Справа № 360/4354/19
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

11 червня 2021 року справа №360/4354/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Геращенка І.В., Міронової Г.М., розглянувши апеляційну скаргу в.о. керівника апарату Луганського апеляційного суду Беззубенка Кирила Юрійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 р. у справі № 360/4354/19 (головуючий І інстанції Н.М. Басова) за позовом ОСОБА_1 до Луганського апеляційного суду про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ:

До Першого апеляційного адміністративного суду надійшла адміністративна справа № 360/4354/19 разом з апеляційною скаргою в.о. керівника апарату Луганського апеляційного суду Беззубенка Кирила Юрійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року апеляційна скарга залишена без руху, з наданням десятиденного з дня вручення копії цієї ухвали, клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження вказавши інші підстави для поновлення строку та доказами в їх підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що копія ухвали була надіслана на адресу апелянта, що підтверджується супровідним листом та отримана скаржником.

До Першого апеляційного адміністративного суду від апелянта надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, в якій апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування клопотання зазначено, що порушення строку відбулось у зв`язку з тим, що апелянт не приймав участь у справі та копію рішення суду не отримував, про існування цього рішення стало відомо 29.03.2021.

Зазначене клопотання не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.293 КАС України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 2 статті 299 цього Кодексу.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (Заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі «Ашінгдан проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, пункт 57).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява № 23436/03).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Суд зазначає, що з метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання апеляційної скарги.

Щодо посилання апелянта, як на підставу поновлення строку звернення з апеляційною скаргою, на те, що апелянта, як особу який видав оскаржуваний наказ, до участі у справі не був залучений та йому не було відомо про існування оскаржуваного судового рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 4 КАС України визначено, що у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значені, зокрема, відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача (п. 9 ч. 1 ст. 4); суб`єкт владних повноважень - суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Відповідно до ч.1 та 2 статті 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За п. 3 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну службу», керівник державної служби в державному органі (далі - керівник державної служби) - посадова особа, яка займає вищу посаду державної служби в державному органі, до посадових обов`язків якої належить здійснення повноважень з питань державної служби та організації роботи інших працівників у цьому органі.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Суб`єкт призначення - державний орган або посадова особа, яким відповідно до законодавства надано повноваження від імені держави призначати на відповідну посаду державної служби в державному органі та звільняти з такої посади.

Матеріали справи свідчать, що відповідачем у справі є відповідний орган державної влади (Луганський апеляційний суд), в апараті якого позивач займав посаду державної служби.

За положенням ч.1 ст. 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», організаційне забезпечення роботи суду здійснює його апарат, який очолює керівник апарату.

Частиною п.5 статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначені повноваження керівника апарату.

Так, керівник апарату суду призначає на посаду та звільняє з посади працівників апарату суду, застосовує до них заохочення та накладає дисциплінарні стягнення.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що право на оскарження рішення суду виникає саме у керівника апарату суду або у посадової особи яка наділена повноваженнями керівника апарату суду у правовідносинах пов`язаних зокрема з призначенням та звільненням з посади працівників апарату суду.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 р., зокрема, допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з режимно-секретної роботи Луганського апеляційного суду та стягнення на її користь середнього заробітку за один місяць у розмірі 10085 (десять тисяч вісімдесят п`ять) гривень 44 коп. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 залишено без змін Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 року у справі № 360/4354/19.

Зазначене рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 р. отримано Луганським апеляційним судом 02.06.2020 про що свідчить поштове повідомлення.

Наказом керівника апарату Луганського апеляційного суду від 01.06.2020 «Про поновлення ОСОБА_1 », на підставі заяви ОСОБА_1 , рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 р. № 360/4354/19 та погодження в установленому порядку, скасовано наказ про звільнення та поновлено позивача на роботі з 04.09.2019. тобто рішення суду виконано.

Отже, керівнику апарату суду про існування оскаржуваного рішення суду та про його зміст було відомо ще в червні 2020 року.

Суд зазначає, що апелянт звертається з апеляційною скаргою, як керівник апарату суду Луганського окружного адміністративного суду, а не як фізична особа права якого порушені в наслідок неправомірних дій або бездіяльності суб`єкта владних поноважень.

Суд наголошує, що зміна фізичної особи яка обіймає відповідну посаду або перехід повноважень до іншої фізичної особи, не можу вважатись поважною причиною пропуску строку та бути підставою для відновлення строку звернення до сулу у вказаних правовідносинах, оскільки, як зазначалось право на оскарження виникає саме у суб`єкта владних повноважень - посадової особи, яка наділена повноваженнями керівника апарату, а не фізична особа.

Таким чином, обставини зазначені апелянтом, не можуть вважатися поважними причинами, оскільки невиконання вимог процесуального законодавства не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження.

Крім того, наведені апелянтом обставини поважності пропуску строку вже досліджувались судом та визнанні неповажними.

Отже, недоліки, зазначені в ухвалі апеляційної інстанції, апелянтом повністю не усунуті.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 розд. І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду (справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини» ).

Відповідно до пункту 4 частини 1, 3 статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо, скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними. Питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом 5 днів після надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

З огляду на зазначене, вважаю необхідним відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтями 298, 299, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені клопотання в.о. керівника апарату Луганського апеляційного суду Беззубенка Кирила Юрійовича.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою в.о. керівника апарату Луганського апеляційного суду Беззубенка Кирила Юрійовича на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 травня 2020 р. у справі № 360/4354/19.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 11 червня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді І.В. Геращенко

Г.М. Міронова