Справа № 399/243/21
Суддя: Лях М. М.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 399/243/21
Провадження № 2-а/399/4/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2021 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Онуфріївка в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП сержанта поліції Геращенка Максима Миколайовича, інспектора взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Шевченка Антона Юрійовича, Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати дії поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП сержанта поліції Геращенка М.М. та інспектора взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Шевченка А.Ю. протиправними та скасувати складені ними постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 159856 та серії НК № 159857 від 30.03.2021 за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафів.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.03.2021 він прибув до Ленінського районного суду м. Кропивницького, який розташований за адресою: вул. Велика Перспективна, 40, м. Кропивницький для подачі через канцелярію процесуальних документів. Перед судом паркування автомобілів заборонене, тому він почав шукати місце для паркування. По вул. Велика Перспективна, перед площею, яка розміщена перед обласною радою, почав виїжджати автомобіль, який попросив його пропустити. Будь-яких дорожніх знаків, які б забороняли в тому місці зупинку транспортних засобів, він не бачив. Поряд стояли інші автомобілі. Оскільки йому потрібно було небагато часу, щоб подати до канцелярії суду документи, то він вирішив припаркуватися на його місце. Повернувшись до автомобіля побачив, що біля нього знаходилося 6-8 поліцейських, які заявили про порушення ним правил дорожнього руху, а саме, що він зупинився на перехресті. На вимогу поліцейського пред`явити особисті документи він пред`явив. Після цього поліцейський почав складати постанову про накладення адміністративного стягнення серії НК № 159856 від 30.03.2021, не виконавши вимоги ст. 251 КУпАП, за те, що він, начебто, зупинився в пішохідній зоні, а саме, керуючи транспортним засобом здійснив зупинку ближче 10 м від краю перехрещуваної проїздної частини, чим порушив п.п. 15.9. ґ ПДР України. Дали підписати постанову, але не дали написати заперечення. Наклали адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Пізніше в п. 8 вказаної постанови дописали, що до постанови додаються відео з БК № 093.

В цей час інший поліцейський склав іншу постанову серії НК № 159857 від 30.03.2021, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України, за те, що 30.03.2021 о 14 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом, здійснив зупинку у місці, де створив перешкоду для руху пішоходів, чим порушив п.п. 15.10. д ПДР України, за що наклали адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Пізніше в п. 8 вказаної постанови дописали, що до постанови додаються відео з БК № 00 161.

Вважає, що обидві постанови є протиправними та підлягають скасуванню оскільки інспектори при їх винесенні не керувалися жодними допустимими доказами, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення.

Стосовно відеозаписів із нагрудних камер працівників поліції вважає, що в розумінні ст. 251 КУпАП відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки оскаржувані постанови не містять даних про технічні засоби, якими здійснено відеозапис правопорушення і, як наслідок, в силу положень ч. 3, 4 ст. 70 КАС України відеозаписи нагрудних відеокамер поліцейських є недопустимими доказами, оскільки одержані з порушенням порядку, встановленого нормами процесуального права. А тому, в разі надання поліцейськими відеозаписів з бодікамер, такі записи як доказ є неприйнятними.

Крім того, зазначив, що правопорушення він не вчиняв, оскільки на даному перехресті відсутні відповідні дорожні знаки, які забороняють рух транспортних засобів.

Вказані обставини змусили його звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі: поліцейський взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП сержанта поліції Геращенко М.М. та інспектор взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенант поліції Шевченко А.Ю. у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в їх відсутність до суду не надійшло. Надали відзиви на адміністративний позов, згідно яких просять в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки порушень при винесенні ними оскаржуваних постанов не вбачають. Одночасно зазначили, що відеозаписи з місця події, що є доказами у справі, зазначені у відповідних графах оскаржуваних постанов, з технічних причин були видалені із серверу для зберігання, у зв`язку з чим додати їх в якості доказів немає можливості.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Кіровоградській області ДПП в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Надіслав на адресу суду відзив, згідно якого вважає, що поліцейські діяли в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений законом України «Про національну поліцію» та КУпАП, виконуючи свої службові обов`язки, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Із копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 159856 від 30.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 30.03.2021 року о 14 год. 10 хв. у місті Кропивницький по вулиці Велика Перспективна, 36, керував транспортним засобом (далі взагалі неможливо прочитати фабулу постанови), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 340 гривень. Далі знов неможливо розібрати.

Із копій постанови про накладення адміністративного стягнення по справам про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 159857 від 30.03.2021 судом встановлено, що ОСОБА_1 30.03.2021 року о 14 год. 10 хв. у місті Кропивницький по вулиці Велика Перспективна, 36, керував транспортним засобом (далі взагалі неможливо прочитати фабулу постанови), порушив п.п.15.10 (д) ПДР України адміністративне правопорушення, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 340 гривень. Далі знов неможливо розібрати написане.

Тобто, з оскаржуваних постанов неможливо встановити обставини, які були встановлені поліцейськими під час розгляду справи.

Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі, прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена, зокрема, ч.1, 2, 3, 5, 6, 8, 10, 11 ст.121, ст.121-1, 121-2, ч.1, 2,3, 5, 6 статті 122, ч.1 ст.123, ст.125, ч.1, 2,4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З оскаржуваної постанови серії НК № 159857 вбачається, що водій ОСОБА_1 порушив п.п. 15.10 (д) ПДР України, згідно якого стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів.

Разом з тим, з оскаржуваної постанови серії НК № 159856 неможливо встановити, який пункт Правил дорожнього руху України було порушено позивачем.

Позивач посилається на те, що при розгляді адміністративної справи службові особи органів поліції відмовилися виконувати вимоги ст. 251, ст. 252 КУпАП. Стверджує, що вказаних в постановах правопорушень не вчиняв. Відповідачі не надали суду доказів на спростування зазначених позивачем заперечень, посилаючись на те, що записи з місця події з технічних причин були видалені із серверу для зберігання, у зв`язку з чим додати їх в якості доказів немає можливості.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Так, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Доказів надання позивачу можливості в повному обсязі скористатись правами, передбаченими ст. 268 КУпАП та того, що права при розгляді справи про адміністративне правопорушення були роз`яснені позивачеві під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем у встановленому порядку суду не надано.

В якості доказу відповідачами наданий диск з відеофіксацією з місця вчинення адміністративного правопорушення, що здійснювалась на портативний відеореєстратор ВА0093, згідно якого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачеві були роз`яснені його права, але не було надано можливість, на його прохання, скористатися безоплатною правовою допомогою.

Водночас, як зазначив позивач, і не спростоване відповідачами, при винесенні постанов відповідачі не надали йому можливості скористатися своїми правами, надати заперечення та розглянули справи без надання позивачу права на подачу доказів правомірності своїх дій.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана, по-перше, встановити склад правопорушення, яким відповідно до статті 9 КУпАП є протиправна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП визначено, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Зазначені положення повністю відповідають і вимогам п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», які вказують, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

За змістом зазначених норм, поліцейські не були зобов`язані складати протоколи про адміністративні правопорушення щодо ОСОБА_1 , разом з тим, вони мали право це зробити з урахуванням того, що особа заперечувала факт вчинення ним правопорушень та для збереження доказів правопорушень, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП міг бути доказом вчинення правопорушень із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються (рапорт, пояснення, фотофіксація, цифровий носій відеозапису, тощо), однак такі докази зібрані не були.

Зважаючи на те, що відповідачами не надано відповідних доказів, суд приходить до висновку, що жодним доказом наявність адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП в діях позивача встановлена не була.

Отже, відповідачами при виявлені правопорушення, фіксації правопорушення, формуванні доказової бази (матеріалів справи), розгляду справи про адміністративне правопорушення не дотримано вимог ст. 258 КУпАП, оскільки після виявлення факту вчинення правопорушення працівник поліції зобов`язаний зібрати належні та допустимі докази такого правопорушення.

Як зазначено в адміністративному позові, в пункті 8 оскаржуваних постанов «До постанови додаються» відповідачами дописано додані докази, а саме, відео з БК № 093 та відео з БК № 00 161. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що в зазначеному пункті 8 оскаржуваних постанов текст не можливо прочитати. Відповідачі у наданих відзивах заявлений факт не спростували.

Окрім того, у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП Конституційний суд України в своєму рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 зазначив, що провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення.

Також Суд у наведеному Рішенні аналізує можливість притягнення особи до відповідальності у так званому скороченому провадженні. При цьому Суд вказує, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень розгляду у скороченому провадженні не підлягають та навіть у випадку, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, стадія фіксації адміністративного правопорушення та формування матеріалів справи є обов`язковою і має передувати такому розгляду справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідали вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В ній повинні бути докази на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказані мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17, де вказано, що правомірність постанови має ґрунтуватися на тому, що факт правопорушення є доведеним і при її ухваленні процедура була дотримана. При цьому, також зазначено, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що відповідачами правомірність своїх рішень не доведено.

Враховуючи викладене, суд вважає висновки поліцейських про порушення позивачем ПДР припущеннями та такими, що не підтверджені фактичними даними для доказування вини особи, оскільки обставини з якими закон пов`язує настання даних подій відповідачем не доведені.

Приписами ст. 129 Конституції України передбачено, що норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15.02.2013).

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Наведене свідчить, що під час винесення постанови були порушені норми чинного законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачами, як суб`єктами владних повноважень, на яких покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено правомірність винесення оскаржуваних постанов про адміністративне правопорушення. Посилання позивача на те, що на перехресті були відсутні відповідні дорожні знаки, які забороняють рух транспортних засобів знайшли підтвердження в судовому засіданні. Так, з наданих позивачем фотоматеріалів з місця події вбачається, що на місці події відсутній дорожній знак 3.1 «Рух заборонений», а лише позначено початок пішохідної зони знаком 5.33 та встановлена табличка 7.3.3, яка показує напрямок дії знаку, розташованого перед перехрестям, та табличка з назвою вулиці «Дворцова» /а.с. 13/.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи дії відповідачів на відповідність вищевказаним критеріям, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані постанови в справі про адміністративне правопорушення, посадовими особами не було їх мотивовано та не дотримано встановленого законом порядку їх винесення, поліцейськими при їх винесенні не було зібрано відповідні докази, що підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому постанови підлягають скасуванню у судовому порядку.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні встановлено, що позиція позивача щодо відсутності в його діях складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП нічим не спростовується, поліцейськими при винесенні рішень про притягнення до адміністративної відповідальності позивача не були дотримані положення КУпАП щодо необхідності з`ясування всіх обставин справи, а тому суд вважає, що постанови серії НК № 159856 та серії НК № 159857 від 30 березня 2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу є протиправними та підлягають скасуванню.

При цьому суд враховує, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України при обґрунтованості заявлених вимог щодо наявності підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд уповноважений закрити справу про адміністративне правопорушення, а тому з метою повного відновлення прав позивача суд вважає необхідним закрити справу про адміністративне правопорушення щодо нього.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП сержанта поліції Геращенка Максима Миколайовича та інспектора взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Шевченка Антона Юрійовича, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, адже відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Частиною 3 ст. 286 КАСУ передбачено вичерпний перелік рішень, які має право прийняти місцевий загальний суд як адміністративний за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, а саме:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, вимоги позивача про визнання дій поліцейських щодо винесення вищевказаних постанов протиправними не підлягають задоволенню, оскільки наведеною нормою не передбачено такого способу захисту. Також суд враховує що відповідно до вимог ст. 222 КУпАП саме до компетенції органів Національної поліції України відносяться повноваження щодо розгляду справ (підвідомчість) та винесення постанов про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачене ст. 122 ч. 1 КУпАП.

Керуючись ст.ст.2, 5, 9, 77, 122, 123, 132, 134, 139, 143, 242, 243, 244, 245, 246, 286 КАС України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП сержанта поліції Геращенка Максима Миколайовича, інспектора взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенанта поліції Шевченка Антона Юрійовича та Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанов про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 159856, винесену 30 березня 2021 року поліцейським взводу 2 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП сержантом поліції Геращенком Максимом Миколайовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК № 159857, винесену 30 березня 2021 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Кіровоградській області ДПП лейтенантом поліції Шевченком Антоном Юрійовичем відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю події і складу правопорушення.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня складення судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма у часниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Лях