Справа № 240/2222/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
07 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/2222/21
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Шимоновича Р.М.,
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови йому у переведенні на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести його на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року №889- VIII з 05.11.2020 року;
- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подати у десятиденний строк, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем протиправно відмовлено у переведенні на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки має більше 20 років загального стажу державної служби, з яких 2 роки 0 місяців 3 дні військова служба, яку він проходив у період з 06.05.1976 року 08.05.1978 року та 19 років 11 місяців 29 днів становить безперервний стаж роботи на різних посадах, які віднесені до категорії посад державних службовців у період з 27.01.1998 року по 23.01.2018 року. Позивач зазначив, що враховуючи те, що на момент виходу на пенсію за віком його стаж державної служби становив понад 20 років, він має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач, скориставшись своїм правом, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Таку позицію мотивував тим, що відповідно до записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 він був звільнений 06.02.2018 року з посади голови Любарської районної державної адміністрації. Законом України від 09.11.2017 №2190-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби" (далі - Закон №2190-VIII), посада голови місцевої державної адміністрації з 23.01.2018 не відноситься до посад державної служби. Відтак, рішення про відмову у переході на пенсію згідно Закону України "Про державну службу" являється обгрунтованим та правомірним.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебуває на обліку в Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.11.2020 року про переведення призначеної йому пенсії за віком на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним та безпідставним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується наступним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом врегульовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Суд відмічає, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду (частина третя статті 45 Закону № 1058-IV).
Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України "Про державну службу".
01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статі 37 Закону №3723-XII, але за умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Так, частиною першою статті 37 Закону №3723-XII визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
З огляду на зміст зазначених норм чинного законодавства, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Після набрання чинності Законом №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постановах від 22 травня 2020 року у справі №263/9612/16-а, від 12 квітня 2021 року у справі №591/3924/16-а.
Щодо не зарахування до стажу державної служби періодів роботи позивача на посадах в органах місцевого самоврядування, суд зазначає таке.
Статтею 46 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.
Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Отже, у даному випадку, слід керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року №283.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».
Так, абзацом 13 пункту 2 Порядку № 283 передбачено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Згідно п. 4 Порядку № 283 обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Необхідно врахувати, що пунктом 4 частини 2 статті 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".
Як встановлено із наданих документів та записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 працював:
- 01.09.1975 р. по 30.04.1976 р. - період навчання;
- 06.05.1976 р. по 08.05.1978 р. - військова служба;
- 20.08.1978 р. по 30.11.1979 р. - період роботи в ДГ "Нова перемога";
- 01.09.1980 р. по 31.01.1985 р. - період навчання;
- 21.02.1985 р. по 26.01.1998 р. - період роботи в КСП "Іскра";
- 27.01.1998 р. по 29.07.1998 р. - головний агроном Любарського районного управління сільськогосподарського і продовольства;
- 30.07.1998 р. по 01.07.2000 р. - головний агроном Любарського управління аропромислового комплексу райдержадміністрації;
- 02.07.2000 р. по 06.11.2001 р. - начальник відділу виробництва та переробки с/г продукції Любарського районного управління сільського господарства і продовольства;
- 07.11.2001 р. по 28.07.2005 р. - перший заступник по виробництву Любарського управління сільського господарства і продовольства;
- 29.07.2005 р. по 01.02.2006 р. - заступник начальника управління, начальник відділу організації виробництва та інженерно-технічного забезпечення управління агропромислового розвитку Любарської райдержадміністрації;
- 02.02.2006 р. по 08.07.2010 р. - заступник начальника управління, нчальник відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку Любарської райдержадміністрації;
- 09.07.2010 р. по 14.09.2011 р. - начальник управління агропромислового розвитку Любарської райдержадміністрації;
- 15.09.2011 р. по 03.02.2012 р. - начальник відділу організації виробництва, переробки та маркетингу сільськогосподарської продукції управління агропромислового розвитку Любарської райдержадміністрації;
- 04.02.2012 р. по 17.03.2015 р. - начальник управління агропромислового розвитку Любарської райдержадміністрації;
- 18.03.2015 р. по 30.03.2016 р. - перший заступник голови Любарської райдержадміністрації;
- 31.03.2016 р. - 30.09.2020 р. - голова Любарської РДА.
Проте, з даного приводу, суд відмічає, що стаття 14 Закону № 2493-III встановлює категорії посад в органах місцевого самоврядування, відповідно до яких: четверта категорія - посади голів постійних комісій з питань бюджету обласних, Київської та Севастопольської міських рад (у разі коли вони працюють у раді на постійній основі), керівників управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, Севастопольської міської та секретаріату Київської міської рад, секретарів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, заступників міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) голів з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів, директорів, перших заступників, заступників директорів департаментів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад, міських (міст районного значення) голів, селищних і сільських голів, посади заступників голів районних рад; сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується (служба), зокрема, робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.
Таким чином, посада голови районної державної адміністрації, відповідно до статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", пункту 2 Порядку № 283 входить до переліку посад, які зараховуються до стажу державної служби.
Вказані обставини вказують на безпідставність доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області проте, що стаж роботи на посаді в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований як стаж державного службовця, який за наявності відповідного стажу дає право на призначення пенсії державного службовця.
Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2019 року за результатом розгляду справи №№530/1812/16-а зазначив, що час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» зараховується до стажу державної служби.
Щодо зарахування до стажу державної служби проходження позивачем військової служби, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військова служба зараховується до стажу роботи незалежно від місця її проходження.
Положеннями ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з п.1 ст.8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, згідно п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 встановлено, що до стажу державної служби включаються, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.
Таким чином, з наведених положень слідує, що час проходження військової служби зараховується громадянам до загального трудового стажу, до стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач у період з 06.05.1976 р. по 08.05.1978 р. проходив службу в Збройних Силах Союзу ССР. Відтак, період проходження позивачем військової служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби.
Враховуючи положення статтей 25, 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року, пункту 8, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, пункту 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283, строкова військова служба в Збройних Силах Союзу ССР у період з 06.05.1976 р. по 08.05.1978 р. тривалістю 2 роки 0 місяців 3 дні та безперервна робота в органах та установах на посадах, віднесених до державної служби у період з 27.01.1998 року по 01.05.2016 року тривалістю 18 років 2 місяці 29 днів підлягає зарахуванню до стажу державної служби, що складає загалом більше ніж 20 років дає позивачу право переходу на інший вид пенсії відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII.
Підсумовуючи викладене, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність відмови у переведенні позивача на пенсію за віком згідно з Законом України "Про державну службу".
Частиною 3 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
З матеріалів справи встановлено та не заперечується сторонами, що про переведення з одного виду пенсії на інший ОСОБА_1 звернувся 05.11.2020 року, у зв`язку з чим позивач має право на призначення пенсії за віком згідно Закону України "Про державну службу" саме з 05.11.2020 року.
Щодо встановлення судового контролю за виконанням відповідачем судового рішення та зобов`язання у десятиденний строк, з моменту набрання рішенням законної сили подати звіт про його виконання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, зобов`язати надати сторону звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не обов`язок. Вимога щодо подачі звіту про виконання судового рішення слугує стимулюючим засобом для його виконання.
Матеріали справи не містять жодного доказу того, що відповідач може ухилятися від виконання судового рішення. Тому відсутні обґрунтовані підстави для зобов`язання відповідача подати суду такий звіт.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Оцінюючи докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -
Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за нормами Закону України "Про державну службу".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ з 05 листопада 2020 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 червня 2021 року.

Суддя Р.М.Шимонович