Справа № 160/14155/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
30.10.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 листом від 10 червня 2020 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати періоди з 09 червня 1983 року по 01 липня 1983 року, з 08 липня 1985 року по 23 грудня 1986 року, з 12 січня 1987 року по 20 жовтня 1989 рік, з 11 жовтня 1995 року по 28 серпня 1998 року, з 31 липня 1991 року по 16 березня 1992 року до загального трудового (страхового) стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити пенсію ОСОБА_1 з настання пенсійного віку, а саме з 05 квітня 2020 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що 25.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою та усіма необхідними документами для призначення пенсії як учаснику бойових дій, проте листом від 10.06.2020 позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії як учаснику бойових дій, оскільки начебто загальний трудовий стаж позивача складає 22 роки 2 місяці 15 днів.
Позивач вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують право позивача на пенсійне забезпечення.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито в справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні)
Розгляд даної адміністративної справи мав відбутись до 04.12.2020 року за правилами ст. 263 КАС України.
Станом на 04.12.2020 року в матеріалах справи відсутнє підтвердження отримання відповідачем ухвали суду від 04.11.2020 року про відкриття провадження у даній справі, разом з копією позовної заяви, строк встановлений ухвалою суду від 04.11.2020 року на наданні відзиву не сплив. Докази витребувані ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2020 року до суду не надходили.
23.12.2021 до суду надійшло повідомлення про отримання відповідачем 26.11.2020 ухвали суду від 04.11.2020, разом з копією позовної заяви.
29.12.2020 року в підготовче судове засідання сторони не прибули, докази витребувані судом не надано, підготовче судове засідання відкладено до 05.01.2021 року о 16:00 год.
05.01.2021 року до суду засобами телекомунікаційного зв`язку від відповідача надійшов відзив та витребувані докази по справі. У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити у їх задоволенні, зазначивши що відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» право на пенсію за віком як учасник бойових дій мають чоловіки після досягнення 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.
Пенсійним органом зазначено, що записи в трудовій книжці Позивача розпочинаються з 1994 року, тобто всі інші записи про трудову діяльність позивача повинні підтверджуватися довідками, які в подальшому потребують перевірки обґрунтованості їх видачі. До загального стажу не враховано періоди роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 року на підставі довідки, виданої ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» від 09.09.2019 №136/10/060; з 12.01.1987 по 28.08.1998 на підставі довідки, виданої архівним відділом Олександрійської міської ради від 15.10.2019 №12-36/978; з 31.07.1991 по 16.03.1992 на підставі довідки, виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації.
Відповідач посилається на те, що ним направлені запити на перевірку довідок. Інформації стосовно їх перевірки до цього часу не надходило. Будь-які інші документи для підтвердження загального стажу позивачем не надавалися. Згідно наданих документів, до загального страхового стажу зараховано позивачу 22 роки 2 місяці 15 днів. Позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій через відсутність необхідного загального страхового стажу.
05.01.2021 в підготовче судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.01.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
03.02.2021 року до суду засобами поштового зв`язку від відповідача надійшов відзив та витребувані докази по справі, які надійшли до суду засобами телекомунікаційного зв`язку 05.01.2021 року.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 21.12.1999 Олександрівським РВ УМВС України в Кіровоградській області.
Відповідно до наявної у матеріалах справи копії посвідчення серії НОМЕР_2 , виданої 01.02.2016 Управлінням персоналу Військової частини НОМЕР_3 , позивач має статус учасника бойових дій. Крім того, ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_4 видана довідка від 14.04.2020 №4/1078, відповідно до якої позивач дійсно в період з 08.09.2015 по 23.10.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
25.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій з відповідним пакетом документів.
Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії за його заявою від 25.05.2020, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За нормами п.4 ч.1 ст.115 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - чоловіки після досягнення ними 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.
У статті 1 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV).
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років (абз.3 ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
Згідно зі ст. 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (далі Порядок №637).
Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок № 22-1, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено процедуру та перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.
Пунктом 1.1 Порядку № 22-1 передбачено, що заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком визначений у пункті 2.1 Порядку № 22-1.
Згідно з вимогами пункту 4.1 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Абзацами 1 та 6 пункту 4.3 Порядку № 22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Як встановлено судом в ході судового розгляду справи, 25.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій, за результатами розгляду якої рішенням від 10.06.2020 №0400-0307-8/41686 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії з посиланням на те, що загальний страховий стаж позивача становить 22 роки 2 місяці 15 днів, при необхідних 25 років.

Тобто, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії стала відсутність необхідного страхового стажу. Проте, відповідачем у рішення від 10.06.2020 №0400-0307-8/41686 не було зазначено ані зауважень до поданих ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії документів, ані які саме періоди роботи не враховані пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 , а також вказане рішення не містить жодних підстав для незарахування до загального стажу позивача будь-яких періодів його роботи. Тобто, рішення пенсійного органу про відмову в призначенні пенсії не містить жодних обґрунтувань його прийняття.

Водночас, з матеріалів пенсійної справи позивача судом встановлено, що пенсійним органом дійсно не було зараховано до загального (страхового) стажу періоди роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 року, з 12.01.1987 по 20.10.1989 року, з 31.07.1991 по 16.03.1992 року.

Відповідно до пп.2 п.2.1. Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі Положення), а у разі необхідності за формою згідно з додатком 3 до Положення.

За положеннями пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 18 Порядку № 637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Згідно з пунктом 22 Порядку №637 стаж роботи громадян України за її межами підтверджується документами, легалізованими відповідно до законодавства (крім роботи на території колишнього СРСР і держав, з якими колишнім СРСР було укладено угоди про соціальне забезпечення, до укладення відповідних двосторонніх угод).

За приписами пункту 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на підтвердження трудового стажу до пенсійного органу було надано, зокрема, архівну довідку від 09.10.2019 №136/10-060, видану ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» (правонаступником Олександрійського електромеханічного заводу імені ХХV з`їзду КПРС), архівну довідку від 15.10.2019 №12-36/978, видану Архівним відділом Олександрійської міської ради, а також архівну довідку від 10.08.2010 №5/П-54528, виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації.

Відповідно до довідки від 09.10.2019 №136/10-060 в документах архівного фонду ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» (колишній Олександрійський електромеханічний завод імені ХХV з`їзду КПРС) значиться « ОСОБА_2 » (так зазначено в документах на російській мові) 05.04.1965 р.н. прийнятий на роботу: 09.06.1983 у відділ головного метролога слюсарем контрольно-вимірювальних приладів і апаратів 2 розряду (наказ від 08.06.1983 №1844); 01.07.1983 звільнений по ст.36 КЗпП УРСР, в зв`язку з призовом до Радянської Армії (наказ від 01.07.1983 №2233);

Крім цього, у довідці також вказано, що в документах архівного фонду ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» (колишній Олександрійський електромеханічний завод імені ХХV з`їзду КПРС), в особовій картці ф.П-2 значиться « ОСОБА_2 » (так зазначено в документах на російській мові) 05.04.1965 р.н. прийнятий на роботу: 08.07.1985 у складальний цех №110 монтажником радіоапаратури та приладів 2 розряду (наказ від 05.07.1985 №2785); 23.12.1986 звільнений по ст.38 КЗпП УРСР, власне бажання (наказ від 25.12.1986 №5021).

У вказаній довідці зазначені підстави її видачі, додаткова інформація про перейменування та реорганізацію підприємства, наявні підписи посадових осіб та печатка підприємства.

З архівної довідки від 15.10.2019 №12-36/978, яка видана Архівним відділом Олександрійської міської ради, вбачається, що у документах архівного фонду «Закрите акціонерне товариство завод «Автоштамп» міста Олександрія Кіровоградської області» (в 1987-1989 роках Олександрійський завод «Автоштамп», в 1995-1998 роках акціонерне товариство закритого типу «Олександрійський завод «Автоштамп») в наказах директора з кадрових питань (особового складу) та в особовій картці звільнених (форма № Т-2) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , значиться: прийнятим на роботу учнем слюсаря механоскладальних робіт цеху № 1 з 12 січня 1987 року (наказ від 09.01.1987 №47к), звільненим з 20 жовтня 1989 року (наказ від 23.10.1989 №3342к); прийнятим на роботу слюсарем механоскладальних робіт 2 розряду цеху № 2 з 11 жовтня 1995 року (наказ від 10.10.1995 № 587к), звільненим з 28 серпня 1998 року (наказ від 01.08.1998 року №278к).

Вищенаведена довідка містить підстави її видачі, підписи посадових осіб та печатка архівного відділу.

Крім цього, Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації позивачу видано архівну довідку від 10.08.2010 №5/П-54528, відповідно до якої « ОСОБА_2 » працював у військовій частині-польова пошта НОМЕР_5 на посаді сторожа в період з 31.07.1991 року (наказ №112 від 31.07.1991 прибув по переведенню з в/ч-п.п. 65353) по 16.03.1992 року (наказ №38 від 16.03.1992 вибув у зв`язку з переведенням в в/ч-п.п. 64460-А).

У вказаній довідці зазначені підстави її видачі, наявний підпис посадової особи та печатка архівної установи.

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Частиною 3 статті 44 Закону №1058-IV також визначено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Суд звертає увагу, що у наданих до суду матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 знаходиться лист Новокодацького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 26.05.2020 №0400-0223-9/33517 «Про проведення перевірки» з проханням проведення перевірки довідок про стаж роботи позивача: з 12.01.1987 по 28.08.1998, виданої Архівним відділом Олександрійської міської ради №12-36/978 від 15.10.2019; з 09.06.1983 по 01.07.1983, виданої ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» №136/10/060 від 09.10.2019. Відповідні акти за результатами перевірки адресант просив надіслати на його адресу. У Листі звернута увагу, що 19.08.2020 року спливає тримісячний термін з дати подачі заяви про призначення пенсії.

Проте, доказів направлення та/або вручення вказаного листа на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області до суду надано не було, у зв`язку з чим вказаний лист не може вважатися належним доказом здійснення відповідачем дій на отримання відомостей та додаткових документів, на підставі яких можна б було підтвердити стаж позивача.

Крім того, доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій щодо підтвердження періоду стажу позивача з 31.07.1991 по 16.03.1992, до суду надано не було.

Отже, суд приходить до висновку, що всупереч наведених норм відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж роботи позивача.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Частинами 1 та 2 статті 6 вказаної Угоди визначено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якого з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цим Угоди.

З огляду на вищенаведене, що за відсутності записів у трудовій книжці у відповідності до норм чинного законодавства позивачем підтверджено стаж роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 року, з 12.01.1987 по 20.10.1989 року, з 31.07.1991 по 16.03.1992 року відповідними архівними довідками.

Суд зазначає, що ані в рішенні про відмову, а під час судового розгляду справи відповідачем не наведено належних та допустимих доказів щодо підстав незарахування до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 року, з 12.01.1987 по 20.10.1989 року, з 31.07.1991 по 16.03.1992 року, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про протиправність дій щодо незарахування вказаних періодів роботи до трудового стажу позивача.

При цьому, щодо доводів відповідача про неможливість зарахування до загального стажу періодів роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 року на підставі довідки, виданої ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» від 09.09.2019 №136/10/060; з 12.01.1987 по 28.08.1998 на підставі довідки, виданої архівним відділом Олександрійської міської ради від 15.10.2019 №12-36/978; з 31.07.1991 по 16.03.1992 на підставі довідки, виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації, оскільки записи в трудовій книжці Позивача розпочинаються з 1994 року, тобто всі інші записи про трудову діяльність позивача повинні підтверджуватися довідками, які в подальшому потребують перевірки обґрунтованості їх видачі, які висловлені відповідачем у відзиві на позов, суд вважає зазначити наступне.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім цього, завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

При цьому, оцінка рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

Надаючи оцінку відповідності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, суд зазначає, що оскільки у листі «Про відмову в призначенні пенсії» від 10.06.2020 №0400-0307-8/41686 відповідачем не було зазначено жодних обґрунтувань розрахунку страхового стажу позивача, то вказане рішення не є обґрунтованим, що є достатньою підставою для визнання його протиправним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що рішення відповідача, оформлене листом відділу з питань перерахунків пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 10.06.2020 №0400-0307-8/41686, яким позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за віком як учаснику бойових дій є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача на підставі положень ч.2 ст.9 КАС України суд вважає за необхідне скоригувати заявлену ОСОБА_1 позовну вимогу про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови у призначенні пенсії листом від 10 червня 2020 року, а саме: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як учаснику бойових дій, оформлене листом від 10.06.2020 №0400-0307-8/41686.

З огляду на вищевикладене, з зв`язку із тим, що рішенням про відмову в призначенні пенсії не містить посилання про незахарахування вищенаведених періодів роботи позивача до його страхового стажу, суд для ефективного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог на підставі ч.2 ст.9 КАС України та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 на підставі довідки, виданої ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» від 09.09.2019 №136/10/060; з 12.01.1987 по 20.10.1989 на підставі довідки, виданої архівним відділом Олександрійської міської ради від 15.10.2019 №12-36/978; з 31.07.1991 по 16.03.1992 на підставі довідки, виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації від 10.08.2010 №5/П-54528.

Оскільки судом встановлено, що відповідачем неправомірно незараховано до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 року, з 12.01.1987 по 20.10.1989 року з 31.07.1991 по 16.03.1992 року, то суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання зарахувати до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 вищезазначені періоди його роботи.

Щодо позовних вимог позивача про зарахування до загального трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 11 жовтня 1995 року по 28 серпня 1998 року суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до наявного у матеріалах пенсійної справи розрахунку стажу позивача період з 11.10.1995 року по 28.08.1998 року зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 в одинарному розмірі як 2 роки 10 місяців 18 днів, у зв`язку із чим у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати з 05.04.2020 року позивачу пенсію за віком як учаснику бойових дій, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок загального страхового стажу позивача з урахуванням періоду, врахованого судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію.

Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 25.05.2020 про призначення пенсії та провести розрахунок стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland)» від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Оскільки в силу п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а підтвердження наявності інших судових витрат матеріали справи не містяться, то судові витрати не підлягають розподілу.

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як учаснику бойових дій, оформлене листом від 10.06.2020 №0400-0307-8/41686.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального (страхового) стажу ОСОБА_1 періодів його роботи з 09.06.1983 по 01.07.1983, з 08.07.1985 по 23.12.1986 на підставі довідки, виданої ПрАТ «Науково-виробниче об`єднання «ЕТАЛ» від 09.09.2019 №136/10/060; з 12.01.1987 по 20.10.1989 на підставі довідки, виданої архівним відділом Олександрійської міської ради від 15.10.2019 №12-36/978; з 31.07.1991 по 16.03.1992 на підставі довідки, виданої Центральним архівом Міністерства оборони Російської Федерації від 10.08.2010 №5/П-54528.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи з 09.06.1983 року по 01.07.1983 року, з 08.07.1985 року по 23.12.1986 року, з 12.01.1987 року по 20.10.1989 року, з 31.07.1991 року по 16.03.1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.05.2020 про призначення пенсії та провести розрахунок стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно