Справа № 120/5982/20-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

03 червня 2021 р. Справа № 120/5982/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: Подільської митниці Держмитслужби

до: Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області

про: визнання неправомірними та скасування вимог

ВСТАНОВИВ:

Подільська митниця Держмитслужби (далі - позивач, Подільська митниця, Митниця) звернулась в суд з адміністративним позовом до Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (далі - відповідач, Держаудитслужба) про визнання неправомірними та скасування пунктів 3, 4, 5, 6 вимоги від 29.09.2020 №26-02-08-14/4065.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що відповідно до плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України та плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області на І півріччя 2020 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Подільської митниці Держмитслужби за період з 01.01.2019 по 31.05.2020, за результатами якої складено акт, в якому зафіксовані виявлені ревізією порушення, та про необхідність усунення яких зазначено у вимозі від 29.09.2020 №26-02-08-14/4065.

Позивач вказує, що висновки контролюючого органу щодо наявності виявлених при перевірці порушень ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу України, абз. 2 п. 20, п.47 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 №228, ч. 7, ч. 52 ЗУ №889 "Про державну службу", вимог ч. 13 ст. 8 ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", п.п. 2,4 розд. ІІ, п.п. 1, 2 розділу ІV Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 є необґрунтованими.

Відтак, не погоджуючись із такою позицією суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся із цим позовом до суду .

Ухвалою від 11.11.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 01.12.2020.

01.12.2020 розгляд справи відкладено на 17.12.2020.

01.12.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення заявлених вимог та вказав про наступне.

Щодо включення премій працівникам Митниці понад граничний розмір для планування.

Відповідач не погоджується з позицією Митниці, оскільки зазначене у позовній заяві не спростовує порушення описане в акті ревізії. Посилаючись на норми Законів України від 10 грудня 2015 року №889-VIІІ "Про державну службу", у редакції Закону від 01 січня 2019 року (далі - Закон №889), "Про Державний бюджет на 2018 рік", "Про Державний бюджет на 2019 рік", Положення про застосування стимулюючих виплат державних службовців, затвердженим постановою КМУ від 18.01.2017 №15, вказав, що керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати, до яких належать надбавки за інтенсивність праці, за виконання особливо важливої роботи.

Міністерство фінансів України листом від 20 липня 2020 року №08040-11- 5/21976 поінформувало Державну аудиторську службу України, що розрахунок обсягів видатків на оплату праці працівників державних органів при формуванні проекту державного бюджету на плановий період здійснюється Міністерством фінансів відповідно до принципу збалансованості дохідної та видаткової частин державного бюджету згідно з вимогами статті 7 Бюджетного кодексу України.

Крім того, п.20 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 року №228 (далі - Порядок №228) установлено, що під час визначення обсягів видатків бюджету та/або надання кредитів з бюджету розпорядників нижчого рівня головні розпорядники повинні враховувати об`єктивну потребу в коштах кожної установи, виходячи з її основних виробничих показників і контингентів, які встановлюються для установ (кількість класів, учнів у школах, ліжок у лікарнях, дітей у дошкільних закладах тощо), обсягу виконуваної роботи, штатної чисельності, необхідності здійснення видатків на охорону праці, погашення дебіторської і кредиторської заборгованості та реалізації окремих програм і намічених заходів щодо скорочення витрат у плановому періоді.

Також, відповідно до п.22 Порядку №228 показники видатків бюджету та надання кредитів з бюджету, що включаються до проекту кошторису, повинні бути обґрунтовані відповідними розрахунками за кожним кодом економічної класифікації видатків бюджету або класифікації кредитування бюджету і деталізовані за видами та кількістю товарів (робіт, послуг) із зазначенням вартості за одиницю.

Щодо нарахування та виплати надбавок за ранг державного службовця.

Частиною другою статті 573 глави 79 Митного кодексу України визначено, що посадовим особам митних органів присвоюються спеціальні звання, порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за спеціальні звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок, встановлення премій посадовим особам митних органів та працівникам спеціалізованого підрозділу митних органів, які безпосередньо здійснюють розроблення програмного забезпечення для митних органів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 квітня 2020 року №310, яка набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 13 лютого 2020 року.

Фактично, впродовж ревізійного періоду і на дату початку проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Митниці посадовим особам спеціальні звання присвоєні не були, а відтак, підстави проводити їм виплати надбавки до посадового окладу за ранг державного службовця в період з 13 лютого по 24 квітня 2020 року були відсутні.

Щодо нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Управління не погоджується з позицією позивача, щодо правомірного нарахування ЄСВ у розмірі 22% з осіб, які мають інвалідність ІІ та ІІІ групи, оскільки до ревізії не надано інформації (наказів, доручень, листів, звернень тощо) про проведення Митницею роботи щодо отримання дозволів від працівників на обробку персональних даних щодо призначення їм груп інвалідності.

Щодо не відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил.

Відповідач не погоджується з твердженням Митниці стосовно того, що у останньої не передбачено ведення обліку заборгованості по витратах на зберігання товарів і транспортних засобів, вилучених у справі про порушення митних правил.

Пунктом 1 розділу IV Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 червня 2012 року №731 (далі - Порядок №731) передбачено, що кошти, отримані як відшкодування витрат митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, зараховуються на спеціальні реєстраційні рахунки митних органів, відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Пунктом 3 розд. IV Порядку №731 визначено, що документальне оформлення операцій зі зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів, забезпечення їх обліку та складання звітності за цим видом діяльності здійснюються відповідно до вимог законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одночасно, ч. 5 ст. 9 Закону №996 визначено, що господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Враховуючи вищенаведене, вимога є правомірною та обґрунтованою, а відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надані.

04.12.2020 до суду подано відповідь на відзив, в якій представник позивача, спростовуючи аргументи наведені відповідачем у відзив, просив задовольнити заявлений позов у повному обсязі.

05.12.2020 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача вказав, що Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області не погоджується з позицією та доводами позивача, викладеними у відповіді на відзив, вважає їх необґрунтованими і просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою від 18.01.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 18.01.2021.

Ухвалою від 18.01.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про виклик в якості свідка головного державного аудитора відділу контролю органів влади, оборони, правоохоронних органів та місцевих бюджетів Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області Костіцена І.С.

Допитаний судовому засіданні 18.01.2021 свідок ОСОБА_4 , відповідаючи на запитання представника відповідача, зазначив, що згідно чинного законодавства станом на момент проведення перевірки спірних правовідносин включення премій та надбавок за ранг, надбавки за інтенсивність не можливо на етапі формування кошторису позивача. Встановлення та виплата таких коштів можлива лише за умови наявності економії оплати праці. Так, економія коштів виникає в ході виконання кошторису, після виконання всіх передбачених виплат. Лише за результатами економії керівник може встановити відповідні премії та надбавки, після розрахунку по всім обов`язковим виплатам (оклад, ранг, тощо).

Свідок вказав, що у даному випадку планування кошторису здійснювалось до набрання змін до Митного кодексу України. Останній звернув увагу суду, що планувати такі надбавки можливо лише за результатами економії оплати праці, що в свою чергу є порушенням допущеним позивачем. Щодо неправомірної виплати надбавки за ранг, свідок вказав, що на момент формування кошторису, позивач при встановленні надбавки за ранг керувався нормами ЗУ "Про державну службу", в той же час в період часу до моменту набрання чинності змін до ст. 585 МК України, посадовим особам митниці виплачувалась надбавка за ранг, яка в період часу до червня 2020 не була передбачена МК України. Зокрема, порушення встановлені за період з 13.02.2020 по 29.04.2020. Тобто в період до червня 2020 надбавка за ранг не могла виплачуватись позивачем.

Пояснення свідка щодо нарахування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування дублюють порушення описані у спірній вимозі та акті ревізії. Вказав, що в ході ревізії відповідачем направлявся запит до ГУ ПФУ у Хмельницькій області, згідно якого повідомлено інформацію про наявність працівників яким встановлено інвалідність. Тому був проведений перерахунок стосовно вказаних працівників.

Щодо відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, свідок пояснив, що по митних справах у яких винесено остаточне рішення суду про відшкодування митниці витрат за зберігання, митницею сформовано відповідний реєстр. Проте, вказана у вимозі сума 138 тисяч (витрат за зберігання) не відшкодована митниці особами, яких стосуються судові рішення. На переконання свідка, після надходження до митниці відповідного рішення суду, остання повинна була вживати заходів щодо відшкодування підтверджених сум, зокрема шляхом проведення листування з боржниками, звернення до виконавчої служби.

Представник позивача задав свідку запитання, чи ознайомлювалася ревізійна група зі змінами до кошторису. Свідок вказав, що скоріше за все не ознайомлювалися.

Ухвалою від 18.01.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 09.02.2021.

Ухвалою від 09.02.2021 розгляд справи відкладено на 10.03.2021.

10.03.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого у даній справі на лікарняному.

03.03.2021 представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення (том 2 а.с.62-68).

25.03.2020 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача (том 2 а.с. 126-127).

В подальшому сторін повідомлено про розгляд справи 17.05.2021.

14.05.2021 на адресу суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача (том 2 а.с. 131-132).

Ухвалою від 17.05.2021, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 25.05.2021.

Ухвалою від 25.05.2021 розгляд справи відкладено на 03.06.2021.

В судовому засіданні 03.06.2021 представниками позивача надано пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, відповіді на відзив, додаткових пояснень. Позовні вимоги просили задовольнити повністю.

Представники відповідача заперечили з приводу заявлених вимог та наголосили на правомірності висновків, викладених у спірній вимозі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

У період з 26.05.2020 по 19.08.2020, відповідно до п. 8.34 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Державної аудиторської служби України та п. 2.1.6.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північного офісу Держаудитслужби на І півріччя 2020 року, ревізійною групою на підставі направлень на проведення ревізії від 25.05.2020 №146, від 05.08.2020 №285 проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Подільської митниці Держмитслужби за період з 01.01.2019 по 31.05.2020.

За наслідком проведеної ревізії складено акт від 27.08.2020 №08-30/2, у якому зафіксовані виявлені ревізією порушення.

Зокрема, у акті вказано, що ревізією правильності визначення потреби у бюджетних коштах, в тому числі при складанні планових бюджетних показників, складання і затвердження кошторису та інших документів, що застосовуються в процесі виконання бюджету, внесення змін до кошторису, загальний стан виконання кошторису встановлено, що у кошторисах Митниці на 2019 та 2020 роки завищено асигнувань на оплату праці на загальну суму 38935628, 46 грн., з яких 914225,30 грн. профінансовано.

Ревізією обґрунтованості потреби в бюджетних асигнуваннях за загальним фондом кошторису встановлено, що в.о. начальника митниці Єрофєєвою В.С. та головним бухгалтером ОСОБА_2 на порушення ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу України, абз. 2 п. 20 Порядку складання, розгляду затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 №228 до розрахунку видатків на оплату праці до проекту кошторису та кошторису за КПКВ 3507010 на 2019 рік, включено видатки на виплату додаткових стимулюючих виплат (надбавки за інтенсивність праці або виконання особливо важливої роботи) на загальну суму 238052,50 грн. (КЕКВ 2111 "Заробітна плата") та нарахування на суму 52371, 55 грн. (КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці") які за нормами ст. 50 та абз. 8 п.14 розділу ХІ ЗУ "Про Державну службу" №889 -VIII, термін дії якого відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" №2629 продовжено до 31.12.2019, та п. 2 Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затвердженого постановою КМУ від 18.01.2017 №15, не включено до складу заробітної плати державного службовця та встановлюються керівниками державної служби у межах економії фонду оплати праці, які фактично використано у грудні 2019 року.

Згідно довідки про зміни до кошторису від 17.12.2019 №837 у зв`язку із збільшенням штатної чисельності на 225 штатних одиниць до кошторису внесено зміни та збільшено асигнування по КЕКВ 2111 на 2493661,0 грн. та КЕКВ 2120 на 548605,0 грн.

На порушення ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу, абз. 2 п. 20, п. 47 Порядку №228 у розрахунках видатків на оплату праці та Довідку №837 включено видатки на виплату додаткових стимулюючих виплат (надбавки за інтенсивність праці або виконання особливо важливої роботи) на загальну суму 397687,50 грн. (КЕКВ 2111 "Заробітна плата") та нарахування на суму 87491,25 грн. (КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці"), які за нормами ст. 50 та абз. 8 п. 14 розділу ХІ ЗУ №889 -VIII, термін дії якого відповідно до ЗУ с№2629 продовжено до 31.12.2019, та п. 2 Положення №15, не включено до складу заробітної плати державного службовця та встановлюються керівниками державної служби у межах економії фонду оплати праці, які фактично використано у грудні 2019 року.

У 2020 році на порушення ч. 2 ст. 19 Бюджетного кодексу, абз. 2 п. 20 Порядку №228 до розрахунку видатків на оплату праці до проекту кошторису КПКВ 350610 на 2020 включено видатки на виплату додаткових стимулюючих виплат (надбавки за інтенсивність праці або виконання особливо важливої роботи) на загальну суму 24212304,0 грн. (КЕКВ 2111 "Заробітна плата"), які встановлюються керівниками державної служби у межах економії фонду оплати праці.

Крім того, в розрахунок видатків по оплаті праці з нарахуваннями до проекту кошторису за КПКВ 3506010 на 2020 рік включено премії працівників митниці понад граничний розмір для планування на суму 2527380, 0 грн. (КЕКВ 2111 "Заробітна плата").

Завищення в розрахунку видатків на оплату праці розмірів премії та надбавки за інтенсивність праці і виконання особливо важливої роботи призвело до завищення розрахункового розміру матеріальної допомоги на оздоровлення на 2228307, 03 грн., матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань на 2197093, 53 грн. та єдиного соціального внеску на 6856318, 60 грн.

В п. 2.5 акту ревізії штатна дисципліна, видатки на оплату праці працівників та нарахування на заробітну плату встановлено зайву виплату заробітної плати на загальну суму 338336,1 грн., зайву сплату єдиного соціального внеску - 166539, 68 грн., недоотримання доходів фізичними особами - 4793, 08 грн.

На порушення ч. 2 ст. 585 Митного кексу України, п. 23 Порядку встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок встановлення премій посадовим особам митних органів та працівникам спеціалізованого підрозділу митних органів, які безпосередньо здійснюють розроблення програмного забезпечення для митних органів, затвердженого постановою КМУ від 24.04.2020 №310 працівникам Митниці нараховано та виплачено надбавку за ранг державного службовця протягом періоду з 13.02.2020 по 29.04.2020 на загальну суму 312097, 57 грн., як наслідок зайво нараховано і виплачено відпускних за березень-травень 2020 року на суму 7048, 01 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення - 8886,0 грн. та сплачено єдиного соціального внеску на загальну суму 69504,58 грн., що призвело до втрат Державного бюджету на суму 39753616,16 грн.

На порушення вимог ч. 13 ст. 8 ЗУ від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI при нарахуванні заробітної плати 11 працівникам Митниці, які мають статус інвалідності, проводилось нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 22%, замість 8,41%, що призвело до зайвого використання бюджетних коштів на сплату єдиного соціального внеску за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 на загальну суму 94768, 11 грн. та втрат Державного бюджету на вказану суму.

На порушення п.п. 2, 4 розділу ІІ, п.п. 1, 2 розділу ІV Порядку відшкодування витрат на зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 протягом січня-травня 2020 року власниками товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами не відшкодовано витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил на загальну суму 138403, 61 грн., які не відображені як заборгованість по даних бухгалтерського обліку у меморіальному ордері №4 "Накопичувальна відомість за розрахунками з дебіторами" за травень 2020 року та у звіті про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7) станом на 31.05.2020, чим порушено вимоги ч. 7 ст. 8 ЗУ від 16.07.1999 №996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, що призвело до недоотримання доходів спеціальним фондом митниці та втрат Державного бюджету на вказану суму.

08.09.2020 позивачем направлено заперечення на акт ревізії фінансово-господарської діяльності Подільської митниці Держмитслужби за період з 01.01.2019 по 31.05.2020 (том 1 а.с. 52-56).

28.09.2020 супровідним листом №26-02-08-14/4032 Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області на адресу позивача направлено висновки на заперечення до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Подільської митниці Держмитслужби за період з 01.01.2019 по 31.05.2020, згідно яких заперечення Митниці не прийняті відповідачем (том 1 а.с.58-68).

29.09.2020 управлінням сформовано лист про усунення виявлених порушень №26-02-08-14/4016 (далі лист-вимога), у якому зазначено про необхідність усунення виявлених порушень законодавства в установленому порядку, а саме:

3) забезпечити вжиття вичерпних заходів для усунення порушень в частині зайвого планування та здійснення видатків на заробітну плату на загальну суму 38 770 768, 16 грн.;

4) забезпечити відшкодування до Державного бюджету України витрат на загальну суму 328 031, 58 грн., заподіяної внаслідок неправильного нарахування та виплати заробітної плати з урахуванням норм ст. 51 Бюджетного кодексу, п. 2.4. Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.04.2014 №372, п.11 розд. І Порядку складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012 №44 та ст.130-136 КЗпП від 10.12.1971 №322;

5) забезпечити повернення до Державного бюджету України зайво перерахованого єдиного соціального внеску на суму 1644272, 69 грн., відповідно до вимог п.13 ст.9, п.2 ч.2 ст.11 ЗУ №2464 та Порядку зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6;

6) забезпечити відшкодування до спеціального фонду кошторису Митниці шкоди на загальну суму 138 403,61 грн.

Не погоджуючись із спірною вимогою та наявністю порушень наведених у пунктах 3, 4, 5 ,6 вимоги, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначені Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 № 2939-XII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2939-XII).

Здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю) (частина перша статті 1 Закону № 2939-XII).

Згідно з приписами частини другої статті 2 Закону № 2939-XII орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні (частина перша статті 2 Закону № 2939-XII).

Відповідно до частин другої та третьої статті 2 Закону № 2939-XII Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення Державна аудиторська служба України (Держаудитслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів та який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями Держаудитслужби є: 1) реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; 2-1) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; 3) здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; 4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг.

Підпунктом 3 пункту 4 Положення визначено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль зокрема через здійснення: державного фінансового аудиту.

За приписами пункту 7 Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.

Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок № 550).

Пунктом 2 Порядку № 550 визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пунктом 16 Порядку № 550 передбачено, що ревізія проводиться шляхом:

- документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об`єкта контролю, пов`язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об`єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи контролюючого органу керівник об`єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об`єкта контролю посадовим особам контролюючого органу забезпечується керівником об`єкта чи його заступником;

- фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних спеціалістів контролюючого органу або інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи контролюючого органу мають право вимагати від керівників об`єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб контролюючого органу та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб`єкта господарювання - виконавців робіт.

Відповідно до пункту 35 Порядку № 550 результати ревізії оформляються актом.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування (пункт 46 Порядку № 550).

Надаючи оцінку виявленим в ході ревізії та зафіксованим у акті порушенням в частині пунктів 3, 4 спірної вимоги (щодо завищення позивачем в розрахунку видатків на оплату праці розмірів премії та надбавки за інтенсивність праці і виконання особливо важливої роботи), суд вказує на наступне.

У межах спірних правовідносин питання встановлення та визначення розміру додаткових стимулюючих виплат, зокрема і надбавки за інтенсивність праці, надбавки за ранг, премії, визначено приписами Закону «Про оплату праці», Закону "Про Державну службу" № 889-VIII, Митним кодексом України, Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15.

Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 98 КЗпП України визначено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Згідно з статтею 1 ЗУ "Про оплату праці" від 24.03.1995 № 108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 2 вказаного вище закону визначено структуру заробітної плати, до якої входять:

- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 13 ЗУ "Про оплату праці" оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань.

Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

В силу статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, є Закон України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 7 Закону № 889-VIII, серед іншого, визначено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до частин першої - шостої статті 50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

В свою чергу частини перша статті 585 Митного кодексу України (далі - МК України) визначає, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці посадових осіб та працівників митних органів з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними службових обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Постановою КМУ від 28 лютого 2002 р. № 228 затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ (далі - Порядок №228).

Відповідно до п.1 Порядку №228 кошторис бюджетної установи (далі - кошторис) має такі складові частини:

- загальний фонд, який містить обсяг надходжень із загального фонду бюджету та розподіл видатків за повною економічною класифікацією видатків бюджету на виконання бюджетною установою (далі - установа) основних функцій або розподіл надання кредитів з бюджету за класифікацією кредитування бюджету;

- спеціальний фонд, який містить обсяг надходжень із спеціального фонду бюджету на конкретну мету та їх розподіл за повною економічною класифікацією видатків бюджету на здійснення відповідних видатків згідно із законодавством, а також на реалізацію пріоритетних заходів, пов`язаних з виконанням установою основних функцій, або розподіл надання кредитів з бюджету згідно із законодавством за класифікацією кредитування бюджету.

Установам можуть виділятися бюджетні кошти тільки за наявності затверджених кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету, планів спеціального фонду, а вищим навчальним закладам та науковим установам, закладам охорони здоров`я також за наявності затверджених планів використання бюджетних коштів і помісячних планів використання бюджетних коштів.

Установи мають право брати бюджетні зобов`язання витрачати бюджетні кошти на цілі та в межах, установлених затвердженими кошторисами, планами асигнувань загального фонду бюджету, планами надання кредитів із загального фонду бюджету, планами спеціального фонду, а вищі навчальні заклади та наукові установи, заклади охорони здоров`я також установлених затвердженими планами використання бюджетних коштів і помісячними планами використання бюджетних коштів (п.5 Порядку №228).

Відповідно до абзацу другого п.20 Порядку №228 обов`язковим є виконання вимоги щодо першочергового забезпечення бюджетними коштами видатків на оплату праці з нарахуваннями, виплату стипендії, а також на оплату комунальних послуг та енергоносіїв. Під час визначення видатків у проектах кошторисів установи повинен забезпечуватися суворий режим економії коштів і матеріальних цінностей. До кошторисів можуть включатися тільки видатки, передбачені законодавством, необхідність яких обумовлена характером діяльності установи. Видатки на придбання обладнання, капітальний ремонт приміщень тощо, які не є першочерговими, можуть передбачатися лише за умови забезпечення коштами невідкладних витрат та відсутності заборгованості. При цьому видатки на заробітну плату з коштів спеціального фонду обчислюються залежно від обсягу діяльності, що провадиться за рахунок цих коштів, із застосуванням встановлених законодавством норм, які використовуються установами аналогічного профілю.

Кошторис Подільської митниці Держмитслужби та розрахунки до нього на 2019 -2020 роки затверджені головним розпорядником бюджетних коштів головою Держмитслужби.

Згідно матеріалів справи, позивачем до розрахунку видатків на оплату праці до проекту кошторису та кошторису за КПКВ 3507010 на 2019 рік, включено видатки на виплату додаткових стимулюючих виплат (надбавки за інтенсивність праці або виконання особливо важливої роботи) на загальну суму 238052,50 грн. (КЕКВ 2111 "Заробітна плата") та нарахування на суму 52371, 55 грн. (КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці").

Згідно довідки про зміни до кошторису від 17.12.2019 №837 у зв`язку із збільшенням штатної чисельності на 225 штатних одиниць до кошторису внесені зміни та збільшено асигнування по КЕКВ 2111 на 2493661,0 грн. та КЕКВ 2120 на 548605,0 грн.

У 2020 році до проекту кошторису КПКВ 350610 на 2020 включено видатки на виплату додаткових стимулюючих виплат (надбавки за інтенсивність праці або виконання особливо важливої роботи) на загальну суму 24212304,0 грн. (КЕКВ 2111 "Заробітна плата").

У межах спірних правовідносин, що виникли між сторонами спірним питанням, серед іншого, є питання щодо можливості включення видатків на виплату додаткових стимулюючих виплат (надбавки за інтенсивність праці або виконання особливо важливої роботи, надбавки за ранг, премії) при формуванні та затвердженні кошторису відповідної бюджетної установи.

Позиція Держаудитслужби, зводиться до того, що така виплата додаткових стимулюючих виплат (надбавки за інтенсивність праці або виконання особливо важливої роботи) можлива для встановлення керівниками державної служби у межах економії фонду оплати праці, в той же час позивачем неправомірно включено до проектів кошторисів на 2019 та 2020 рік вказані надбавки, надбавку за ранг, премії у розмірі 30%.

Щодо правомірності включення до проекту кошторису видатків на виплату додаткових стимулюючих виплат, суд вказує про наступне.

Частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу визначено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Положення про застосування стимулюючих виплат державним службовцям, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 р. № 15 (далі -Положення №15), визначає механізм застосування стимулюючих виплат державним службовцям з метою посилення мотивації працівників державних органів до високопрофесійної, результативної та високоякісної роботи.

Відповідно до пунктів 2-3 Положення №15 керівники державної служби в державному органі мають право встановлювати державним службовцям у межах економії фонду оплати праці додаткові стимулюючі виплати.

До додаткових стимулюючих виплат державним службовцям належать надбавки: 1) за інтенсивність праці; 2) за виконання особливо важливої роботи.

Надбавка за інтенсивність праці та надбавка за виконання особливо важливої роботи (далі - надбавки) встановлюються державним службовцям у відсотках до посадового окладу. Надбавки встановлюються згідно з наказом (розпорядженням) керівника державної служби в державному органі.

Надбавка за інтенсивність праці встановлюється державним службовцям з урахуванням таких критеріїв: 1) якість і складність підготовлених документів; 2) терміновість виконання завдань, опрацювання та підготовки документів; 3) ініціативність у роботі.

Абзацом восьмим пункту 14 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII визначено, що керівники державної служби протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом у межах економії фонду оплати праці мають право встановлювати державним службовцям додаткові стимулюючі виплати відповідно до Положення про застосування стимулюючих виплат, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Законом України Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади від 19 вересня 2019 року № 117-IX встановлено, що норми абзацу восьмого пункту 14 розділу XI Закону № 889-VIII застосовуються по 31 грудня 2021 року.

Наказом Державної фіскальної служби України від 02.04.2018 №172 "Про затвердження Порядку підготовки показників проекту зведеного кошторису для складання бюджетного запиту та паспортів за бюджетними програмами Державної фіскальної служби" затверджено форму Бюджетної пропозиції по програмі на відповідний рік (додаток Б-1 до Порядку), відповідно до якої за кодом 2111 "Заробітна плата" передбачено планування, зокрема і надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці, що не суперечить вимогам п.51 Бюджетного кодексу України та вимогам п.2-3 Положення №15 (том 2 а.с. 104-118).

Згідно з Постановою КМУ від 18.12.2018 №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності; забезпечення діяльності Державної податкової служби та Державної митної служби у 2018 та 2019 роках здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Державній фіскальній службі.

Так, судом встановлено, що шляхом перерозподілу бюджетних призначень, що затверджені для ДФС Подільській митниці затверджено кошторис на 2019 рік. Таким чином, бюджетний запит на 2019 рік по Подільській митниці не готувався.

Разом з тим, на виконання листа Держмитслужби України від 05.12.2019 № 414/1 (том 2 а.с.100) Подільською митницею Держмитслужби за визначеною формою сформовано бюджету пропозицію по програмі на 2020 рік.

Зважаючи на позицію відповідача заявлену щодо даної спірної ситуації, про те, що встановлення та виплата надбавок за інтенсивність, можлива лише у межах економії фонду оплати праці, суд вказує про наступне.

Економія фонду оплати праці утворюється за рахунок вакантних посад, що зумовлено затвердженою чисельністю працівників та відповідним фондом оплати праці і видатками на утримання відповідного органу.

В свою чергу, варто зазначити, що з урахуванням затвердженої штатної чисельності працівників Подільської митниці та фактичної чисельності працівників суб`єкта владних повноважень у 2019 році фактична чисельність становила 252 особи при затвердженій штатній чисельності 378 осіб, у 2020 році кількість штатних працівників - 309 осіб, штатна чисельність - 378 осіб.

На переконання суду, позивач при формуванні проекту кошторису на 2019 та 2020 рік, передбачаючи наявність економії фонду оплати праці у відповідному періоді за рахунок вакантних посад, міг включити до видатків та передбачити у кошторисі такий вид як надбавка за інтенсивність праці, що не суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства.

Щодо правомірності виплати та включення до кошторису працівникам Подільської митниці відповідних премій, варто звернути увагу на наступне.

Відповідно до частин першої - шостої статті 50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

При цьому загальний розмір премій, передбачених пунктом 2 цієї частини, які може отримати державний службовець за рік, не може перевищувати 30 відсотків фонду його посадового окладу за рік.

Згідно з частиною 7 статті 52 ЗУ № 889-VIII фонд преміювання державного органу встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Отже законодавець визначає розмір фонду преміювання державного органу, який встановлюється у розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік, разом з тим, з врахуванням економії фонду оплати праці, встановлює обмеження щодо недопустимості перевищення 30% фонду посадового окладу державного службовця на рік.

Судом встановлено, що на момент проведення розрахунку по платі праці з урахуванням змін до кошторису Подільської митниці Держмитслужби на 2019 рік (13.12.2019) фактична чисельність працівників Митниці складала 252 особи при затвердженій штатній чисельності 378 осіб.

Як встановлено під час розгляду адміністративної справи у зв`язку з наявністю вакантних та декретних посад у Подільській митниці в грудні 2019 року, відповідно наявною економією фонду оплати праці в розрахунку видатків по оплаті праці до кошторису Митниці на 2019 рік встановлено премію в розмірі 30%, а саме у розмірі 20% загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці. Варто звернути увагу, що довідки про зміни до кошторису, плану асигнувань загального фонду бюджету на 2019 рік подавались на розгляд та затвердження до ДМС України та були затверджені останньою, як головним розпорядником коштів.

Крім того, 09.01.2020 головою Держмитслужби України затверджено кошторис Подільської митниці Держмитслужби на 2020 рік з відповідними розрахунками за кодами економічної класифікації видатків (КЕКВ), в т.ч. за КЕКВ 2110 "Оплата праці" та КЕКВ 2120 "Нарахування на оплату праці". Так, в розрахунку видатків по оплаті праці з нарахуваннями на 2020 рік на початок року премію встановлено у розмірі 30% (з урахуванням економії фонду оплати праці).

Факт наявності економії фонду оплати праці під час розгляду справи не спростовано представниками Держаудитслужби у Вінницькій області.

В свою чергу, суд зауважує, що 24.04.2020 постановою КМУ №310 "Питання оплати праці посадових осіб та працівників Державної митної служби", яка набула чинності з 29.04.2020, затверджено Порядок встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок та встановлення премій посадовим особам митних органів та працівникам спеціалізованого підрозділу митних органів, які безпосередньо здійснюють розроблення програмного забезпечення для митних органів (далі - Порядок №310).

Згідно п. 2 Порядку №310 встановлення надбавок і премій посадовим особам та працівникам здійснюється з метою матеріального стимулювання високопродуктивної, ініціативної праці, підвищення її ефективності, якості, заінтересованості у досягненні кінцевого результату, виконання планів показників з наповнення бюджету, стратегічних планів, посилення персональної відповідальності посадових осіб за доручену роботу або поставлені завдання.

В силу п. 4 Порядку №310 загальний фонд преміювання митних органів встановлюється в розмірі 20 відсотків загального фонду посадових окладів за рік та економії фонду оплати праці.

Згідно з п. 8 Порядку №310 щомісячний фонд преміювання посадових осіб та працівників відповідного митного органу формується з огляду на штатну чисельність таких посадових осіб та працівників у межах асигнувань, затверджених на заробітну плату.

Як встановлено судом, у зв`язку зі змінами, оплати праці посадових осіб та працівників Державної митної служби, що затверджені 24.04.2020 постановою КМУ №310, яка набула чинності з 29.04.2020, позивачем виконувався розрахунок видатків по оплаті праці з нарахуваннями до кошторису Подільської митниці на 2020 рік, в якому розмір премії було відкориговано та встановлено в розмірі 20% до посадового окладу з початку 2020 року, що не взято до уваги відповідачем під час проведення перевірки.

В свою чергу, суд враховує, надані в судовому засіданні покази допитаного свідка головного державного аудитора відділу контролю органів влади, оборони, правоохоронних органів та місцевих бюджетів Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області Костіцена І.С., який на запитання представника позивача не зміг підтвердити та зазначити чи ознайомлювалася ревізійна група зі змінами до кошторису. В свою чергу, останній пояснив, що скоріше за все не ознайомлювалися.

Крім того, під час розгляду справи судом досліджено розрахунки видатків по оплаті праці з нарахуваннями Подільської митниці на 2019 та 2020 роки, що є додатками до кошторисів митниці відповідно на 2019 та 2020 роки, штатні розписи Подільської митниці та встановлено, що матеріальна/грошова допомога в розрахунках видатків по оплаті праці на 2019 рік Подільської митниці не планувалась та не виплачувалась.

Як вказав позивач, в розрахунках видатків по оплаті праці на 2020 рік Подільської митниці при розрахунку матеріальної/грошової допомоги на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 №100, враховані всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, що не призвело до перевищення встановлених чинним законодавством розмірів, оскільки Митниця при виплаті заробітної плати, грошової допомоги, не може перевищити виділений фонд заробітної плати, затверджений кошторисом.

Вказані обставини, на переконання суду свідчать про неповне дослідження перевіряючими усіх матеріалів ревізії щодо встановлення премій працівникам Подільської митниці, та відповідно суперечливість висновків акту перевірки в цій частині.

Щодо нарахування та виплати надбавок за ранг державного службовця.

Як зазначалось вище, статтею 7 Закону № 889-VIII, серед іншого, визначено, що державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до частини першої статті 39 Закону № 889-VIII ранги державних службовців є видом спеціальних звань.

Згідно пункту 3 частини 2 статті 50 Закону № 889-VIII заробітна плата державного службовця, серед іншого, складається з надбавки за ранг державного службовця.

Судом встановлено, що призначенні працівників Подільської митниці Держмитслужби їм були присвоєні відповідні ранги державних службовців.

Стаття 385 МК України в редакції до 13.02.2020 передбачала, що заробітна плата посадової особи органів доходів і зборів складається з посадового окладу, надбавок до нього, премії, доплат та інших виплат, розмір та порядок встановлення яких визначаються Кабінетом Міністрів України.

Додатком 6 до постанови Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2016 р. № 306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" визначено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів.

Постановою КМУ від 18.01.2017 № 15 "Питання оплати праці працівників державних органів" визначено розмір надбавок до посадових окладів за ранги державних службовців".

Суд враховує, що Законом України від 14 січня 2020 року № 440-IX "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" (набрав чинності з 13.02.2020), частину другу статті 585 Митного кодексу викладено в наступній редакції:

2. Заробітна плата посадової особи та працівника митних органів складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за спеціальне звання посадових осіб митних органів; 4) виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутньої посадової особи або працівника у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутньої посадової особи або працівника; 5) надбавки за виконання особливо важливої роботи; 6) надбавки за персональну кваліфікацію; 7) надбавки за виконання особистих ключових показників ефективності; 8) командної премії; 9) премії за значні особисті досягнення.

Крім того, п. 23 Порядку №310 (набув чинності з 29.04.2020) визначено розміри надбавки за спеціальне звання посадових осіб митних органів.

17.06.2020 КМУ прийнято постанову №501 "Про спеціальні звання посадових осіб митних органів" (набрала чинності 20.06.2020), якою затверджено Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів та Порядок присвоєння спеціальних звань посадовим особам митних органів.

Частиною другою постанови №501 встановлено, що посадовим особам митних органів до присвоєння спеціальних звань виплачується надбавка до посадового окладу за ранг державного службовця.

В контексті даної спірної ситуації відповідач наголошує, що на порушення ч. 2 ст. 585 Митного кексу України, п. 23 Порядку встановлення, призупинення, зменшення чи скасування надбавок встановлення премій посадовим особам митних органів та працівникам спеціалізованого підрозділу митних органів, які безпосередньо здійснюють розроблення програмного забезпечення для митних органів, затвердженого постановою КМУ від 24.04.2020 №310 працівникам Митниці нараховано та виплачено надбавку за ранг державного службовця протягом періоду з 13.02.2020 по 29.04.2020 на загальну суму 312097, 57 грн., як наслідок зайво нараховано і виплачено відпускних за березень-травень 2020 року на суму 7048, 01 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення - 8886,0 грн. та сплачено єдиного соціального внеску на загальну суму 69504,58 грн., що призвело до втрат Державного бюджету на суму 39753616,16 грн.

В ході встановлених обставин, суд зауважує, що до 13.02.2020 стаття 585 МК України не передбачала та не визначала доплати за надбавки за спеціальне звання посадових осіб митних органів, при тому вказані надбавки, їх розмір визначено 23 Порядку №310, який набув чинності з 29.04.2020.

Разом з тим, на посадових осіб Митниці і до внесення змін до ст. 585 МК України (до 13.02.2020), поширювались норми ЗУ "Про Державну службу", частина перша статті 39 якого визначала, що ранги державних службовців є видом спеціальних звань.

Вказаний закон, а саме його пункт 3 частини 2 статті 50 встановлював та встановлює, що заробітна плата державного службовця складається, серед іншого, з надбавки за ранг державного службовця.

Тобто, на переконання суду висновки викладені в акті перевірки, щодо неможливості нарахування та виплати позивачем надбавки за ранг державного службовця протягом періоду з 13.02.2020 по 29.04.2020, спростовується встановленими вище обставинами.

Так, в період часу з 13.02.2020 по 29.04.2020 у зв`язку з правовою невизначеністю питання щодо розміру надбавки за спеціальне звання посадових осіб митних органів, за умови внесення змін до ч. 2 статті 585 МК України, позивач правомірно керувався нормами ЗУ "Про державну службу", постановою КМУ від 20 квітня 2016 р. № 306, постановою КМУ від 18.01.2017 № 15 при нарахуванні та виплаті надбавки за ранг державного службовця.

Крім того, варто наголосити, що навіть частиною другою Постанови №501 встановлено, що посадовим особам митних органів до присвоєння спеціальних звань виплачується надбавка до посадового окладу за ранг державного службовця.

Суд зауважує, що право на достатній життєвий рівень, достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків гарантоване державою, яка заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

В свою чергу частини перша статті 585 Митного кодексу України (далі - МК України) визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці посадових осіб та працівників митних органів з метою створення матеріальних умов для незалежного і сумлінного виконання ними службових обов`язків.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено власної позиції, щодо неможливості нарахування та виплати посадовим особам Митниці надбавки за ранг державного службовця протягом періоду з 13.02.2020 по 29.04.2020.

Щодо правомірності висновків акту та п.5 спірної вимоги, суд вказує про наступне.

Як вказує відповідач, на порушення вимог ч. 13 ст. 8 ЗУ від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VI при нарахуванні заробітної плати 11 працівникам Митниці, які мають статус інвалідності, проводилось нарахування єдиного соціального внеску в розмірі 22%, замість 8,41%, що призвело до зайвого використання бюджетних коштів на сплату єдиного соціального внеску за період з 01.01.2020 по 31.05.2020 на загальну суму 94768, 11 грн. та втрат Державного бюджету на вказану суму.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати встановлено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI .

Відповідно до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є страхувальники, зазначені у пункті 1 частини першої вказаної статті, у тому числі роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 вказаного Закону, встановлюється у відсотках до визначеної абзацом першим пункту 1 частини першої статті 7 вказаного Закону бази нарахування єдиного внеску (за винятком винагороди за цивільно-правовими договорами) відповідно до класів професійного ризику виробництва, до яких віднесено платників єдиного внеску, з урахуванням видів їх економічної діяльності.

Так ч. 13 ст. 8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок для підприємств, установ і організацій, фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, в яких працюють особи з інвалідністю, встановлюється у розмірі 8,41 відсотка визначеної пунктом 1 частини першої статті 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску для працюючих осіб з інвалідністю.

Згідно з доводами представника відповідача, позивачем не вжито заходів та до ревізії не надано інформації (наказів, доручень, листів, звернень тощо) щодо отримання дозволів від працівників на обробку персональних даних з приводу призначення їм груп інвалідності.

Відповідно до абз. 2,3 п.8 розділу ІІІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 за № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підтвердженням встановлення працівнику інвалідності є завірена копія довідки до акта огляду в медико-соціальній експертній комісії про встановлення групи інвалідності. Завірення копії довідки здійснюється безпосередньо підприємством, установою або організацією, зазначеними в абзацах другому, п`ятому-сьомому підпункту 1 пункту 1 розділу ІІ цієї Інструкції.

Нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених пунктами 6-8 цього розділу, здійснюється з дати встановлення групи інвалідності (але не раніше одержання завіреної копії довідки до акта огляду в медико-соціальній експертній комісії) та закінчується датою припинення інвалідності.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно з ч. 1 ст. 3 вказаного Закону інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

З огляду на наведене, суд вважає, що нарахування роботодавцем єдиного внеску у розмірі 8,41% із заробітної плати зазначеної категорії працівників здійснюється з моменту встановлення групи інвалідності, але не раніше одержання підприємством вищевказаної довідки МСЕК.

Суд також враховує, що в силу приписів статті 32 Конституції України, законів України «Про інформацію» та «Про захист персональних даних», медична інформація, тобто свідчення про стан здоров`я людини, історію хвороби, мету запропонованих досліджень і лікувальних заходів, прогноз можливого розвитку захворювання, є інформацією з обмеженим доступом. Поширюватися, передаватися третім особам така інформація може винятково за згодою особи, якої вона стосується.

З огляду на наведене, суд вважає, що позивач не мав здійснювати нарахування єдиного внеску на суму нарахованої заробітної плати працівників Подільської митниці у визначеному законодавством розмірі за пільговою ставкою до отримання від них копій довідок з акта огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності, що в свою чергу свідчило б про згоду вказаних осіб щодо повідомлення роботодавцеві інформації про стан свого здоров`я.

Таким чином суд дійшов висновку, що вимоги відповідача викладені в оскаржуваній вимозі в частині щодо усунення позивачем допущених порушень при нарахуванні єдиного внеску на фонд оплати праці працюючих інвалідів є протиправними та підлягають скасуванню в цій частині.

Щодо позиції відповідача про невідшкодування Подільською митницею витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, про усунення порушень яких вказав у п.6 спірної вимоги, варто вказати про наступне.

Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, Порядок обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування, Розміри відшкодувань за зберігання на складах митних органів товарів і транспортних засобів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.07.2012 за № 1140/21452 (далі Порядок №731).

Порядок №731 визначає механізм відшкодування витрат митних органів за зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених в частині шостій статті 239 Митного кодексу України, на складах митних органів (далі - витрати).

Витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою (далі - платник) після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів (п.2 розділу ІІ Порядку №731).

Згідно з п. розділу ІV Порядку №731 кошти, отримані як відшкодування витрат митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, зараховуються на спеціальні реєстраційні рахунки митних органів, відкриті в органах Державної казначейської служби України.

Кошти, отримані як відшкодування витрат митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, використовуються на покриття витрат, пов`язаних з організацією такого зберігання.

Документальне оформлення операцій зі зберігання товарів і транспортних засобів на складах митних органів, забезпечення їх обліку та складання звітності за цим видом діяльності здійснюються відповідно до вимог законодавства.

Згідно висновків акту ревізії на порушення п.п. 2, 4 розділу ІІ, п.п. 1, 2 розділу ІV Порядку відшкодування витрат на зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 протягом січня-травня 2020 року власниками товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами не відшкодовано витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил на загальну суму 138403, 61 грн., які не відображені як заборгованість по даних бухгалтерського обліку у меморіальному ордері №4 "Накопичувальна відомість за розрахунками з дебіторами" за травень 2020 року та у звіті про заборгованість за бюджетними коштами (форма №7) станом на 31.05.2020, чим порушено вимоги ч. 7 ст. 8 ЗУ від 16.07.1999 №996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, що призвело до недоотримання доходів спеціальним фондом митниці та втрат Державного бюджету на вказану суму.

Як вказували представники відповідача та свідок під час розгляду даної адміністративної справи, по митних справах у яких винесено остаточне рішення суду про відшкодування митниці витрат за зберігання, митницею сформовано відповідний реєстр. Проте, вказана у вимозі сума 138 тисяч (витрат за зберігання) не відшкодована митниці особами, яких стосуються судові рішення. На переконання свідка, після надходження до Подільської митниці відповідного рішення суду, остання повинна була вживати заходів щодо відшкодування підтверджених сум, зокрема шляхом проведення листування з боржниками, звернення до виконавчої служби.

Разом з тим, суд відхиляє вказані доводи відповідача у зв`язку їх необґрунтованістю.

Згідно з п. 4-5 розділу ІІ витрати відшкодовуються шляхом перерахування відповідної суми в безготівковій формі на спеціальний реєстраційний рахунок митного органу або готівкою до каси митного органу чи через відділення вповноваженого банку.

Датою покриття витрат в безготівковій формі є дата зарахування коштів на спеціальний реєстраційний рахунок митного органу, відкритий в органі Державної казначейської служби України.

Витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною, а вилучені у справі про порушення митних правил товари та/або транспортні засоби підлягають поверненню власнику (п.2 розділу ІІІ Порядку №731).

Примусове виконання рішень суду та рішень митних органів щодо стягнення суми витрат у справі про порушення митних правил на користь митних органів, відповідно до норм ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII.

Так, після находження відповідного рішення суду митний орган звертається до державної виконавчої служби з відповідною заявою для примусового виконання судового рішення та вирішення питання щодо відкриття провадження за вказаними виконавчими документами.

В контексті даної спірної ситуації, суд зауважує, що витрати митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил, після набрання законної сили рішенням, винесеним у справі про порушення митних правил, відшкодовуються у разі, якщо особу визнано винною.

Разом з тим, зважаючи на характер виявленого та описаного відповідачем порушення, суд зауважує, що примусове виконання рішень суду, які набрали законної сили щодо відшкодування витрат митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил здійснюється безпосередньо органами державної виконавчої служби, або вказані кошти відшкодовуються особами добровільно.

У позивача не передбачено спеціального порядку для примусового виконання рішень суду у вказаних справах.

Позиція відповідача щодо того, що протягом січня-травня 2020 року власниками товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами не відшкодовано витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, тимчасово вилучених у справі про порушення митних правил на загальну суму 138403, 61 грн., а позивачем у даній справі не забезпечено відшкодуванням вказаних коштів та не відображено їх у бухгалтерському обліку Подільської митниці є суперечливою та такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Варто наголосити, що згідно з частиною першою статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

На підставі рішень суду, кошти отримані як відшкодування витрат митного органу за зберігання товарів, транспортних засобів, зараховуються на спеціальні реєстраційні рахунки митних органів, відкриті в органах Державної казначейської служби України.

В свою чергу, суд звертає увагу відповідача, що ведення обліку і заборгованості витрат на зберігання товарів і транспортних засобів, вилучених у справах про порушення митних правил Порядком №731 не передбачено.

Крім того, суд приймає до уваги та зважає на позицію позивача щодо постанов суду про притягнення до відповідальності громадян-нерезидентів, оскільки виконання таких постанов має певні складнощі, за відсутності правового врегулювання про надання міжнародної правової допомоги у справах про адміністративні правопорушення, приміром громадян республіки Молдова. Наявний в матеріалах справи лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 08.12.2020 №10707/2.4/0-20 свідчить про повернення без виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 10.09.2020 №127/6995/20, яка стосується боржника-нерезидента (том 2 а.с.123-124).

З огляду на наведене, з врахуванням встановлених обставин справи суд дійшов висновку про протиправність пунктів 3, 4, 5, 6 вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та відповідно про наявність підстав для їх скасування.

Щодо доводів представника відповідача про те, що оскаржувана вимога відповідача породжує для позивача правові наслідки, а тому може бути предметом судового контролю, суд враховує висновки ВС висловлені в постанові від 31.05.2021, за результатами розгляду справи №826/18686/16.

Так, у вказаному вище судовому рішенні ВС зазначив про наступне: Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дають підстави для висновку про те, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Щодо відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якій вона адресована.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки (зокрема обов`язки) для свого адресата, відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії (з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься), і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №820/3534/16 дійшла висновку, що спір про правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, є публічно-правовим та підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції. У цій постанові Велика Палата указала, що такий висновок був сформульований Верховним Судом України у постанові від 23 лютого 2016 року по справі № 818/1857/14, і Велика Палата не знайшла підстав для відступу від цієї позиції.

Аналогічна правова позиція також підтримана і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 826/3350/17, від 18 березня 2020 року у справі №814/2567/16 та інші.

ВС вказав, що не бачить підстав для відступу від правових позицій викладених у цих постановах.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши зміст спірної вимоги Верховний Суд констатував, що вона не містить вимоги про стягнення збитків хоч і вказує на забезпечення їх відшкодування, відтак це не виключає права підконтрольної установи на її перевірку в судовому порядку.

За приписами статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. У пункті 1 резолютивної частини Рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 Конституційний Суд України висловив позицію, що конституційне право на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантовано кожному. Реалізація цього права забезпечується у відповідному виді судочинства і в порядку, визначеному процесуальним законом.

З проведеного аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), Верховний Суд у постанові від 08 травня 2018 року по справі № 826/3350/17 дійшов висновку, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу (зокрема стягнення збитків у судовому порядку - на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону №2939, з чим кореспондується абз.4 пункту 50 Порядку) жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову. За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

Приймаючи до уваги наведене, Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги про те, що означена вимога відповідача не може бути оскаржена підконтрольною установою до суду, а доводи сторін щодо суті порушень не можуть бути перевірені в межах предмета доказування у цій справі.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищенаведене суд дійшов висновку, що оскаржувані п.4, 5, 6, вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби у вінницькій області від 29.09.2020 №26-02-08-14/4065 не відповідають встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, тому підлягають скасуванню, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень частини першої статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4, 5, 6 вимоги Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області від 29.09.2020 №26-02-08-14/4065 "Про усунення виявлених порушень".

Стягнути на користь Подільської митниці Держмитслужби 8408 (вісім тисяч чотириста вісім грн.) судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Подільська митниця Держмитслужби (вул. Лебединського, 17, м.Вінниця, )

Відповідач: Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 14.06.2021

Суддя Томчук Андрій Валерійович