Справа № 480/3107/21
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2021 року Справа № 480/3107/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Глазька С.М.,
за участю секретаря судового засідання - Щербаченко В.В.,
представника позивача - Демченко О.О.,
представника відповідача - Петриченка О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу № 480/3107/21 за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки як суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною тза скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивував тим, що позивачем здійснювалось перевезення вантажу - брус м`яколистяних порід та під час перевірки посадовими особами відповідача було виявлено порушення ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: ч.1 абз.15 - перевезення вантажів з перевищенням габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%. Однак зазначає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №202390 від 06.01.2021 прийнята відповідачем з порушенням норм законодавства, є протиправною і підлягає скасуванню, оскільки при її винесенні зазначена фізична особа, яка не є суб`єктом господарської діяльності, у довідці (талоні) зазначено інший автомобіль з іншими номерними знаками, який не має відношення до позивача, а в акті не зазначено документа, на підставі якого здійснено розрахунок плати за проїзд, а також неправильно зазначено відомості про фактично пройдений маршрут.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 16.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі з повідомленням (викликом) сторін.
У відзиві на позовну заяву (а.с. 48-55) відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказує на те, що зі змісту Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.11.2020 №252093 вбачається, що під час перевірки при перевезенні вантажу виявлено порушення ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: ч.1 абз.15 - перевезення вантажів з перевищенням габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%, без відповідного дозволу.
Зазначає, що відповідачем запрошено позивача прибути 11.01.2021 на 10:00 год. на розгляд справи. Однак, отримавши лист-запрошення, позивач повідомив, що з`явитися на вказану дату не має можливості, а може прибути раніше, у зв`язку з чим його запрошено 06.01.2021 під розписку. Відтак, звертає увагу суду на те, що при розгляді справи відповідачем дотримано п.26 Порядку №1567.
За результатами розгляду справи уповноваженою особою відповідача 06.01.2021 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №202390, оскільки позивачем допущено порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме: ч.4 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Ухвалою суду від 13.05.2021 задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, ухвалено розгляд справи проводити в режимі відеоконференції.
У судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного.
Під час розгляду справи судом встановлено, що з згідно Акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 19.11.2020 № 252093 (далі - Акт) виявлено наступне порушення: абз. 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (а.с.11).
Так, посадовими особами Придніпровського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки під час здійснення заходів державного контролю на автомобільному транспорті, а також габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено фактичне навантаження на одиничну вісь 12,64 т при допустимих 11 т, що становить перевищення вагових обмежень загальної ваги на 14,91% від нормативно допустимих.
У подальшому 06.01.2021 проведено розгляд справи. За результатами розгляду справи винесено постанову про застосування адміністративно- господарського штрафу № 202390 у сумі 17 000 грн (а.с. 13, далі - Постанова).
Позивач, не погодившись із постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.01.2021, звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).
Відповідно до п. 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Згідно з пп.1 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування міському електричному, залізничному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті.
Підпунктами 15 та 27 п. 5 названого Положення визначено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567, в редакції на час винесення оскаржуваної постанови (далі - Порядок №1567).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1567 державному контролю підлягають усі транспортні засоби, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю в тому числі, шляхом проведення рейдових перевірок.
Відповідно до п. 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Габаритно-ваговий контроль проводиться однією посадовою особою Укртрансбезпеки у разі залучення до рейдової перевірки посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки та власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю, а також посадових осіб органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації. (абз. 2 п.16 Порядку № 1567).
Під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених ст. 39 та ст. 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (п. 15 Порядку № 1567).
Оформлення результатів перевірки та застосування адміністративно-господарських штрафів, передбачені п. 20-30 цього Порядку.
Так, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).
У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадові особи, що провели перевірку, роблять про це запис (п. 20-22 Порядку №1567).
Відповідно до п. 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Згідно приписів абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, які здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажив на території України, у тому числі - габаритно-ваговий контроль транспортних засобів.
Згідно із ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
За приписами п. 22.5 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.
Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.
Так, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №879 від 27.06.2007 року (далі - Порядок № 879).
Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 879, вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Згідно з п. 12 Порядку № 879, вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться перевірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані (п. 13 Порядку №879).
Із аналізу наведених положень слідує, що зважування транспортних засобів здійснюється за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, яке повинне утримуватись у робочому стані, періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, в ході проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки SCANIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , встановлено перевищення нормативно допустимого навантаження на одиночну вісь, а саме: замість 11 т навантаження становило 12,64 т, що становить перевищення вагових обмежень загальної ваги на 14,91% від нормативно допустимих.
Так, положення пункту 22.5 Правил дорожнього руху окремо встановлюють заборону на рух транспортних засобів та їх составів із перевищенням навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т.
Отже, рух транспортного засобу із перевищення лише одного нормативного допустимого вагового параметру, такого як навантаження на одиночну вісь транспортного засобу, свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Суд також зауважує, що відповідно до п. 8.21 глави 8 Правил, виходячи з вимог безпеки руху, водій зобов`язаний перевірити відповідність габаритів вантажу розмірам, що зазначені у Правилах дорожнього руху України.
Відтак, водій, який здійснює вантажні перевезення, зокрема подільного вантажу великоваговим автомобільним транспортом, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху, а тому доводи позивача щодо того, що ватаж є подільним суд вважає необґрунтованим.
З приводу посилання позивача на те, що листом відповідач запрошував позивача прибути 11.01.2021 на 10:00 год. на розгляд справи, а оскаржувана постанова прийнята 06.01.2021, суд зазначає наступне.
Так, отримавши лист-запрошення на розгляд справи 11.01.2021 (а.с.63), позивач повідомив, що з`явитися на вказану дату не має можливості, а може прибути раніше, у зв`язку з чим його запрошено 06.01.2021 під розписку (а.с.62). Відтак, суд звертає увагу на те, що при розгляді справи відповідачем дотримано п.26 Порядку №1567, розгляд справи здійснено з належним повідомленням позивача та у його присутності.
Суд також зазначає, що посилання позивача на допущені помилки при оформленні документів, а саме: у довідці (талоні) зазначено інший автомобіль з іншими номерними знаками, який не має відношення до позивача, а в акті не зазначено документа, на підставі якого здійснено розрахунок плати за проїзд, а також неправильно зазначено відомості про фактично пройдений маршрут, не спростовують встановленого під час здійснення габаритно-вагового контролю автомобіля позивача порушення. Крім того, суд зауважує, що в Акті відсутні будь-які зауваження (застереження) водія з приводу його оформлення, а недоліки оформлення оскаржуваного рішення не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення.
Посилання позивача на той факт, що у оскаржуваній постанові зазначена фізична особа ОСОБА_1 , яка не є суб`єктом господарської діяльності, суд вважає безпідставним, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 зареєстрований, як суб`єкт господарської діяльності: Дата проведення державної реєстрації - 22.10.2012, Вид діяльності - 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний), тобто 06.01.2021 на час винесення спірної постанови, ОСОБА_1 був суб`єктом господарської діяльності. Крім того, у судовому засіданні встановлено, що під час перевірки перевіряючим особам було надано товарно-транспортну накладну, в якій зазначено, що «Автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_1 »
Щодо посилання позивача на те, що ним здійснювалося перевезення подільного вантажу, а тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, не спростовує вини позивача у порушенні законодавства, оскільки перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, взагалі заборонено чинного законодавства.
З урахуванням того, що позивачем здійснювалося перевезення саме подільного вантажу, безпідставним є і посилання позивача на постанову Верховного Суду від 29.01.2020 по справі №814/1460/16, так як у п. 63 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що суд першої інстанції встановив, що позивачем перевозився подільний вантаж - кукурудза. Чинним законодавством взагалі забороняється перевезення подільних вантажів з перевищенням вагових параметрів автомобільними дорогами (пункт 22.5 Правил дорожнього руху), тому дозвіл на рух такого вантажу не видається, а може лише бути застосована відповідальність у вигляді плати за проїзд, якщо при зважуванні вантажу встановлено порушення вагових параметрів, тому позов в цій частині підлягає задоволенню, а постанови від 23 червня 2016 року та від 07 липня 2016 року скасуванню. При цьому Верховний Суд лише виклав висновки суду першої інстанції та зазначив, що суд як першої, так і апеляційної інстанцій, задовольняючи позов в цій частині, дійшли передчасних висновків, відтак судові рішення скасував в частині оскаржуваних постанов та справу в наведеній частині направив на новий судовий розгляд до суду першої інстанції
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд зазначає, що позивачем, під час розгляду справи, не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо, відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, питання щодо повернення йому судових витрат у вигляді сплаченого судового збору судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Слобожанського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки як суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений та підписаний 14 червня 2021 року.

Суддя С.М. Глазько