Справа № 542/840/21
Суддя: Шарова-Айдаєва О. О.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/840/21
Номер провадження 2-а/542/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Шарової-Айдаєвої О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Рибки Ю.О.,

представника позивача Яковенка О.В. (10 червня 2021 року),

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора сектора реагування патрульної поліції відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції Байрака Владислава Петровича, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги:

- визнати постанову серії БАБ № 384474 від 16.05.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП протиправною та скасувати її;

-справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 132-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

21 травня 2021 року ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до інспектора сектора реагування патрульної поліції відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції Байрака Владислава Петровича (надалі також відповідач-1, інспектор СРПП ВП № 11 Дніпровського РУП Байрак В.П.), Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області (надалі також відповідач-2, ГУНП в Дніпропетровській області) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 24 травня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи з урахуванням особливостей, встановлених статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України, призначене судове засідання на 27 травня 2021 року (а.с. 19-20).

У зв`язку із надходженням до суду 26 травня 2021 року заяви інспектора сектора реагування патрульної поліції відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції Байрака Владислава Петровича про необхідність надання додаткового часу для підготовки відзиву на позовну заяву, суд відклав розгляд справи на 10 червня 2021 року (а.с. 26-27). Однак, до судового засідання, що було призначено на 10 год. 00 хв. 10 червня 2021 року, від відповідачів відзивів на позовну заяву не надійшло.

01 червня 2021 року представником позивача до суду були надані додаткові пояснення до адміністративного позову, у зв`язку з допущенням технічної помилки в позовній заяві та зазначенням по тексту позову замість пункту 22.5 ПДР, пункту 22.7 ПДР (а.с. 40-43).

Аргументи учасників справи

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваної постанови, позивач зазначив наступне. Зокрема, ним вказано, що приймаючи оскаржувану постанову, службова особа патрульної поліції виходила з висновку про порушення позивачем вимог пункту 22.5 ПДР України, а саме: що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом - трактором New Hollend, державний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі С-04216, з закріпленим на ньому механізмом (культиватором), ширина якого складала 4,7 м, чим порушив п. 22.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність відповідно до частини 1 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі також КУпАП).

На думку позивача, факт порушення ним ПДР України щодо керування транспортним засобом, ширина якого перевищує допустимі габарити, встановлені п. 22.5 ПДР, ґрунтується на припущеннях та не підтверджений належними доказами.

ОСОБА_1 зазначено, що працівник поліції не встановив відповідно до вимог чинного законодавства факту, що трактор з культиватором, яким керував позивач, є великогабаритним, та не склав відповідного акта, передбаченого пунктом 2.4.2 ПДР України. Після винесення працівниками поліції постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, його транспортний засіб не був затриманий і він продовжив рух.

Вважав, що габаритно-ваговий контроль щодо здійснення відповідних вимірювань здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, яким є відповідні стаціонарні та пересувні пункти, і є виключною компетенцією Укртрансбезпеки. До повноважень працівників підрозділів МВС не віднесено здійснення габаритно-вагового контролю.

ОСОБА_1 вказано, що працівником поліції на місці зупинки транспортного засобу були здійснені заміри такого транспортного засобу за допомогою невідомих, несертифікованих та неатестованих приладів.

З огляду на вказане, позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, закрити адміністративну справу через відсутність складу адміністративного правопорушення та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору.

Позивач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 32).

Представник позивача в судовому засіданні 10 червня 2021 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові з урахуванням додаткових поясненнь.

Інспектор сектора реагування патрульної поліції відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції Байрак Владислав Петровича в судове засідання не з`явився.

Про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надіслання повістки на повідомлену ним електрону адресу (а.с. 34-36). Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, про причини неявки ним не повідомлено, відзив на позовну заяву таким відповідачем до суду не наданий, незважаючи на те, що попередньо призначене судове засідання з розгляду вказаної адміністративної справи було відкладено саме на підставі заяви відповідача-1 у зв`язку з необхідністю надання часу для його підготовки.

Головне управління Національної поліції у Дніпропетровській області явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечило, про дату, час та місце судового засідання повідомлялось належним чином, шляхом надіслання повістки на офіційну електронну адресу (а.с. 37-39). Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача-2 не надходило, про причини неявки його уповноваженого представника не повідомлено, відзив на позовну заяву таким відповідачем до суду не наданий.

Відповідно до частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Зважаючи на викладену норму Кодексу адміністративного судочинства України, відповідачі вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, у зв`язку з чим розгляд справи проведений за даної явки.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача у судовому засіданні 10 червня 2021 року, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2021 року о 09 год. 25 хв. інспектором СРПП ВП № 11 Дніпровського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області капітаном поліції Байраком В.П. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 384474, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. (а.с. 11).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що відповідач-1 прийшов до висновку про порушення ОСОБА_1 п. 22.5. ПДР України, за що передбачена відповідальність частиною 1 статті 132-1 КУпАП, у зв`язку з тим, що 16.05.2021 о 09 год. 20 хв. на автодорозі С-042016 водій ОСОБА_1 керував трактором New Hollend, державний номерний знак НОМЕР_1 , з закріпленим на ньому механізмом (культиватором), ширина якого складала, 4,7 м.

Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся з цим відповідним позовом до суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина 1 статті 132-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Згідно з частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух», з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги», рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правила проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (надалі також Правил № 30), згідно з пунктом 2 яких транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великогабаритним, якщо його габарити перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Згідно з пунктом 22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 року (далі по тексту - Порядок здійснення габаритно-вагового контролю), габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з пунктом 3 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Відповідно до пункту 3 Порядку взаємодії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, Міністерства внутрішніх справ України, Державного агентства автомобільних доріг України під час організації та проведення робіт із зважування та здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів на автомобільних дорогах загального користування, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України, Міністерства внутрішніх справ України 10.10.2013 № 1007/1207 (надалі також Порядок № 1007/1207), габаритно-ваговий контроль транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів під час їх проїзду автомобільними дорогами загального користування проводиться посадовими особами Укртрансінспекції та працівниками відповідних підрозділів МВС.

Відповідно до пункту 6 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю № 879, габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Згідно з пунктом 20 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, за результатами габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Згідно з пунктом 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Відповідно до пункту 2.4-2 ПДР України, у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.

Згідно з пунктом 25 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням уповноваженого підрозділу Національної поліції.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1007/1207, працівники відповідних підрозділів МВС під час здійснення габаритно-вагового контролю:

1) здійснюють зупинку транспортних засобів для проведення габаритно-вагового контролю у випадках, передбачених підпунктом 6 пункту 4 цього Порядку, з дотриманням Правил дорожнього руху;

2) здійснюють перевірку у водія великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу наявності дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформленого та виданого в установленому законодавством порядку. У разі відсутності такого дозволу вживають заходів щодо проходження габаритно-вагового контролю таким транспортним засобом;

3) у разі виявлення порушень правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, у тому числі за результатами здійснення їх габаритно-вагового контролю, вживають заходів реагування, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення та іншими законодавчими актами.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1007/1207, посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю:

1) визначають місця проведення габаритно-вагового контролю за погодженням з відповідним підрозділом МВС відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю;

2) розробляють та погоджують з відповідними підрозділами МВС, службами автомобільних доріг графіки роботи пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт зі зважування транспортних засобів;

3) здійснюють зупинку транспортного засобу для здійснення габаритно-вагового контролю у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) з дотриманням Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2013 року № 422;

4) видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю (додаток 1);

5) складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 - 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю;

6) у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС;

7) у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю (додаток 2);

8) реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів (додаток 3);

9) при здійсненні габаритно-вагового контролю перевіряють у водіїв великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів наявність дозволів на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, оформлених та виданих в установленому законодавством порядку;

10) у разі відсутності документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», застосовують до автомобільних перевізників адміністративно-господарські штрафи, визначені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Перевіряючи обґрунтованість та правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 132-1 КУпАП, суд виходить з наступного.

Висновки щодо правозастосування

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що відповідач-1, вказуючи про порушення позивачем п. 22. 5 ПДР України, зазначив про те, що закріплений на тракторі механізм (культиватор) мав ширину 4,7 м.

З огляду на процитовані норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про те, що належність транспортного засобу до великогабаритного визначається саме за результатами габаритно-вагового контролю.

Відповідно до вищезазначених правових норм, доказом того, що транспортний засіб, яким керував позивач належить чи не належить до категорії великогабаритних є відповідний документ, який видають посадові особи Укртрансінспекції: акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів, акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, журнал обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.

А сам контроль на відповідність габаритів певним нормам проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю із складенням відповідного документу.

При цьому, згідно з пунктом 15 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.

Тобто, до повноважень підрозділів Національної поліції відноситься контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух, а здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до повноважень органів Укртрансбезпеки.

Отже, відповідач під час притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв поза межами повноважень та з порушенням Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, що свідчить про відсутність встановлених законодавством підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 21 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування.

Відповідно до пунктів 23 - 24 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб: після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Відповідно до пункту 22 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, у разі виявлення на стаціонарних або пересувних чи автоматичних пунктах габаритно-вагового контролю порушення правил проїзду великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів такий транспортний засіб тимчасово затримується згідно із статтею 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення..

З аналізу викладених положень Порядку здійснення габаритно-вагового контролю слідує, що транспортний засіб, у якого виявлено перевищення габаритно-вагових параметрів, затримується та може продовжувати рух тільки після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд.

Таким чином, встановивши перевищення нормативних вагових параметрів транспортного засобу, його подальший рух мав би бути заборонений, до внесення плати за його проїзд.

Матеріали справи не містять жодних доказів з приводу того, що встановивши перевищення нормативно допустимих параметрів, було тимчасово затримано транспортний засіб.

Згідно з пунктом 18 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю, за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Однак, відомостей про складання та видачу довідки про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення, в оскаржуваній постанові не зазначено, й відовідачами до суду не надано. Суд зазначає, що з оскаржуваної постанови не вбачається за можливе встановити яким чином, якими засобами, за допомогою яких пристроїв був проведений габаритно-ваговий контроль трактора. На підтвердження здійснення габаритно-вагового контролю за правилами, передбаченими вимогами Порядку № 879, відповідачами жодних доказів не було надано.

Отже, суд приходить до висновку про те, що габаритно-ваговий контроль, в розумінні діючого законодавства, щодо зазначеного вище транспортного засобу не проводився.

Твердження позивача про те, що трактор з культиватором, на якому він рухався, не перевищував допустимі габарити, відповідачем не спростовано.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, на відповідача покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

У даній справі, суб`єкт владних повноважень не виконав даного обов`язку та не надав доказів на підтвердження правомірності свого рішення, а також не надано до суду жодного доказу, зокрема які б фіксували власне габаритні параметри транспортного засобу, яким керував позивач, на момент його зупинки, та інших доказів вчинення позивачем вказаного адміністративного правопорушення (відеозапис чи фото фіксації правопорушення, пояснення свідків тощо), що позбавляє суд можливості пересвідчитись щодо наявності складу правопорушення та вини позивача за частиною 1 статті 132-1 КУпАП.

Суд вказує, що відповідно до принципу презумпції невинуватості щодо особи, яка підозрюється у вчиненні злочину або правопорушення, припускається невинність до того часу, поки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством, і встановлено вироком суду, який набрав законної сили.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Отже, із зазначених обставин справи видно, що в даному випадку відсутня належна доказова база, яка підтверджує факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення та, як наслідок, обґрунтовує правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, що, в свою чергу, свідчить про необґрунтованість прийняття відповідачем оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення та необхідність її скасування.

Відповідно до статті 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з частиною 3 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Тому, суд вважає за потрібне визнати постанову серії БАБ № 384474 від 16.05.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 132-1 КУпАП протиправною та скасувати її, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Окрім зазначеного, суд наголошує, що відповідно до пункту 10 розділу ІІІ «Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення при розгляді справ про адміністративні правопорушення» Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.07.2016 № 725, бланк постанови заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанову підписано особою, щодо якої її винесено. У разі допущення порушень при оформленні постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

Судом досліджено дві копії оскаржуваної постанови, а саме: копія, надана позивачем до суду разом із позовом (а.с. 11), та копія, надіслана до суду відповідачем-1 (а.с. 27).

Судом встановлено, що в копії, наданій інспектором поліції ОСОБА_2 , після слів «чим порушив п. 22.5 ПДР України», міститься зазначення «дозвіл на рух великогабаритним ТЗ був відсутній». Разом з тим, копія оскаржуваної постанови, яка надана позивачем до суду, позначки про відсутність дозволу на рух великогабаритним ТЗ не містить.

Під час судового засідання представником позивача була надана суду копія постанови серії БАБ № 384474 від 16.05.2021, яка видана ОСОБА_1 безпосердньо на місті вчинення правопорушення після складання постанови, що містить підпис особи, яка винесла таку постанову та підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (а.с. 49). Однак, з копії такої постанови, вбачається, що вона також не містить зазначення наступного змісту: «дозвіл на рух великогабаритним ТЗ був відсутній».

Вказані обставини дають підстави вважати суду, що відповідний допис вказаного змісту був внесений працівникоми поліції після винесення постанови та вручення її копії ОСОБА_1 , що є порушенням вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.07.2016 № 725.

Розподіл судових витрат

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 139 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивачем за подачу вказаного позову сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 25 від 19.05.2021 в сумі 454 грн 00 коп., і суд вирішив адміністративний позов задовольнити, то за рахунок бюджених асигнувань відповідача-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 454 грн 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 ) до інспектора сектора реагування патрульної поліції відділення поліції № 11 Дніпровського районного управління поліції Байрака Владислава Петровича (вул. Нагорна, 9, смт Царичанка, 51001), Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області (вул. Троїцька, б. 20-а, м. Дніпро, 49101, ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, закриття провадження у справі - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 384474 від 16.05.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн 00 коп.

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 132-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 454 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя О.О. Шарова-Айдаєва