Справа № 520/14398/2020
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

11 червня 2021 року Справа №520/14398/2020 Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (далі по тексту відповідач, ГУ ДПС у Харківській області), в якому просить:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.08.2020 №00601/5806-2038 у сумі 25000,00 грн. за 2016 рік;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.08.2020 №00602/5806-2038 у сумі 25000,00 грн. за 2017 рік;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.08.2020 №00603/5806-2038 у сумі 12 500,00 грн. за 2018 рік;

- визнати протиправною відмову Головного управління ДПС у Харківській області повернути надмірно сплачені до Державного бюджету України грошові кошти за податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2016 №111/1304, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 14.03.2017 №2038-121/1303, яким визнано суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 03.06.2019 №0-2038, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок в розмірі 12500,00 грн.;

- зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області підготувати і передати для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України висновок про повернення з державного бюджету надміру сплачених сум за вказаними податковими повідомленнями-рішеннями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом протиправно, з огляду на встановлені судом обставини у справі №520/5882/19, відтак підлягають скасуванню, а надмірно сплачені кошти - поверненню.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.10.2021 справу передано на розгляд судді Ніколаєвій О.В.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи у адміністративній справі №520/14398/2020.

Цією ж ухвалою відповідачу надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачем 07.12.2021 до суду надано відзив на позовну заяву, згідно якого зазначено, що у спірних правовідносинах контролюючий орган діяв в межах наданих повноважень, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

У період з 29.03.2021 по 02.04.2021, 05.04.2021 та з 06.05.2021 по 16.05.2021 та 10.06.2021 суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 ГУ ДФС у Харківській області були нараховані грошові зобов`язання зі сплати транспортного податку, які визначені наступними податковими повідомленнями-рішеннями від 03.06.2019 №0-2038, №111/1304 від 16.05.2016, № 2038-121/1303 від 14.03.2017.

Підставою сплати транспортного податку є належність позивачу транспортного засобу марки PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`ємом циліндрів двигуна 4806 куб. см. тип пального бензин.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/5882/19 від 25.09.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено, вказані податкові повідомлення-рішення визнані протиправними та скасовані.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020, апеляційну скаргу Головного управління залишено без задоволення, рішення від 25.09.2019 у справі №520/5882/19 залишено без змін.

З метою повернення надмірно сплачених коштів за скасованими у судовому порядку податковими повідомленнями рішеннями ОСОБА_1 подано до контролюючого органу відповідну заяву.

Листом від 11.08.2020 про розгляд заяви ОСОБА_1 . Головне управління ДПС у Харківській області відмовило у підготовці висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та у поданні його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Крім того, контролюючий орган у листі вказав, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.07.2020 у справі №520/5882/19 громадянину ОСОБА_1 скасовані податкові повідомлення-рішення від 16.05.2016 №111-1304 у сумі 25000,00 грн., від 14.03.2017 №2038-121-1303 у сумі 25000,00 грн., від 03.06.2019 №0-2038 у сумі 12 500,00грн. зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за легковий автомобіль PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску, об`єм двигуна 4806 куб.см., номерний знак НОМЕР_1 .

Водночас, у вказаному листі Головне управління ДПС у Харківській області зазначило, що ним були сформовані наступні податкові повідомлення-рішення від 10.08.2020 № 00601/5806-2038 у сумі 25000,00 грн. за 2016 рік; від 10.08.2020 №00602/5806-2038 у сумі 25000,00 грн. за 2017 рік; від 10.08.2020 №00603/5806-2038 у сумі 12 500,00 грн. за 2018 рік зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за легковий автомобіль PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску, об`єм двигуна 4806 куб. см., номерний знак НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з вказаними рішеннями контролюючого органу та безпідставною відмовою у поверненні надмірно сплачених коштів позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України у рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 (справа № 1- 26/2012) зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №1-7/2013 Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/2013 від 26.06.2013 звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

В силу наведеної норми, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах Алпатов та інші проти України (заява №7321/05 та 107 інших заяв), Робота та інші проти України (заява №7158/04 та 88 інших заяв), Варава та інші проти України (заява №12405/06 та 118 інших заяв), ПМП Фея та інші проти України (заява №27617/06 та 126 інших заяв), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 124 Конституції України.

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини вбачається, що рішення суду має бути виконано в обов`язковому порядку.

При цьому, трактування рішення суду на власний розсуд податковим органом не допускається.

Таким чином, прийняття нових податкових повідомлень-рішень зі сплати транспортного податку з фізичних осіб за легковий автомобіль, стосовно якого у судовому порядку було встановлено незаконність нарахування відповідного податку, фактично свідчить про невиконання податковим органом судового рішення у справі №520/5882/19 від 25.09.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, факт того, що зареєстрований за ОСОБА_1 автомобіль PORSCHE CAYENNE 2013 року випуску, об`єм двигуна 4806 куб.см., номерний знак НОМЕР_1 , не може вважатися об`єктом оподаткування транспортним податком у розумінні пп. 267.2.1. п.267.2 ст. 267 ПК України, не підлягає доказуванню, оскільки встановлений у судовому рішенні у справі №520/5882/19 від 25.09.2019 року, яке набрало законної сили.

Таким чином, оскаржувані у даній справі рішення прийняті відповідачем необґрунтовано, відтак підлягають скасуванню.

Щодо частини позовних вимог про повернення з державного бюджету надміру сплачених сум, судом встановлено наступне.

Згідно пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.115. п. 14.1. ст. 14 ПК України надміру сплачені грошові зобов`язання - це суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені.

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку.

У разі повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зарахованих до бюджету з рахунка платника податку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість у порядку, визначеному пунктом 200-1.5 статті 200-1 цього Кодексу, такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, а у разі його відсутності на момент звернення платника податків із заявою на повернення надміру сплачених податкових зобов`язань з податку на додану вартість чи на момент фактичного повернення коштів - шляхом перерахування на поточний рахунок платника податків в установі банку.

Повернення у випадках, визначених законодавством, сум податку на додану вартість, контроль за справлянням яких покладено на контролюючий орган, визначений підпунктом 41.1.2 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, при ввезенні товарів на митну територію України здійснюється в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент оформлення митної декларації/аркуша коригування, на підставі яких здійснюватиметься таке повернення.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У разі якщо повернення сум податку на доходи фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу, відповідне повідомлення надсилається контролюючим органом до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення шістдесятиденного строку з дня отримання відповідної податкової декларації.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку.

Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань регулюється також наказом Мінфіну від 11.02.2019 №60 "Про затвердження Порядку інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені" (далі - Порядок №60).

Указаним Порядком установлено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (п. 1 розділу II Порядку №60).

Заява може бути подана платником в електронній формі за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Згідно п. 2 розділу II Порядку у заяві платник зазначає назву помилково та/або надміру сплаченого податку, збору, платежу, його суму, дату сплати І реквізити з платіжного документа, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства), та визначає напрям(и) перерахування помилково та/або надміру сплачених коштів, що повертаються: на поточний рахунок платника податку в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, незалежно від виду бюджету; у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.

Додатково до заяви платник може подати копію платіжного документа, на виконання якого помилково та/або надміру сплачений платіж перераховано до бюджету.

Відповідно до п.102.5 ст.102 ПК України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Отже, повернути помилково та надміру сплачені грошові зобов`язання можливо лише у двох випадках, або протягом 1095 днів від їх сплати або з моменту отримання права на таке відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 25 Бюджетного кодексу України, Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішеннями, прийнятими державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Згідно з частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України, Державна казначейська служба України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету.

Відповідно до положень п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

В силу положень ч. 2 ст. 255 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

За правилами підпункту 60.1.4 пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу, у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

З огляду на те, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, податкові повідомлення-рішення від 16.05.2016 №111/1304, від 14.03.2017 №2038-121/1303, від 03.06.2019 №0-2038 скасовані, сплачені за такими рішеннями позивачем кошти у розмірі 62500,00 грн. підлягають поверненню.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що в межах спірних правовідносин відповідач, як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у сумі 11 400,00 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин першої-четвертої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі №569/17904/17.

Водночас, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

Згідно частини шостої статті 135 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Положеннями частини сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі атрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), пункт 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.09.2020 у справі №826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 01.09.2020 у справі №640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг з категорією складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вказані критерії закріплені у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Між позивачем (як замовником) та ОСОБА_2 (як виконавцем) укладено договір про надання правової допомоги №29/09-1.

Відповідно до п. 1 договору предметом цього договору є забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів, надання професійної правничої допомоги адвоката Клієнту у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень і здійснення представництва по справі в судах будь-яких юрисдикцій, інстанцій і рівнів.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, представником позивача надано: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої (правової) допомоги, розрахунок суми вартості послуг, акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг), квитанцію до прибуткового касового ордера.

Вказаними документами підтверджено, що адвокатом надано позивачу послуги з професійної правничої допомоги.

Надані документи дозволяють встановити зміст наданих послуг та їх вартість.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Отже, законодавцем наведено чіткий перелік витрат, пов`язаних з правничою допомогою.

Суд враховує, що компенсація витрат часу адвоката на документальне оформлення наданих послуг є необґрунтованою, оскільки такі дії не є наданням правничої допомоги.

Враховуючи наведене, визначаючись із обґрунтованістю заявлених витрат на правничу допомогу, суд виходить із того, що предмет спору у даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та підготовка позову, не вимагала значного обсягу юридичної та технічної роботи, тому суд вважає обґрунтованим, об`єктивним та таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000,0 грн.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вулиця Пушкінська, 46, місто Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.08.2020 №00601/5806-2038 у сумі 25000,00 грн. за 2016 рік.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.08.2020 №00602/5806-2038 у сумі 25000,00 грн. за 2017 рік.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 10.08.2020 №00603/5806-2038 у сумі 12 500,00 грн. за 2018 рік.

Визнати протиправну відмову Головного управління ДПС у Харківській області повернути надмірно сплачені до Державного бюджету України грошові кошти за податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2016 №111/1304, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 14.03.2017 №2038-121/1303, яким визнано суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 03.06.2019 №0-2038, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок в розмірі 12500,00 грн.

Зобов`язати ГУ ДПС у Харківській області підготувати і передати для виконання відповідному органу Державної казначейської служби України висновок про повернення з державного бюджету надміру сплачених сум за податковим повідомленням-рішенням від 16.05.2016 №111/1304, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 14.03.2017 №2038-121/1303, яким визнано суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок у розмірі 25000,00 грн.; податковим повідомленням-рішенням від 03.06.2019 №0-2038, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок в розмірі 12500,00 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1816,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,0 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 11.06.2021.

Суддя О.В. Ніколаєва