Справа № 120/614/21-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

08 червня 2021 р. Справа №120/614/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача зазначила, що наказом начальника Головного управління персоналу-заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 26 вересня 2019 року №306 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.

У зв`язку із цим наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24 жовтня 2019 року №224 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, а також не виготовлено довідку про вартість такого майна, у зв`язку із чим представник позивача звернулася із адвокатським запитом до відповідача.

За результатами розгляду адвокатського запиту військова частина НОМЕР_1 повідомила заявника про те, що довідка про розмір речового забезпечення ОСОБА_1 не може бути виготовлена, оскільки військовослужбовцем не подавався відповідний рапорт під час проходження служби у військовій частині, а грошова компенсація за неотримане речове майно не може бути нарахована ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що остання проходила військову службу за контрактом, строк якого становив два роки, а така компенсація може нараховуватися лише за наявності календарної вислуги більше ніж п`ять років.

Згодом позивачка звернулася до військової частини НОМЕР_1 із заявою про видачу довідки про вартість речового майна, проте така залишена без задоволення.

Представник позивача вважає, що невиплата грошової компенсації вартості за неотримане речове майно порушує права і законні інтереси ОСОБА_1 , у зв`язку із чим звернулася з позовною заявою до суду, у якій просить визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування позивачці грошової компенсації за неотримане речове майно, зобов`язати відповідача виготовити довідку про вартість речового майна, виплативши на підставі такої компенсацію його вартості, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 жовтня 2019 року по день ухвалення рішення у справі.

Разом із позовом подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою від 01 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, задоволено клопотання представника позивача щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою витребувано у відповідача довідку про вартість речового майна, що належить ОСОБА_1 , а також інформацію чи отримувала остання грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні.

26 лютого 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та зазначає, що позивач не має права на грошову компенсацію за неотримане речове майно, оскільки її вислуга була меншою, аніж п`ять календарних років станом на дату виключення зі списків військової частини, а речове майно, яке було надано ОСОБА_1 було достатнім для проходження служби на посаді бібліотекаря. Крім того, у відзиві йдеться про те, що відповідно до наказу №124 начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року військовослужбовці всі питання щодо проведення виплат і витрат фінансових ресурсів погоджують з відповідними службами військової частини, а оскільки позивачка не подавала під час проходження служби у військовій частині відповідного рапорту, тому і права на таку компенсація вона не має. Щодо надання довідки про вартість речового майна, то, на думку відповідача, керівні документи військової сфери не зобов`язують його надавати такий фінансовий документ. При цьому, у відзиві йдеться про те, що військова частина не заперечувала і не заперечує права позивачки на компенсацію за належне до видачі речове майно або видачі такого майна в натурі, проте таке може бути реалізоване з врахуванням положень згаданого наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України. Окрім того, у відзиві відповідач вказує на порушення правил територіальної підсудності та просить передати справу до Київського окружного адміністративного суду.

29 березня 2021 року представником позивачки подано відповідь на відзив, у якій наведено спростування доводів, що викладені у відзиві на позов. Зокрема, у відповіді йдеться про те, що незвернення позивачки із рапортом про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно не забороняє їй пізніше звернутися із відповідною заявою, що й зробила ОСОБА_1 . Щодо посилань на відсутність у позивачки п`яти років календарної вислуги як на передумову для отримання відповідної компенсації, то представник позивача зазначила, що жодним нормативним актом така вимога не передбачена. Спростовано твердження відповідача щодо недотримання позивачкою правил територіальної підсудності, адже частиною 1 статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено підсудність справ за вибором позивача.

Ухвалою суду від 07 червня 2021 року в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи до Київського окружного адміністративного суду відмовлено.

Дослідивши наявні у адміністративній справі докази, суд встановив такі обставини.

На підставі наказу начальника Головного управління персоналу-заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 26 вересня 2019 року №306 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас.

На реалізацію вказаного наказу командиром військової частини НОМЕР_1 24 жовтня 2019 року видано наказ №224, яким позивача з 24 жовтня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Проте, на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивачу не проведено нарахування та виплату грошової компенсації за неотримане речове майно та не надано довідку про вартість такого майна.

У зв`язку з невиплатою грошової компенсації за неотримане речове майно представник позивача звернувся до військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом, в якому просила надати позивачу довідку про вартість речового майна та на підставі такої провести виплату за неотримане речове майно.

Проте, військова частина НОМЕР_1 відмовила у наданні такої довідки та у виплаті у зв`язку з недостатнім строком проходження військової служби позивачем, оскільки така нараховується лише при наявності календарної вислуги більше ніж п`ять років.

На іншу заяву ОСОБА_1 щодо видачі довідки про вартість речового майна відповідач листом від 12 серпня 2020 року вих. №1632 повідомив про відсутність підстав для такої видачі.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із частинами 1 - 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Водночас, механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначено однойменним Порядком, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року №178 (надалі - Порядок №178).

Відповідно до пункту 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно з пунктом 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення, зокрема, й у разі звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (пункт 4 Порядку №178).

Пунктом 5 Порядку № 178 передбачено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Із вказаних положень Порядку №178 слідує, що з моменту виникнення права у позивача на отримання предметів речового майна, зокрема, при звільненні особи з військової служби, у відповідача виникає обов`язок видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі.

При цьому грошова компенсація вартості за неотримане речове майно неможлива без такої довідки, що також слідує із наведених вище положень Порядку №178.

Наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (надалі - Інструкція №232).

Пунктом 4 розділу III Інструкції №232 встановлено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку №178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відтак, вказаними нормами визначено право військовослужбовця у разі звільнення з військової служби на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

При цьому, суд зазначає, що застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не наприклад "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, військовослужбовці після звільнення з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

На користь вказаного висновку свідчить і те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме шляхом подання рапорту як особливої форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності або шляхом подання заяви як звернення громадянина із проханням про сприяння в реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №803/756/17, від 17 січня 2019 року у справі №822/2309/17, від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 та ряду інших.

В ході судового розгляду встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 на заяву позивачки не надано довідку про вартість речового майна, що належить до видачі позивачці, а також не виплачено при звільненні з військової служби грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Посилання відповідача як на підставу для відмови у видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі позивачці, на те, що у неї відсутня календарна вислуга років більше ніж 5 років, є необгрунтованими, адже ані у Інструкції №232, на яку вказує відповідач, ані у іншому нормативному акті такої вимоги для отримання грошової компенсації за неотримане речове майно не передбачено.

За таких обставин слід визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Водночас, слід визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у видачі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі позивачці, адже, відмовивши видати таку довідку, відповідач вчинив активні дії, які за своїм характером є протиправними.

Також задоволенню підлягає й похідна вимога щодо зобов`язання відповідача видати позивачці таку довідку, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на підставі довідки про вартість речового майна.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то суд враховує наступне.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого до роботодавця можливо застосувати відповідальність.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24 жовтня 2011 року у справі №6-39цс11, для визначення розміру середнього заробітку при звільненні мають враховуватись такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вирішуючи справу, суд встановив, що при звільненні з військової служби позивачу не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Суд зазначає, що нарахування грошової компенсації вартості за неотримане речове майно належить до дискреційних повноважень відповідача, а тому після набрання цим рішенням законної сили та його виконання позивач не позбавлений права звернутись з позовом про нарахування й виплату (або стягнення) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

До того ж невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням. Отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Відтак, позовна вимога у цій частині є передчасною, фактично спрямована на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто після виконання судового рішення в частині виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а тому така не підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, не встановлено, питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , що полягають у відмові видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить їй до видачі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належить їй до видачі.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане нею речове майно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )
Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: 07421, Київська обл., Броварський р-н, с. Семиполки-2; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 07641601)

Повний текст рішення складено 08.06.2021

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович