Справа № 560/5076/21
Суддя: Ковальчук А.М.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5076/21
РІШЕННЯ

іменем України

11 червня 2021 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Ковальчук А.М.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 02.10.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вчинити дії по наданню ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області на підставі клопотання ОСОБА_1 від 02.10.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. На своє звернення отримав відмову. Вважає, що підстави для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення орієнтовною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, викладені у наказі від 13.11.2020 №22-13403-СГ, не входять до вичерпного переліку підстав, встановлених Земельним кодексом України.

Ухвалою суду від 30.04.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

На адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області діяло в межах та у спосіб передбачений чинним законодавством. Зазначив, що за результатами розгляду заяви щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, було прийнято наказ від 13.11.2020 №22-13403-СГ, відповідно до якого позивачу відмовлено у наданні дозволу, оскільки запитувана земельна ділянка накладається на землі соціальної сфери, які використовуються для городництва. Також, відповідачем подано додаткові пояснення в яких повідомляє, що з 27.05.2021 набрав чинності Закон України №1423-IX, а тому органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними. Враховуючи зазначене, просить відмовити в задоволенні позову.

Дослідивши позовну заяву, відзив на позов, оцінивши наявні в матеріалах справи належні та допустимі докази у їх взаємозв`язку та сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 02.10.2020 звернувся до Головного управління Держгеокадстру у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.11.2020 №22-13403-СГ позивачу відмовлено у наданні зазначеного дозволу на виготовлення проекту землеустрою, мотивуючи тим, що запитувана земельна ділянка накладається на землі соціальної сфери, які використовуються для городництва.

Вважаючи такий наказ Головного управління Держгеокадастру протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Повноваження Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області у спірних правовідносинах врегульовано Земельним кодексом України, Законом України "Про землеустрій", постановою Кабінету Міністрів України "Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру", Положенням про територіальні органи Держгеокадастру, затвердженим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333.

Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини 7 наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №803/1244/16.

Таким чином, посилання на те, що запитувана земельна ділянка накладається на землі соціальної сфери, які використовуються для городництва не є підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

А тому, у наказі від 13.11.2020 №22-13403-СГ, відповідач не навів жодної з підстав, передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України.

Доказів того, що вказана земельна ділянка перебуває у користуванні третіх осіб, відповідач суду не надав.

Крім цього, суд звертає увагу на лист від 11.05.2021 №370/413-21-0.30 про те, що земельна ділянка перебуває у власності громадян (Державні акти без кадастрових номерів) та в користуванні на підставі рішень Капустинської сільської ради Хмельницької області. Також у відзиві відповідач підтвердив, що у Головного управління відсутні відомості та копії рішень Капустинської сільської ради про передачу у власність/користування земельних ділянок, що розташовані в тому ж місці в якому звернувся позивач.

Також, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що з 27.05.2021 набрав чинності Закон України №1423-IX, а тому органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними, оскільки спірний наказ прийнятий відповідачем 13.11.2020 тобто до внесення змін Законом України від 28.04.2021 №1423-IX (27.05.2021).

За таких обставин, наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області "Про відмову у наданні дозволу на розробку документації землеустрою" від 13.11.2020 №22-13403-СГ є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, щодо відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 02.10.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, суд зазначає, що скасування наказу від 13.11.2020 №22-13403-СГ повністю відновлюється порушене право позивача, а вказані дії не тягнуть за собою негативних наслідків для відповідача, тому у задоволенні зазначеної позовної вимоги слід відмовити.

Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд вважає що для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача повторно належним чином розглянути звернення ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення із земель державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого сільського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області та прийняти обґрунтоване рішення в межах, в спосіб, встановлений законом України та з урахуванням встановлених судом обставин в даній справі.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Одночасно позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Суд зазначає, що статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Так, судом з матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представником позивача надано: - копію договору про надання правової допомоги від 21.02.2021, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Пасенко Валентином Петровичем; - розрахунок витрат на оплату послуг адвоката за надання правової допомоги за угодою від 21.02.2021; - копію квитанції №55265261 від 08 квітня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи позов від імені позивача підписано його представником ОСОБА_2 .

У той же час, жодних обставин, які б свідчили про неспівмірність розміру сплачених позивачем витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), ціною позову чи значенням справи для сторони, представниками відповідачів, в запереченні проти стягнення з його бюджетних асигнувань заявлених коштів, не наводилося, та відповідних доказів з цього приводу суду не подавалося.

Тому суд дійшов висновку, що з урахуванням положень статтей 134,139 КАС України, часткового задоволення позову, сума, яка підлягає стягненню на користь позивача, як витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області становить 2000 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про визнання протиправними та зобов`язання вчинити дії - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.11.2020 №22-13403-СГ про відмову у наданні дозволу на розробку документації землеустрою ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Капустинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням встановлених судом обставин в даній справі.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 (дві тисячі) грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області (вул. Інститутська, 4/1,Хмельницький,Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 39767479)

Головуючий суддя А.М. Ковальчук