Справа № 520/5695/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Зоркіна Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 р. Справа № 520/5695/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Чалого І.С.,

суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020, м. Харків, повний текст складено 01.06.20 по справі № 520/5695/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративим позовом та просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення пенсії позивачу протиправною; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу від 20.03.2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплачувати пенсію за віком з 17.03.2020 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) на вказаний ним банківський рахунок у розмірі відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при поданні заяви до органу Пенсійного фонду його представником було надано всі необхідні документи та виконано всі вимоги, передбачені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, а тому вважає відмову у розгляді заяви та призначенні пенсії протиправною. Стверджує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подання паспорту громадянина України є обов`язковою умовою для призначення пенсії та враховуючи те, що позивачем не подано паспорт громадянки України, слід вважати, що позивачем не подано всіх необхідних документів для призначення пенсії. Вказує, що суд першої інстанції не перевірив доводи представника позивача про те, що відповідно до листа від Головного управління Державної міграційної служби підтверджено належність позивача до громадянства України. Вказує, що документом, що засвідчує особу, її місце проживання та вік, слід вважати посвідчення особи, видане державою Ізраїль, адже саме цим документом була верифікована особа позивача ізраїльським нотаріусом в момент підписання довіреності та заяви про призначення пенсії.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 20.10.1994 позивач виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де був прийнятий на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.

17.03.2020 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подала безпосередньо до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області особисту заяву позивача про призначення пенсії нотаріально посвідчену та апостильовану.

За результатами розгляду заяви позивача, 20.03.2020 прийняте рішення № 1178, яким відмовлено у призначенні пенсії внаслідок ненадання оригіналу паспорту громадянина України, ідентифікаційного коду або свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оригінали документів про стаж та заробітну плату.

В подальшому на адресу відповідача додатково направлений лист ГУ ДМС України в Харківській області від 26.03.2020 про відсутність відомостей про зміну громадянства України, лист б/н від 30.04.2020, яким надано "оригінал довідок про заробітну плату від 06.04.2010 № 133" (а.с.69)

Вважаючи, що вказане рішення порушує право позивача на соціальний захист, є незаконним і таким, що підлягають скасуванню, представник позивача звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при зверненні до відповідача не дотримано вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, не надано документів, що підтверджують громадянство України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон України № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 зазначеного Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей. Право на отримання довічної пенсії та одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування мають застраховані особи і члени їхніх сімей та/або спадкоємці на умовах та в порядку, визначених цим Законом.

Особи, які не підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, але добровільно сплачували страхові внески в порядку та розмірах, встановлених законом, до солідарної системи та/або накопичувальної системи пенсійного страхування, мають право на умовах, визначених цим Законом, на отримання пенсії і соціальних послуг за рахунок коштів Пенсійного фонду та/або отримання довічної пенсії чи одноразової виплати за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Перелік документів для призначення, перерахунку пенсії визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (далі по тексту - Порядку № 22-1).

Відповідно до п.1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, а також у місті та районі за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 визначено перелік документів, що додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Згідно п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про громадянство України" документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про громадянство України" якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Згідно ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 13 "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" встановлено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну; тимчасове посвідчення громадянина України.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що при зверненні до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою при призначення пенсії за віком особа, передусім, повинна підтвердити громадянство України, а також подати документи, перелік яких визначено Порядком №22-1, зокрема надати документ, що посвідчує особу, виключний перелік яких визначено п. 1 ч. 1 ст. 13 "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

За обставинами справи, до заяви про призначення пенсії представник ОСОБА_1 надав наступні документи: засвідчення підпису ОСОБА_1 № 101/2020; апостиль від 19.02.2020 № 139545/11; довіреність на їм`я представників; заява ОСОБА_1 про призначення пенсії від 06.02.2020; посвідчення особи ОСОБА_1 з перекладом; картка фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 з ідентифікаційним номером; трудова книжка ОСОБА_1 .

В подальшому на адресу відповідача додатково направлений лист ГУ ДМС України в Харківській області від 26.03.2020 про відсутність відомостей про зміну громадянства України та лист б/н від 30.04.2020, яким надано "оригінал довідок про заробітну плату від 06.04.2010 № 133" (а.с.69)

Колегія суддів зауважує на тому, що посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Також в матеріалах справи міститься копія паспорту для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на прізвище та ім`я ОСОБА_1 , який виданий 23.08.1994, дійсний до 23.08.1999 (а.с. 71,72 т. 1).

Колегія суддів зазначає, що згідно з абз.1 ч.1-3 ст. 22 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років.

Пунктом 1 Перехідних положень Закону № 5492-VI визначено, що документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, видані до дня набрання чинності цим Законом, є чинними до закінчення строку їх дії та не підлягають обов`язковій заміні.

Згідно з підпунктом 2 пункту 89 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 № 152, паспорт для виїзду за кордон визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується у разі: закінчення строку його дії або прийняття рішення про його обмін до закінчення строку його дії.

З вищевикладеного слідує, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон є належним документом, що засвідчує особу, виключно протягом дії такого паспорта та втрачає чинність після закінчення строку його дії.

Між тим, доказів продовження строку дії паспорту до суду позивачем або уповноваженими представниками не надано.

За таких обставин, документу, що підтверджує громадянство України ОСОБА_1 , до заяви про призначення пенсії надано не було, як і не надано вказаного документу до матеріалів справи, що є порушенням Порядку № 22-1.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення про призначення пенсії за віком, передбаченого ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки до заяви про призначення пенсії не додано документ, що підтверджує громадянство України та посвідчує особу, виключний перелік яких визначено п. 1 ч. 1 ст. 13 "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

При цьому, колегія суддів зазначає, що особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Порядком № 22-1.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.09.2018 по справі № 805/465/18-а та від 21.12.2019 у справі № 663/574/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що позивач не позбавлений можливості звернутися до уповноважених консульських установ для продовження строку дії закордонного паспорту та після цього належним чином звернутися до відповідача з наданням закордонного паспорту, строк дії якого продовжено, в якості документа, який посвідчує її особу, для вирішення питання про призначення пенсії.

Отже, колегія суддів не вбачає порушень з боку дій відповідача щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує громадянство України та посвідчує особу заявника. Відповідачем правомірно вказано на недоліки заяви про призначення пенсії з підстав ненадання необхідних документів.

Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі на рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.2009, колегія суддів зазначає, що вказане рішення не може бути застосовано до спірних правовідносин, так як стосується виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулює питання призначення пенсії.

Колегія суддів ураховує доводи заявника апеляційної скарги про відсутність доказів позбавлення позивача громадянства, водночас вказане не спростовує обов`язок позивача під час звернення із заявою про призначення пенсії долучити до заяви документ, що посвідчує його особу та громадянство, виключний перелік яких встановлено пунктом 1 ч. 1 ст. 13 "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус".

Колегія суддів на противагу аргументам представника позивача ще раз звертає увагу на те, що посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, не підтверджує громадянство України у розумінні Закону України "Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", від так правомірно не враховувалася під час вирішення питання про можливість призначення пенсії.

Колегія суддів вважає, що ненадання паспорту громадянина України не є підставою для відмови в призначенні пенсії у випадку якщо до заяви долучені інші документи, що посвідчує особу заявника та громадянство, виключний перелік яких встановлено пунктом 1 ч. 1 ст. 13 "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Оскільки в межах розгляду цієї справи представником позивача до заяви про призначення пенсії замість вказаних вище документів долучено посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль, то відповідачем правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

На підставі викладеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушених прав позивачки, які б потребували захисту в судовому порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч. 5 ст.328 КАС України.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2020 по справі № 520/5695/2020 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов