Справа № 460/6881/21
Суддя: Н.О. Дорошенко
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
11 червня 2021 року м. РівнеСправа №460/6881/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.О. Дорошенко, розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову
доРівненської міської ради
про визнання незаконним та скасування рішення,
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської міської ради (далі - відповідач), у якому просить визнати незаконним та скасувати рішення від 15.04.2021 №463 «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність громадянці ОСОБА_2 земельної ділянки на АДРЕСА_1 , на якій розташоване нерухоме майно».
Одночасно з позовом позивач подав до суду заяву, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:
- накладення арешту на земельну ділянку орієнтовною площею 1000 м2 в АДРЕСА_1 , яка вказана в оспорюваному рішенні;
- заборони відповідачу вчиняти певні дії щодо передачі у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1000 м2 в АДРЕСА_1 , яка вказана в оспорюваному рішенні, чи погодження документів по цій земельній ділянці;
- заборони відповідним органам чи особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що земельна ділянка, щодо якої прийнято оскаржуване рішення, знаходиться біля будинку позивача та включає частину земельної ділянки орієнтовною площею 269 м2, на яку він подав заяву до Рівненської міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а тому позивач вважає, що оскаржуване рішення порушує його права. Окрім цього, позивач вказав, що Рівненська міська рада, в порушення ст. 23 Земельного кодексу України, надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить до категорії земель сільськогосподарського призначення. Зазначив, що будь-яке майно громадянки ОСОБА_2 не знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Окрім того, площа будинку ОСОБА_2 становить 46,6 м2, а площа земельної ділянки, на яку надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою, 1000м2, що значно перевищує площу, яка знаходиться під будинком ОСОБА_2 та необхідна для обслуговування вказаного житлового будинку. Позивач вказав, що в разі задоволення його позовної заяви є підстави вважати, що буде неможливим виконати рішення суду, оскільки є ймовірність того, що в період вирішення спору в суді земельна ділянка втратить свій первісний вигляд, на ділянці виникне самочинне будівництво тощо.
Заява про забезпечення позову розглянута судом в порядку ст.154 КАС України без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
З аналізу вказаної норми слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Частиною першою статті 151 КАС України визначено, що позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Відтак, суд звертає увагу, що КАС України не передбачає вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладання арешту, а тому заява позивача в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову.
Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.
При цьому, суд звертає увагу на те, що забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Так, предметом судового спору в даній справі є правомірність рішення Рівненської міської ради від 15.04.2021 №463, яким громадянці ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на якій розташоване нерухоме майно.
Відповідно до Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
Суд зазначає, що оспорений позивачем індивідуальний акт органу місцевого самоврядування є актом одноразового застосування, який вичерпує свою дію фактом його виконання.
Так, означеним рішенням з часу його прийняття Рівненська міська рада надала дозвіл громадянці ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 , - тобто юридичні наслідки спірного рішення органу місцевого самоврядування настали з моменту прийняття такого рішення.
При цьому, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, виходячи зі змісту норм земельного законодавства, які встановлюють механізм та процедуру звернення осіб до органів місцевого самоврядування з питань надання у власність земельних ділянок, вбачається, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Саме по собі отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.
З урахуванням наведеного, суд вважає необґрунтованими та безпідставними доводи позивача, що внаслідок виконання оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування він буде позбавлений права на отримання земельної ділянки у власність, оскільки спірне рішення не зумовлює переходу права власності на земельну ділянку.
Наведені підстави свідчать на користь висновку, що забезпечення позову шляхом зупинення вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування не вплине на можливість виконання судового рішення у даній справі, в разі його постановлення на користь позивача.
Крім того, частиною другою статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Враховуючи, що предметом судового спору в даній справі є рішення відповідача, яким громадянці ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки, то такий захід забезпечення позову, як заборона відповідачу вчиняти певні дії щодо передачі у власність земельної ділянки чи погодження документів по цій земельній ділянці, виходить за межі позовних вимог, отже не є співмірним заявленим позивачем вимогам.
Не є співмірним заявленим позивачем вимогам і не стосується предмета спору також запропонований позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони відповідним органам чи особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки. Суд зауважує, що пунктом 4 частини першої статті 151 КАС України передбачено такий спосіб забезпечення позову, як заборона іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору. Водночас, за обставинами справи, предметом спору є правомірність рішення органу місцевого самоврядування, а не земельна ділянка, щодо якої позивач просить заборонити вчиняти дії іншим органам чи особам. Більше того, такий спосіб забезпечення позову не конкретизований щодо суб`єктів, отже поширюється на невизначене коло осіб, що не відповідає правовим засадам та меті забезпечення позову.
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що позивач не обґрунтував та не підтвердив належними й допустимими доказами своїх доводів, що невжиття заходів забезпечення позову об`єктивно може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду в адміністративній справі.
Окрім цього, суд вважає необхідним зазначити, що перевірка правомірності оскарженого рішення органу місцевого самоврядування повинна здійснюватися на стадії судового розгляду адміністративної справи по суті. При цьому, належно підтверджені відомості щодо очевидної протиправності такого рішення в матеріалах судової справи відсутні.
З огляду на вищевикладене, у суду відсутні підстави для застосування заходів забезпечення позову з підстав, наведених позивачем, а відтак в задоволенні заяви слід відмовити.
Керуючись статтями 150-151, 154, 241, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити повністю.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання суддею).

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Повну ухвалу суду складено 11 червня 2021 року.

Суддя Н.О. Дорошенко