписів чинного законодавства, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 8, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257 КАС України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» (м. Харків, вул. Механізаторів, 4) до Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (м. Харків, вул. Пушкінська, 46) про скасування податкових повідомлень рішень задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № 8 від 19 березня 2021 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств в сумі 150821 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 37705,25 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення № 8 від 19 березня 2021 р., яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 555520 грн. та нараховано штрафні санкції в сумі 138880 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський завод засобів індивідуального захисту» () судовий збір у розмірі 13243,89 коп. (тринадцять тисяч двісті сорок три гривні 89 копійок).

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.06.2021.

Суддя В.В. Єгупенко