Справа № 1.380.2019.004734
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року справа №1.380.2019.004734

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулкевич І.З.,

секретар судового засідання Іванес Х.О.

за участю : представника позивача Лучківа А.В., представника відповідача Кельбас Р.А.,

розглянувши у судовому з асіданні в залі суду в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги, рішення, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить : визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24.05.2019 року, рішення Головного управління ДПС у Львівській області № від 24.05.2019 року; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №, №, №, №, №, №, № від 24.05.2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він не здійснював підприємницьку діяльність щодо будівництва та продажі об`єктів нерухомості, а здійснював її лише в межах наявних в нього КВЕД 46.22 Оптова торгiвля квiтами та рослинами. Збудовані ним та реалізовані об`єкти нерухомості належним чином оподатковані в порядку 172.2, 167.2 ПК України. Крім того зазначає, посилаючись на ст. 292.1 ст. 292 ПК України, що це пасивні доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності, а тому не являється прибутком платника єдиного податку. Також позивач посилається на те, що наказ на проведення перевірки не отримував, тому Головне управління не отримало право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків, так як таке надається лише у випадку, коли платнику податків до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки. А відповідний лист з відправлений наказом отриманий невідомими особами, що вбачається з відсутності підпису Позивача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу № 127, а лише відмітка що це зроблено від ОСОБА_2 по довіреності.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що відповідно до зібраної інформації, яка отримана для проведення перевірки, платник податків - фізична особа ОСОБА_1 протягом перевіряємого періоду отримував доходи від провадження господарської діяльності, які згідно з Кодексом підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи. Зокрема, платник податків - фізична особа ОСОБА_1 протягом 2015-2018 років здійснював будівництво багатоквартирних житлових будинків та систематичний продаж об`єктів нерухомого майна (квартири та нежитлові приміщення) фізичним особам. Стверджує, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій позивача з продажу нерухомого майна є систематичною діяльністю, метою якої є саме отримання прибутку, оскільки зазначені дії з продажу не можна кваліфікувати як такі, що мали на меті задоволення власних (особистих) потреб позивача, а отже вказане є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька. Отже, визначаючи позивачеві податкові зобов`язання, податковий орган виходив з того, що діяльність позивача, яка полягала у послідовному будівництві об`єктів житлового фонду з наступною їх реалізацією населенню для задоволення його соціальних потреб є підприємницькою, у зв`язку з чим доходи від такої діяльності повинні оподатковуватись за правилами, встановленими для фізичних осіб-підприємців, а не для фізичних осіб, які реалізують власну нерухомість. Відтак оскаржені рішення винесені правомірно і підстав для їх скасування немає.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила в задоволення таких відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 20.11.2007 перебуває на податковому обліку і зареєстрований платником єдиного податку другої групи. В процесі здійснення підприємницької діяльності в період, який перевірявся Позивач здійснював такі види діяльності: КВЕД 46.22 Оптова торгiвля квiтами та рослинами.

Головним управлінням ДПС у Львівській області у період з 12.04.2019 18.04.2019 року проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2015 по 31.12.2018 року за результатами якої складено акт від 25.04.2019 року № 653/13.7/ НОМЕР_1 .

Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:

п.167.1 ст.167, п.177.2 ст.177, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ (із змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на доходи фізичних осіб на загальну суму 3595947,71 грн., в тому числі за 2016 рік на 595022,16 грн., за 2017 рік в сумі 774477,80 грн., за 2018 рік в сумі 2226447,75 грн.

п.181.1, ст181, п.183.4, п.183.10. ст.183, п.185.1. ст.185, п.187.1. ст.187, Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ (із змінами і доповненнями) донараховано податку на додану вартість за період з 11.01.2016 по 31.12.2018 на загальну суму 5303681 грн., в тому за січень 2016 року в сумі 113780,00 грн., за лютий 2016 року в сумі 106915,00 грн., за березень 2016 року у сумі 33772,00 грн., за квітень 2016 року в сумі 30958,00 грн., за травень 2016 року в сумі 234894,00 грн., за серпень 2016 року в сумі 40188,00 грн., за жовтень 2016 року в сумі 43120,00 грн., за листопад 2016 року в сумі 43526,00 грн., за грудень 2016 року в сумі 194505,00 грн., за квітень 2017 року в сумі 133760,00 грн., за травень 2017 року в сумі 365917,00 грн., за червень 2017 року в сумі 99028,00 грн., за липень 2017 року в сумі 36200,00 грн., за серпень 2017 року в сумі 40051,00 грн., за вересень 2017 року в сумі 36464,00 грн., за жовтень 2017 року в сумі 70060,00 грн., за листопад 2017 року в сумі 103394,00 грн., за грудень 2017 року в сумі 223540,00 грн., за січень 2018 року у сумі 40400,00 грн., за лютий 2018 року у сумі 17283,00 грн., за березень 2018 року у сумі 141694,00 грн., за травень 2018 року в сумі 172000,00 грн., за липень 2018 року в сумі 41720,00 грн., за серпень 2018 року у сумі 41900,00 грн., за жовтень 2018 року в сумі 156032,00 грн., за листопад 2018 року у сумі 1236216,00 грн., за грудень 2018 року в сумі 1506464,00 грн.,

п.201.10 ст.201 ПКУ в частині відсутності реєстрації податкових накладних в єдиному реєстрі податкових накладних з податку на додану вартість на загальну суму 2651840,50 грн., зокрема за квітень 2017 року в сумі 802560,00 грн., в тому числі ПДВ 133760,00 грн., за травень 2017 року в сумі 2195502,00 грн., в тому числі 365917,00 грн., за червень 2017 року в сумі 594168,00 грн., в тому числі ПДВ 99028,00 грн., за липень 2017 року в сумі 217200,00 грн., в тому числі ПДВ 36200,00 грн., за серпень 2017 року в сумі 240306,,00 грн., в тому числі ПДВ 40051,00 грн., за вересень 2017 року в сумі 218784,00 грн., в тому числі ПДВ 36464,00 грн., за жовтень 2017 року в сумі 420360,00 грн., в тому числі ПДВ 70060,00 грн., за листопад 2017 року в сумі 620364,00 грн., в тому числі ПДВ 103394,00 грн., за грудень 2017 року в сумі 1341238,00 грн., в тому числі ПДВ 223540,00 грн., за січень 2018 року у сумі 242400,00 грн., в тому числі ПДВ 40400,00 грн., за лютий 2018 року у сумі 103698,00 грн., в тому числі ПДВ 17283,00 грн., за березень 2018 року у сумі 850164,00 грн., в тому числі ПДВ 141694,00 грн., за травень 2018 року в сумі 1032000,00 грн., в тому числі ПДВ 172000,00 грн., за липень 2018 року в сумі 250320,00 грн., в тому числі ПДВ 41720,00 грн., за серпень 2018 року у сумі 251400,00 грн., в тому числі ПДВ 41900,00 грн., за жовтень 2018 року в сумі 936194,00 грн., в тому числі ПДВ 156032,00 грн., за листопад 2018 року у сумі 7417295,47 грн., в тому числі ПДВ 1236216,00 грн., за грудень 2018 року в сумі 9038786,72 грн., в тому числі ПДВ 1506464,00 грн;

пп.49.18.1 п.49.18 ст.49, п.202.1 ст.202, п.203.1 ст.203 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями) не подано до контролюючого органу податкові декларації по податку на додану вартість за січень - грудень 2016 року, січень - грудень 2017 року та січень грудень 2018 року;

пп.1.2, пп.1.3, пп.1.5, пп.1.6 п. 161 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI донараховано військового збору на загальну суму 45407,75 грн., в тому числі за 2016 рік на 14531,33 грн, за 2017 рік на 16532,16 грн, за 2018 рік на 14344,26 грн в сумі 15396,23 грн;

п.49.18.5 п.49.18 ст.49, п.177.5 та п.177.11 ст.177 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за перший квартал 2016 року та порушення строків подання податкових декларацій про майновий стан та доходи за 2016, 2017 та 2018 роки;

п.44.3 ст.44, п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями), в частині ненадання книги обліку доходів і витрат за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 та інших документів, що підтверджують результати здійснення господарської діяльності;

п. 4 ч. 1 ст. 4, абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, абз. 1 ч. 5 ст. 8, абз. 3 , абз. 5 ч. 8 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування донараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 307054,44 грн., в т.ч. за 2016 рік 88627,98 грн., за 2017 рік 121532,4 грн., за 2018 рік 151 362,28 грн.

За результатами перевірки та на підставі складеного акта, відповідач виніс:

Вимогу про сплату боргу №Ф- від 24.05.2019 року та рішення № від 24.05.2019 року;

Податкові повідомлення-рішення №, №, №, №, №, №, № від 24.05.2019 року.

Підставою для прийняття оскаржуваних рішень, став висновок контролюючого органу про те, що у періоді, за який проводилася перевірка, позивач, укладаючи договори купівлі-продажу нерухомого майна (житлових будинків та земельних ділянок), здійснював підприємницьку діяльність з метою отримання доходу саме як фізична особа - підприємець, а не як фізична особа, отже, отримував дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна в межах підприємницької діяльності, перевищивши граничний розмір суми здійснення операцій, встановлений статтею 191 ПК і дозволений для платників єдиного податку другої групи. У зв`язку з чим у позивача виник обов`язок перейти на загальну систему оподаткування та, відповідно, сплату податку з доходів фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору та ЄСВ.

Так, Головним управлінням ДПС у Львівській області визначено, що у: 2015 році платником податків ОСОБА_1 отримано дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у розмірі 731000,00 грн (які позивач задекларував як дохід фізичної особи згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи фізичної особи), та дохід від інших видів діяльності, самостійно визначений платником на суму 999418 грн (згідно з декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця). Проте згідно даних перевірки дохід становить 2855147,68 грн; 2016 році платником податків ОСОБА_1 отримано дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у розмірі 3235740 грн (які позивач задекларував як дохід фізичної особи згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи фізичної особи), та дохід від інших видів діяльності, самостійно визначений платником на суму 972526 грн (згідно з декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця). Проте згідно даних перевірки дохід становить 3235767,00 грн; 2017 році платником податків ОСОБА_1 отримано дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у розмірі 4431476 грн (які позивач задекларував як дохід фізичної особи згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи фізичної особи), та дохід від інших видів діяльності, самостійно визначений платником на суму 927898 грн (згідно з декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця). Проте згідно даних перевірки дохід становить 4614170 грн; 2018 році платником податків ОСОБА_1 отримано дохід від операцій з продажу об`єктів нерухомого майна у розмірі 15802435 грн (які позивач задекларував як дохід фізичної особи згідно з податковою декларацією про майновий стан і доходи фізичної особи), та дохід від інших видів діяльності, самостійно визначений платником на суму 966192 грн (згідно з декларацією платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця). Проте згідно даних перевірки дохід становить 15802356,19 грн.

На думку податкового органу, позивач у 2015 році отримав від продажу власного збудованого нерухомого майна за КВЕД 68.10 купівля та продаж власного нерухомого майна, однак не включив його до податкової декларації платника єдиного, як дохід платника єдиного податку, отриманий від провадження діяльності.»

Згідно з висновками відповідача, оскільки отримання доходу від продажу нерухомого майна носило систематичний характер, то така діяльність повинна вважатися такою, що проводилася в межах підприємницької діяльності.

Не погодившись із винесеними рішеннями суб`єкта владних повноважень, позивач оскаржив їх до суду.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів статті 42 Конституції України, кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Це право закріплено також у статті 50 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).При цьому, визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації у порядку, встановлену законом.

Юридичний статус фізична особа-підприємець сам по собі ніяким чином не обмежує будь-яких прав фізичної особи, які випливають з її цивільної право- та дієздатності.

Стаття 24 ЦК України встановлює, що фізичною особою як учасником цивільних відносин визнається людина, яка набуває цивільної правоздатності у момент її народження.

У статті 50 ЦК України передбачено право фізичної особи на здійснення нею підприємницької діяльності, не забороненої законом. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб-підприємців є відкритою.

Стаття 51 ЦК визначає, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В силу положень пункту 44.1 статті 44 ПК України вказано, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`ємів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з частиною другою статті 3 Господарського кодексу України (далі ГК України) господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За приписами статті 42 ГК підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних та нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Аналізуючи ознаки притаманні підприємницькій діяльності, можна зробити висновок про те, що остання передбачає систематичне прийняття особою самостійних рішень щодо здійснення операцій, спрямованих на отримання прибутку, що супроводжується прийняттям взятих на себе ризиків, що пов`язані з такою діяльністю.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ГК України громадянин - підприємець здійснює свою діяльність на засадах свободи підприємництва та відповідно до принципів, передбачених у статті 44 цього Кодексу.

Статтею 44 ГК України визначено, що підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд.

Отже, відповідно до змісту наведених норм законодавства, підприємницькою діяльністю можна вважати сукупність постійно або систематично здійснюваних дій щодо виробництва матеріальних та нематеріальних благ, реалізації товарів, виконання робіт або надання послуг з метою отримання прибутку.

Пункт 63.5 статті 63 ПК України передбачає, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 ПК України , на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на чотири групи платників єдиного податку, друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

Для з`ясування обставин чи перевищив позивач як платник єдиного податку другої групи дозволений обсяг доходу у 2015-2018 роки необхідно встановити чи правомірно контролюючий орган відніс дохід фізичної особи від продажу нерухомого майно до доходу від підприємницької діяльності.

З матеріалів справи встановлено, що у 2015-2018 роках ОСОБА_1 як продавець уклав ряд договорів купівлі-продажу належного йому на праві власності нерухомого майна з фізичними особами, загальною кількістю 81 об`єкт в м. Дрогобичі, Львівської області.

Відповідно до пунктів 177.1, 177.2, 177.4, 177.6 статті 177 ПК України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

У разі якщо ФОП отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Враховуючи наведені норми, слід прийти до переконання, що при здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежовувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як фізична особа. Водночас, сам по собі факт реєстрації фізичної особи підприємцем не може бути підставою для визначення всіх укладених такою особою правочинів, за якими вона отримує дохід, такими, що укладені в межах підприємницької діяльності, а також даний статус не може обмежувати прав фізичної особи, які випливають з її цивільної правоздатності та дієздатності. Тобто фізична особа, перебуваючи в статусі суб`єкта господарювання, вправі здійснювати не заборонені відносини, зокрема, укладати договори від свого імені як фізична особа, поза межами підприємницької діяльності.

Між тим, нормами ПК України встановлено особливості порядку оподаткування доходів, отриманих фізичною особою (не підприємцем).

Так, згідно з пунктом 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.

Нормами пункту 172.2 статті 172 ПК України визначено, що дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу, тобто 5 %.

Згідно з пунктом 172.3 статті 172 ПК України дохід від продажу об`єкта нерухомості визначається виходячи з ціни, зазначеної в договорі купівлі-продажу, але не нижче оціночної вартості такого об`єкта, розрахованої органом, уповноваженим здійснювати таку оцінку відповідно до закону, та зареєстрованої в єдиній базі даних звітів про оцінку.

Підпунктом 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Отже, відповідальність за порушення норм Кодексу в разі здійснення особою функцій податкового агента покладається саме на цю особу.

Нормами пункту 18.1 статті 18 ПК України встановлено, що податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків.

Відповідно до пункту 172.4 статті 172 ПК України під час проведення операцій з продажу (обміну) об`єктів нерухомості між фізичними особами нотаріус посвідчує відповідний договір за наявності оціночної вартості такого нерухомого майна (зареєстрованої відповідно до пункту 172.3 цієї статті (вказане положення застосовується з 2018 року)) та документа про сплату податку до бюджету стороною (сторонами) договору та щокварталу подає до контролюючого органу за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса інформацію про такий договір, включаючи інформацію про його вартість та суму сплаченого податку в порядку, встановленому цим розділом для податкового розрахунку.

Положеннями статті 171 ПК України визначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Приписами підпункту а пункту 172.5 статті 172 ПК України визначено, що сума податку визначається та самостійно сплачується через банківські установи особою, яка продає або обмінює з іншою фізичною особою нерухомість, - до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, міни.

Отже, обов`язок щодо сплати податку покладено на сторону договору, а на податкового агента (нотаріуса) обов`язок визначення відповідної суми, тобто нарахування податку, а також контроль за здійсненням сплати податку шляхом перевірки відповідного платіжного документа та вчинення дії щодо подання відповідної інформації податковому органу.

Як видно із матеріалів справи та не заперечується відповідачем, що при укладенні усіх зазначених договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 відповідно до вимог пункту 172.2 статті 172 ПК України сплатив податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5% від вартості відчуженого майна, а також відобразив відповідні суми у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015-2018 роки.

Водночас, будь-якої заборони чи обмеження кількості продажу таких об`єктів фізичною особою протягом звітного податкового року ПК не містить.

Отже, віднесення відповідачем таких операцій до підприємництва лише враховуючи їх кількість є безпідставним та не підтверджується жодними нормами законодавства. Інших доказів того, що вказані операції здійснені позивачем в межах підприємницької діяльності як ФОП контролюючий орган суду не надав.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З наведеного випливає, що операція з продажу майна передбачає плату і продавець у будь-якому разі, відчужуючи належне йому майно, отримує (має намір отримати) за нього плату, тобто, певний дохід, а тому вчинення правочину щодо продажу квартири безумовно матиме своїм наслідком отримання доходу, що є ознакою правочину купівлі-продажу.

Проте таке отримання фізичною особою доходу та одночасно якщо така особа має статус підприємця не є свідченням того, що операції купівлі-продажу проведенні в межах підприємницької діяльності, і отриманням такого доходу є прибутком підприємця.

Чинне законодавство України не передбачає, що операція в результаті якої особа отримує певну економічну винагороду (прибуток) є виключно підприємницькою, а тому, трактування будь-яких оплатних правочинів як таких, що вчинені в рамках підприємницької діяльності у разі наявності в особи статусу підприємця, є безпідставним.

Крім того, відповідно до пункту 292.1 статті 292 ПК України доходом платника єдиного податку є, зокрема, для фізичної особи - підприємця - дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); матеріальній або нематеріальній формі, визначеній пунктом 292.3 цієї статті. При цьому до доходу не включаються отримані такою фізичною особою пасивні доходи у вигляді процентів, дивідендів, роялті, страхові виплати і відшкодування, а також доходи, отримані від продажу рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності фізичній особі та використовується в її господарській діяльності.

Відповідачем не надано суду жодних доказів про те, що суму понесених Позивачем витрат на будівництво об`єктів нерухомості, які він пізніше відчужив за договорами купівлі-продажу (матеріали, роботи, і таке інше), віднесено до складу витрат, у зв`язку з чим не підтвердженим належними доказами є отримання позивачем прибутків від вказаних операцій купівлі-продажу майна, як однієї з ознак підприємництва.

Головним управлінням ДПС у Львівській області у акті перевірки не враховано норми п.177.6 ст.177 ПК України де зазначено, що у разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб. Як зазначено у акті перевірки протягом періоду який перевірявся перевіркою встановлено здійснення ОСОБА_1 діяльності за КВЕД 46.22 Оптова торгiвля квiтами та рослинами. Податковий орган робить хибний висновок без врахування норм п.177.6 ст.177 ПК України про включення до доходу на загальній системі оподаткування доходу від продажу нерухомого майна, оскільки такого КВЕД в межах здійснення підприємницької в ОСОБА_1 в реєстраційних даних не зазначено, та такий дохід оподатковано відповідно до норм ст. 172 ПК України.

Крім цього слід зазначити, що ОСОБА_1 використовував всі приміщення як житлові так і нежитлові до моменту їх відчуження, в господарській діяльності, в якості складських приміщень під зберігання квітів та рослин, виставкових експонатів, реклами, передачі в оренду та позичку іншим суб`єктам господарювання та використовував їх в іншій своїй господарській діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними договорами з різного роду ФОП, приймання передачі наданих робіт та послуг. Головне управління ДПС у Львівській області з приводу даних операцій по використанню нерухомого майна у господарській діяльності не подало жодних доказів, які б підтверджували протилежне.

Щодо висновків відповідача щодо необхідності позивачу зареєструватися платником податку на додану вартість, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Платниками податку на додану вартість є особи, визначені в п. 180.1 ст. 180 ПК України, до яких, зокрема, відносяться: 1) будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; 2) будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку.

Положенням п. 181.1 ст. 181 ПК України передбачено, що у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Водночас, відповідно до п. п. 197.1.14 п. 197.1 ст. 197 ПК України звільняються від оподаткування операції з постачання житла (об`єктів житлового фонду), крім їх першого постачання, якщо інше не передбачено цим підпунктом. У цьому підпункті перше постачання житла (об`єкта житлового фонду) означає: а) першу передачу готового новозбудованого житла (об`єкта житлового фонду) у власність покупця або постачання послуг (включаючи вартість придбаних за рахунок виконавця матеріалів) із спорудження такого житла за рахунок замовника. Норми цього підпункту поширюються також на перший продаж дачних або садових будинків, а також будь-яких інших об`єктів власності, зареєстрованих згідно із законодавством як житло (житловий фонд).

Враховуючи вищезазначене, операцією з першого постачання житла буде вважатися операція з передачі права власності (оформлення правовстановлюючих документів) до першого власника такого житла. У свою чергу операції з подальшого постачання житла (об`єктів житлового фонду) звільняються від оподаткування. Тобто, подальше переоформлення права власності на фізичних осіб, в розумінні норм Податкового кодексу України, не буде вважатись операцією з першого постачання житла, а тому така операція звільняється від оподаткування податком на додану вартість відповідно до статті 197 ПК України.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 826/1513/17.

Оскільки, в даному випадку правовстановлюючі документи на новозбудоване житло були оформлені на позивача, то подальше переоформлення права власності на фізичних осіб згідно договорів купівлі-продажу не вважається операцією з першого постачання житла, та, відповідно, такі операції звільнені від оподаткування податком на додану вартість.

Суд погоджується з аргументами Позивача, що доводи контролюючого органу про те, що неодноразове відчуження позивачем належних об`єктів нерухомості за оплатними правочинами з отриманням доходу може бути виключно підприємницькою діяльністю, не відповідає чинним нормам закону, який не забороняє фізичній особі вчиняти такі правочини від імені фізичної особи (не підприємця) та не містить чітких критеріїв (наприклад у частині доходу від продажу, кількості продажів тощо), при досягненні яких така діяльність може провадитися лише в рамках підприємницької.

Оскільки відповідачем не доведено, що дохід від продажу ОСОБА_1 нерухомого майна отримано ним в межах підприємницької діяльності, через що перевищено дозволений граничний обсяг доходу для платника єдиного податку другої групи, а саме такі обставини стали підставою для нарахування податку з доходів фізичних осіб, ПДВ та військового збору, ЄСВ згідно з оскаржуваними рішеннями, то відповідно такі підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, пп. пп. 15.5 п. 15 розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд -

Вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області №, №, №, №, №, №, № від 24.05.2019.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 24.05.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій № від 24.05.2019.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026; ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 13 221,00 грн (тринадцять тисяч двісті двадцять одна гривня 00 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гулкевич І.З.