Справа № 160/2562/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/2562/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Мельника В.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року

у адміністративній справі № 160/2562/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцов Ігора Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року задоволено адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро», визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни від 21.12.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди №63971387, а також стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2 951,00 (дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 00 копійок) грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутонос Л.А. було подано апеляційну скаргу, в якій апелянт посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року та постановити нове рішення, яким у задоволені позову ТОВ «Дніпроагро» про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця в сумі 468776,60 грн. винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутонос Л.А. у виконавчому провадженні № 63971387 від 21.12.2020 року відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована протиправністю розгляду судом справи в спрощеному порядку, без повідомлення сторін та без їх участі в судовому засіданні, внаслідок чого було порушено право захисту відповідача, оскільки останній був позбавлений можливості надати пояснення щодо викладених обставин справи та звернути увагу суду на неправомірність дій позивача в межах виконавчого провадження.

Обґрунтовуючи неповноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин спірних правовідносин та помилковість застосування до них норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, апелянт звертає увагу на відкриття виконавчого провадження № 63971387 постановою від 21.12.2020 року, винесеної ним за заявою стягувача ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна», що подана була на виконання виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Вдовіною Л.Л. виконавчого напису № 6180 від 16.12.2020, тому з вказаної дати (21.2.2020) було розпочато примусове виконання на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» і відповідно, одночасно 21.12.2020 були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про арешт коштів боржника, що відповідає положенням ч.1 ст.5, ч.1 ч.4 ст.26, ч.1 ч.2 ст.27, ст.31, ст.37, ст.39, ч.1 ч.3 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII та ч.1 ст.1, ч.1 ст.5, ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII, а також приписам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 і Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року. За вказаних обставин, апелянт вважає, що у суду не було жодних правових підстав для визнання протиправною і скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни від 21.12.2020 року про стягнення з боржника основної суми винагороди по виконавчому провадженню №63971387.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач не погоджуючись з доводами апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні рішення у цій справі, та вказує на обґрунтованість застосування судом при винесені рішення положень ч.4 та ч.5 ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII та п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року, зміст яких свідчить про правильність висновків суду першої інстанції в частині необхідності визначати розмір основної винагороди приватного виконавця у процентному відношенні від фактично стягнутої у примусовому порядку суми боргу, а не від суми, яка зазначена у виконавчому документі. Позивач вважає, що в апеляційній скарзі відповідач не обґрунтував та не довів неправильності тлумачення судом згаданих норм права, а також не зазначив неможливість застосування до спірних правовідносин положень цього закону і не вказано, який Закон повинен був бути застосований судом першої інстанції у цій справі. Крім того, позивач акцентує увагу апеляційної інстанції на тому, що відповідно до положень п.1 ч.1 ст.10, ч.1 ст.45, ч.1 ч.3 ст.47, ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець є таким, що забезпечив виконання рішення лише в тому випадку, коли внаслідок його дій (рішень) відбулося списання грошей з рахунку боржника на відповідний рахунок виконавця. Підтвердженням того, що стягнення з боржника основної винагороди приватному виконавцю має відбуватися виходячи із сум, що була фактично стягнута з рахунку боржника на рахунок виконавця, на погляд позивача свідчить п.3 ч.1 ст.45 Закону «Про виконавче провадження», який вказує, що при розподілі стягнутих з боржника грошових сум у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основної винагороди приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми.

Також у відзиві позивача зазначає про недоречність посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду у справах № 480/3452/19, № 750/7624/17, № 805/1174/17а, оскільки правовідносини у вказаних справах не є подібними тим, які є предметом спору у цій справі № 160/2562/21, в якій йдеться про сплату основної винагороди приватному виконавцю у виконавчому провадженні, де виконувалося рішення майнового характеру, а сума боргу за виконавчим документом була самостійно та добровільно сплачена боржником на рахунок кредитора, тобто, не була стягнута виконавцем з рахунку боржника на рахунок виконавця примусово. Разом з тим, на відміну від вказаних обставин, у розглянутих Верховним Судом справах, на які посилається відповідач, спір взагалі не стосується застосування положень ч.4 ч.5 ст.32 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця. Також позивач вважає безпідставними вимоги апелянта про скасування судового рішення з підстав відмови судом у розгляді справи із викликом сторін та за їх участі, оскільки згідно абз.2 ч.2 ст.317 КАСУ порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. За вказаних обставин позивач просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши за матеріалами справи повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх юридичної оцінки і застосування до них норм матеріального права, судова колегія дійшла висновку про задоволення вимог апелянта та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям у цій справі іншого рішення, виходячи з нижченаведеного.

Судом першої інстанції під час розгляду даної справи встановлено, що на підставі вчиненого 16.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. виконавчого напису за №6180 про стягнення з боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» коштів у розмірі 4 687 765,99 грн. на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна», вказаний стягувач 17.12.2020 року звернувся до приватного виконавця з заявою про відкриття виконавчого провадження задля примусового виконання вказаного виконавчого напису нотаріуса (а.с.65 оборот 66 т.1), з одночасним направленням копії зазначеної заяви на адресу позивача.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. після отримання заяви стягувача ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» разом з оригіналом виконавчого напису нотаріуса № 6180 від 16.12.2020, було 21.12.2020 року винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63971387 (а.с.69оборот-70 т.1) для примусового виконання виконавчого напису № 6180 від 16.12.2020 (який вступив у законну силу 16.12.2020) про стягнення з боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» коштів у розмірі 4 687 765,99 грн., з одночасним зобов`язанням боржника подати декларацію про доходи та майно, і попередженням боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Пунктом третім цієї постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63971387 було також стягнуто з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% від суми основного боргу, а саме - 468776,6 грн.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 63971387 відповідачем направлялася сторонам виконавчого провадження, з роз`ясненням права її оскарження у встановленому Законом «Про виконавче провадження» порядку та строки, а також учасники виконавчого провадження повідомлялись про можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження за адресою в мережі Інтернету (вказаної у постанові) і із застосуванням (зазначеного в цій же постанові) ідентифікатора для доступу, про що прописано у пунктах 4-6 Постанови від 21.12.2020 року (а.с.70 т.1).

Факт направлення сторонам виконавчого провадження постанови про відкриття виконавчого провадження підтверджується долученими до матеріалів адміністративної справи копіями: супровідного листа вих.№3062 від 21.12.2020 (а.с.70 оборот т.1); та супровідного листа вих.№3060 від 21.12.2020 (а.с.69 оборот т.1), в якому окрім повідомлення про винесення постанови, сторонам роз`яснювалося про можливість добровільного її виконання шляхом перерахування суми заборгованості і основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження на певний рахунок (реквізити якого наведено в цьому листі).

Також, судом першої і апеляційної інстанцій за матеріалами адміністративної справи встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Л.А. після відкриття виконавчого провадження №63971387, в рамках цього провадження було вжито ряд заходів, направлених на примусове виконання виданого нотаріусом виконавчого напису № 6180 від 16.12.2020 про стягнення з боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» коштів у розмірі 4 687 765,99 грн, а саме, 21.12.2020 року винесено:

- постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою встановлено розмір мінімальних витрат на суму 400,00 грн (а.с.71 т.1), копія якої була направлена на адресу сторін у виконавчому провадженню супровідним листом за вих.№3063 від 21.12.2020 (а.с.72 т.1);

- постанову про стягнення з боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» основної винагороди (а.с.72оборот-73 т.1), за змістом якої, підставою для стягнення з боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» основної суми винагороди в розмірі 468776,6 грн. на користь приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А., стало невиконання боржником самостійно виконавчого документу про стягнення боргу у сумі 4 687 765,99 грн. на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна». Зазначена постанова про стягнення основної винагороди приватного виконавця була направлена боржнику (п.2 Постанови) супровідним листом за вих. № 3064 від 21.12.2020 (а.с.73 оборот т.1), з одночасним роз`ясненням, що ця постанова може бути оскаржена у строк та у порядок, встановлені законодавством, а відповідно до вимог ст.27 та ст.45 Закону «Про виконавче провадження» і п.2 ч.2 та ч.7 ст.31 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» постанова є окремим виконавчим документом у разі її пред`явлення до стягнення з боржника основної винагороди (про що прописано у пунктах 3 та 4 Постанови);

- постанову про арешт майна боржника (а.с.74 т.1), якою з метою забезпечення стягнення та усунення можливостей здійснення відчуження майна боржника, на належне боржнику майно було накладено арешт в межах суми звернення до стягнення загальним розміром 5156942,59 грн. (з урахуванням боргу, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів), з одночасним роз`ясненням права її оскарження;

- постанову про арешт коштів боржника (а.с.78 т.1), якою з метою забезпечення стягнення, на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, було накладено арешт на рахунки ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» на суму 5156942,59 грн. (з урахуванням боргу, основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів), з одночасним роз`ясненням права її оскарження, та направленням її копії на виконання до банківських, інших фінансових установ, та сторонам виконавчого провадження, що підтверджується долученими до адміністративної справи копією супровідного листа про його відправку на адресу сторін виконавчого провадження та ПАТ «Банк Восток» і АТ «ОТП банк» (а.с.87 оборот т.1), а також фіскальними чеками Укрпошти про поштове рекомендоване відправлення на адресу ПАТ «Банк Восток» і АТ «ОТП банк» (а.с.89 т.1);

- постанову про арешт коштів боржника (а.с.112 т.1), якою накладено арешт на грошові кошти боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро», що містяться на конкретно вказаних у постанові рахунках АТ «ОТПбанк», та на всіх інших відкритих рахунках цього банку, і на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів на які накладення арешту або звернення до стягнення заборонено законом.

Окрім прийнятих приватним виконавцем вищенаведених постанов, судова колегія у даній справі також вважає за необхідне звернути увагу на інші заходи примусового впливу, які вживалися приватним виконавцем та спонукали боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» розпочати сплату боргу по вчиненому 16.12.2020 року приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л. виконавчому напису за №6180 (а.с.121оборот т.1), в якому пропонувалося на підставі Акту про протест про не оплату, оформленого приватним нотаріусом 04.12.2020 та зареєстрованого за № 5989 (а.с.121 т.1), на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна», як законного векселедержателя простого векселя серії АА № 2731542 від 10.08.2020 року виданого ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро», стягнути суму по векселю у розмірі 4687765,99 грн.

Так, в межах виконавчого провадження ВП № 63971387, задля забеспечення виконання виконавчого напису нотаріуса за №6180 про стягнення з боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» коштів у розмірі 4 687 765,99 грн. на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна», приватним виконавцем було також направлено:

- на адресу боржника Виклик/Вимогу за вих№ 63971387 від 21.12.2020 (а.с.75 т.1), яким керівник ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» зобов`язувався до сплати боргу за виконавчим документом (виконавчим написом нотаріуса за №6180) а також до надання підтверджуючих документів про сплату, інформації та документів (перелічених у запиті), з обов`язковим письмовим повідомленням про повне чи часткове самостійне виконання виконавчого напису нотаріуса за №6180, або про виникнення обставин, що зумовлюють зупинення виконавчого провадження. Одночасно позивачу було роз`яснено про відповідальність за невиконання законних вимог приватного виконавця;

- до АТ «Таксомбанк» «Вимогу приватного виконавця» за вих.№3085 від 24.12.2020 (а.с.82оборот-83 т.1), за змістом якої банк зобов`язувався терміново, протягом 5-ти робочих днів, надати вичерпну інформацію про залишок коштів на рахунках боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро»;

- до ПАТ «Банк Восток» «Вимогу приватного виконавця» за вих.№3085 від 24.12.2020 (а.с.86-87 т.1), за змістом якої банк зобов`язувався терміново, протягом 5-ти робочих днів, надати вичерпну інформацію про залишок коштів на рахунках боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро»;

- до ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» «Вимогу», оформлену листом від 21.12.2020 вих№915/63971387 (а.с.76 т.1), в якій стягувачу пропонувалося здійснити додаткове авансування виконавчого провадження №63971387 в розмірі 400,00 грн., а після отримання від ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» запропонованої оплати витрат у виконавчому провадженні в сумі 400,00 грн. згідно платіжного доручення № 160019308 (а.с.90 т.1), Розпорядженням приватного виконавця № 63971387 (а.с.89оборот т.1) згідно платіжного доручення № 4996 (а.с.90оборот т.1) на рахунок приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. було перераховано витрати по виконавчому провадженню у сумі 331,00 грн.;

- до АТ «ОТПбанк» «Вимогу приватного виконавця» за вих.№122/915/63971387 від 09.02.2021 (а.с.113 т.1), якою вимагалося надати інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух кошті з 21.12.2020 по день надання відповідді, та операцій по рахункам боржника, а також договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком стосовно боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро»;

Також приватним виконавцем направлялися запити, на які приватний виконавець отримав відповіді (т.1 а.с.76оборот, а.с.77, а.с.79-83, а.с.84, а.с.95-96, а.с.107-108), а саме:

- 21.12.2020 року за вих. № 92893078 - до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів;

- 21.12.2020 року за вих. № 92893009 до Державної фіскальної служби України про наявність рахунків у боржника;

- 21.12.2020 року за вих. № 238065043 до Державного реєстру речових прав та нерухоме майно, Реєстру прав власностіна нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів;

- 30.12.2020 року за вих. № 93364637 до Державної фіскальної служби України про наявність рахунків у боржника;

- 13.01.2021 року за вих. № 94039232 до Державної фіскальної служби України про наявність рахунків у боржника;

Більш того, приватний виконавець на виконання визначені завдань, визначених у ст.3 Закону України України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) щодо своєчасного, повного і неупередженого примусового виконання виконавчого напису нотаріуса за №6180 від 16.12.2020, направляв до установ банків розрахункові документи, оформлені з дотриманням Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті від 21.01.2004 року № 22, що містять вимогу приватного виконавця здійснити без погодження з платником переказ визначеної суми коштів з рахунку платника на рахунок отримувача, а саме, платіжні вимоги :

- до ПАТ АБ «Південний» на суму 5156942,59 грн.: за №ВП63971387/1 від 04.01.2021 (а.с.92 т.1), за №ВП63971387/2 від 04.01.2021 (а.с.92оборот т.1), за №ВП63971387/3 від 04.01.2021 (а.с.93 т.1), про що було сформовано реєстр платіжних вимог від 04.01.2021 (а.с.91оборот т.1);

- до АТ «Таскомбанк» направлялася платіжна вимога за №ВП63971387/1 від 04.01.2021 на суму 5156942,59 грн. (а.с.94оборот т.1), про що було сформовано реєстр платіжних вимог від 04.01.2021 (а.с.94 т.1). Проте, усі перелічені платіжні вимоги приватного виконавця були йому повернуті посадовими особами ПАТ АБ «Південний» 12.01.2021 року без виконання, та з посиланням на Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 року (а.с.99, 100, 101, 102, 103, 104 т.1), а АТ «Таскомбанк» листом від 21.2.2020 р. № 5820/47-БТ (а.с.108оборот т.1) повідомив приватного виконавця про залишок грошових коштів на трьох поточних рахунках боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро».

Вищеописані факти та обставини беззаперечно підтверджують, що після відкриття 21.12.2020 року виконавчого провадження ВП № 63971387 та винесення постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 21.12.2020 року, тобто після початку примусового виконання виконавчого документу, приватним виконавцем у період з 21.12.2020 року по 08.02.2021 року, тобто, протягом майже півтора місяця (49 календарних днів) вчинялася сукупність усіх установлених законодавством дій для примусового виконання виконавчого напису за №6180, вчиненого 16.12.2020 року приватним нотаріусом Вдовіною Л.Л., у тому числі і шляхом накладення арешту та звернення стягнення на кошти та рахунки ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро», які перебувають у банківських установах, що є самостійними стадіями обме ження (а зрештою і припинення) права власника рахунку або вкладника, що передбачені законодавством, оскільки саме у вказаний спосіб (накладення арешту та звернення стягнення на кошти та рахунки боржника) є діями приватного виконавця, якими він уповноважує посадових осіб фінансових органів та банківських установ в передбаченому законодавством порядку припинення видатко ві операції за рахунком власника або вкладника, що в подальшому надає можливості звернення стягнення на майно та кошти, що знаходиться в банку, тобто, для примусового відчуження (вилучення) для погашення виниклої у боржника заборгованості перед кредитором та приватним виконавцем.

Як встановлено за матеріалами справи, позивач у цій справі був визначально обізнаний як про відкриття виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса по стягненню з нього боргу у сумі 4 687 765,99 грн. на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна», та суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10% від суми основного боргу, а саме - 468776,6 грн., так і про інші вищеперелічені дії та рішення приватного виконавця, що вчинялися ним при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса у період з 21.12.2020 по 08.2.2021 року. Проте, позивач жодних із вчинених у виконавчому провадженні ВП № 63971387 дій та рішень приватного виконавця - до 19.02.2021 року не оскаржував, в тому числі і до суду, на що суд першої інстанції взагалі не звернув уваги, хоча чинним законодавством, яким врегульовано питання оскарження дій, бездіяльності та рішень державної виконавчої служби і приватних виконавців, чітко та зрозуміло визначено десятиденний строк оскарження, який відповідно до загальної норми ст.74 Закону № 1404-VIII застосовується до: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Так, згідно ч.5 ст.74 Закону № 1404-VIII передбачено оскарження Рішень та дій виконавця протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічний строк оскарження до адміністративного суду встановлений п.1 ч.2 ст.287 КАСУ (Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця), тому факт звернення ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» до суду тільки 19.02.2021 року з адміністративним позовом повинен був хоча б звернути на себе увагу суду першої інстанції, чого в даному випадку не сталося.

Судова колегія звертає увагу на те, що ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» у позові (а.с.1-4 т.1) жодним словом не згадує про причини пропуску ним 10-деного строку оскарження Постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни від 21.12.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню ВП №63971387, та не пояснює поважність причин пропуску строку оскарження вказаної постанови, хоча з тексту позовної заяви є очевидним про обізнаність позивача стосовно: відкриття виконавчого провадження 21.12.2020; винесення в межах цього виконавчого провадження 21.12.2020 року постанови про стягнення з боржника основної винагороди; а також про забезпечення приватним виконавцем в межах цього виконавчого провадження стягнення з позивача частини суми 11.01.2021 року за платіжною вимогою відповідача на загальну суму 5156942,59 грн., шляхом списання АТ ОТП БАНК з рахунків ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» суми 958,77 грн. що у сукупності в свою чергу свідчить про те, що позивач знав або, принаймні, повинен був знати про порушення його прав, свобод чи інтересів (якщо вважав, що таке відбулося), адже сам факт наявності зазначених постанов приватного виконавця та звернення на стягнення коштів позивача у банківських установах, вже створює негативні наслідки для позивача незалежно від їх змісту, і відповідно породжує право позивача а їх оскарження.

Водночас, ігнорування наведених фактів судом першої інстанції у цій справі, свідчить про порушення судом під час розгляду даної справи принципу об`єктивності, який є одним із найважливіших принципів правосуддя, що служить гарантією незалежності, безсторонності, неупередженості та справедливості суду.

Сумнівними на погляд судової колегії є також наведені позивачем в позовній заяві обґрунтування правильності обраного ним у цій справі способу захисту, з посиланням на положення ч.1 ст.5 КАСУ, на ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII та факт відкриття постановою приватного виконавця Шевцова І.В від 15.02.2021 року виконавчого провадження № 64521463 з приводу примусового виконання «постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 21.12.2020 по виконавчому провадженню ВП №63971387», оскільки самим позивачем не заявлялися вимоги про скасування вказаної постанови приватного виконавця Шевцова І.В від 15.02.2021 року виконавчого провадження № 64521463, і судом першої інстанції такі вимоги не вирішувалися.

При цьому варто зауважити, що перелічені у попередньому абзаці доводи позивача, так як і його посилання в обґрунтування позову у цій справі на протиправність та недопустимість стягнення суми основної винагороди за виконавчим документом «постановою про стягнення з боржника основної винагороди № 63971387 від 21.12.2020» - не наділяють позивача у цій справі абсолютним правом на звернення до суду за захистом своїх прав поза встановлених Законом строків. При цьому, сам факт відкриття 15.02.2021 року виконавчого провадження № 64521463 з приводу примусового стягнення основної винагороди приватного виконавця (постанова про відкриття ВП № 64521463 у цій справі не оскаржується), не може бути розцінений судом як об`єктивна причина, за наявності якої позивач незалежно від його волі був позбавлений можливості звернутися до суду у визначений законом десятиденний строк з позовом про скасування «постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 21.12.2020 по виконавчому провадженню ВП №63971387».

Описані вище факти та обставини, з приводу пропущення позивачем у цій справі строку оскарження Постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 21.12.2020 по виконавчому провадженню ВП №63971387, вже самі по собі свідчать про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

Разом з тим, у даному випадку судова колегія не вважає достатнім обмежуватися вищеописаними порушеннями процесуальних норм і з цих підстав скасовувати судове рішення, оскільки спір у цій справі між боржником ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» та приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни з приводу правомірності та обґрунтованості винесення Постанови про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 468 776,60 грн. від 21.12.2020 року був вирішений судом першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, а задовольняючи вимоги позивача у цій справі, суд першої інстанції виходив з помилкового розуміння положень ст.31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі Закон № 1403-VIII) та п.19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 643 від 08 вересня 2016 року (далі Порядок № 643), що призвело суд першої інстанції до незаконного висновку про те, що сума основної винагороди приватного виконавця повинна визначатися пропорційно до фактично стягнутої суми, і такою сумою суд визнав примусове стягнення з ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» грошових коштів лише в сумі 958,77 грн.

За вказаних у попередньому абзаці обставин, та з метою забеспечення єдості судової практики по даній категорії справ, а також задля обговорення «помилкової правової позиції» суду першої інстанції у цій справі, щоб унеможливити подальше неправильне трактування положень Законів № 1404-VIII і № 1403-VIII та Порядку № 643, суд апеляційної інстанції вважає за потрібне здійснити апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в повному обсязі по суті.

На спростування висновків суду першої інстанції у цій справі стосовно відсутності фактичного виконання відповідачем виконавчого напису нотаріуса в примусовому порядку, що саме і стало підставою для скасування оскаржуваної Постанови приватного виконавця від 21.12.2020 року про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 468 776,60 грн. по виконавчому провадженню ВП №63971387 апеляційний суд перш за все звертає увагу, що стягнення виконавчого збору чи основної винагороди приватного виконавця пов`язується саме з початком примусового виконання.

Випадки, коли виконавчий збір чи основна винагорода приватного виконавця не стягується чітко окреслені законодавцем у ч.5 ст.27 Закону № 1404-VIII та абз.1 ч.7 ст.31 Закону № 1403-VIII , і даний спірний випадок не входить до переліку вказаних норм. Відповідно, законодавець наголосивши на чіт означеному ним переліку випадків, коли не стягується основна винагорода приватного виконавця, тим самим підкреслив, що можливість отримання виконавцем виконавчого збору (основної винагороди) не пов`язується ні з вчиненням виконавцем певних виконавчих дій протягом усього часу тривання виконавчого провадження, яке призвело до фізичного стягнення коштів на користь стягувача з боржника, ні з фактично стягнутою сумою за виконавчим документом, як про це зазначає суд першої інстанції в схожому рішенні.

Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження ним вирішується питання про стягнення виконавчого збору, або основної винагороди приватного виконавця, і у вказаний спосіб виконавець зобов`язується діяти у разі, якщо на час відкриття виконавчого провадження у нього (приватного виконавця стосовно даного випадку) відсутні відомості про повне виконання боржником в добровільному порядку рішення суду, виконавчого напису нотаріуса чи іншого виконавчого документу.

Зазначений вище алгоритм дій державного або приватного виконавця повністю узгоджується з приписами чинного законодавства, на яке посилався також і суд першої інстанції у своєму рішенні, та не спростовується сторонами адміністративної справи.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 1404-VIII примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених законом випадках - на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом № 1403-VIII. При цьому, державні та приватні виконавці під час здійснення професійної діяльності згідно ч.1 ст.5 цього Закону є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Також, ч.1 і ч.5 ст.26 Закону № 1404 встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення, і не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Окрім того, у постанові про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, в якій наведено визначення виконавчого збору, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та який стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З аналізу вказаних положень Закону №1404-VІІІ слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Хоча у процитованих вище нормах Закону № 1404 (ст.26 та ст.27) йдеться про порядок визначення та стягнення виконавчого збору, судова колегія вважає їх належними до врахування у спірних правовідносинах, оскільки відповідно до п.1 ч.1 ст.42 Закону № 1404-VIII виконавчий збір порівнюється з основною винагородою приватного виконавця, які є складовою коштів виконавчого провадження (до яких відноситься також: авансовий внесок стягувача, та стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження). Тим більш, що у ч.3 ст.45 Закону № 1404-VIII чітко прописано, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Разом з тим, судова колегія окремо звертає увагу на спеціальну норму відносно виниклого у цій справі спору, а саме, на положення ч.1 ст.31 Закону України № 1403-VIII, якою визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода, що складається з основної та додаткової (ч.2 ч.3 ч.4 ст.31 Закону № 1403-VIII). Оскільки спірною у цій справі є «основна винагорода» приватного виконавця, судова колегія зазначає, що цей вид винагороди встановлюється залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, а саме, у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Тобто, законодавець чітко визначив, що основна винагорода приватного виконавця встановлюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню, що також підтверджується положеннями ч.7 Закону № 1403-VIII відповідно якої, приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, де наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). При цьому, нормами вказаного Закону та прийнятих на його виконання інших нормативних актів, не передбачено умови зменшення відсотків або суми основної винагороди, що була визначена приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження, також як і не передбачено підстав та процедури зменшення визначально розрахованої суми основної винагороди на завершальній або іншій стадії виконавчого провадження.

Тобто, розрахована і зазначена при відкритті виконавчого провадження сума основної винагороди, безальтернативно залишається одному і тому ж розмірі протягом всього періоду вчинення примусових дій по виконавчому провадженню. Єдине, в чому законодавець надав альтернативу, це порядок стягнення основної винагороди, а саме: разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом; або після повного виконання рішення, виконавчого напису нотаріуса або іншого виконавчого документу, що прописано у ч.6 ст.31 Закону № 1403-VIII.

Отже, сума основної винагороди у розмірі 10 відсотків визначається та стягується виходячи з сум коштів, що підлягають примусовому стягненню за виконавчим документом, і це не залежить від вчинених виконавчих дій після відкриття виконавчого провадження, та не залежить від «розміру фактично стягнутих сум», як вказує суд першої інстанції в своєму рішенні (а.с.28оборот т.2). Визначення розміру винагороди пов`язано з фактом початку примусового виконання за виконавчим документом, що саме і пояснює зобов`язання виконавця винести постанову про стягнення основної винагороди одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Позивачем по справі при зверненні до суду з позовом у цій справі не наводилися та не обґрунтовувалися обставини, за наявності яких він вважає протиправною «Постанову про стягнення основної винагороди від 21.12.2020» на час її винесення приватним виконавцем одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 21.12.2020, яка винесена приватним виконавцем саме внаслідок невиконання самостійно та в добровільному порядку боржником ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» вчиненого 16.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. виконавчого напису за № 6180 про стягнення з ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» коштів у розмірі 4 687 765,99 грн. на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна».

Судом першої інстанції під час вирішення спору у цій справі також не встановлено і не описано в судовому рішенні підстав, за наявності яких Постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 468 776,60 грн. у виконавчому провадженні ВП № 63971387 слід вважати протиправною на час її винесення приватним виконавцем 21.12.2020 одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, хоча виходячи з визначених у ст.2 КАСУ критерій правомірності рішень суб`єкта владних повноважень, вказане питання є головним і вирішальним, оскільки адміністративний суд перевіряючи правомірність рішення суб`єкта владних повноважень має обов`язково застосувати та встановити: чи прийняті (вчинені) вони, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, не досліджуючи жодного із зазначених критеріїв, а обмежившись лише встановленим фактом відкриття Постановою приватного виконавця Шевцова І.В від 15.02.2021 року виконавчого провадження № 64521463 (яка у цій справі не оскаржується) з приводу примусового виконання Постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 21.12.2020 по виконавчому провадженню ВП №63971387, суд першої інстанції фактично вдався тільки до обговорення питання про відсутність правових підстав для стягнення з ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» основної винагороди приватному виконавцю після закриття виконавчого провадження ВП №63971387 відповідно п.9 ч.1 ст.39 Закону № 1403-VIII з підстав фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, захопившись обґрунтуванням того, що боржником ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» під час примусового виконання виконавчого напису нотаріуса на виконання вжитих приватним виконавцем дій було списання АТ ОТП БАНК з рахунків боржника лише суму 958,77 грн., а інша сума заборгованості перед ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» боржником була виплачена самостійно, тобто, без здійснення платежу на депозитний рахунок приватного виконавця, суд першої інстанції у такий спосіб фактично, вдався до надмірного формалізму в застосуванні правових норм, залишивши при цьому поза увагою зміст та суть спірних правовідносин, тобто: правомірності або протиправності винесення приватним виконавцем 21.12.2020 року Постанови про стягнення з боржника основної винагороди одночасно з відкриттям виконавчого провадження ВП № 63971387.

За наведених обставин, судова колегія наголошує, що не встановлення під час судового розгляду даної справи обставин, які б беззаперечно підтверджували протиправність «Постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди» станом на день її прийняття 21.12.2020 року у виконавчому провадженні ВП №63971387, а також відсутність достовірних і достатніх доказів того, що на момент прийняття 21.12.2020 року оскаржуваної у цій справі Постанови, приватний виконавець діяв поза межами своїх повноважень, чи не у спосіб, не в порядку та не на підставі чинного законодавства - є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі з підстав її незаконності та необґрунтованості.

Стосовно наведених в судовому рішенні першої інстанції доводів про підтвердження положеннями ст.ст.26,27,40,42,45,47 Закону № 1404-VІІІ та ст.31 Закону № 1403-VІІІ факту протиправності оскаржуваної у цій справі Постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 21.12.2020 у ВП №63971387, судова колегія зазначає, що суд першої інстанції вирішуючи спір у цій справі формально посилався на вказані положення Законів, фактично не аналізуючи їх та не розуміючи їх зміст, хоча саме цими спеціальними законами визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

У даному спірному випадку слід зазначити, що підставою виникнення відносин між позивачем і відповідачем у цій справі стало саме невиконання боржником ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» у добровільному порядку виконавчого напису нотаріуса, і дія цих відносин між позивачем та відповідачем тривала саме під час примусового виконання прийнятого до свого провадження приватним виконавцем виконавчого документу. При цьому, у боржника ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» було право вибору, тобто, він міг уникнути примусового виконання сплативши заборгованість перед ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» до відкриття виконавчого провадження № 63971387, або у період, наданий приватним виконавцем для добровільного виконання.

За вказаних обставин, судова колегія вважає цілком природнім, що боржник ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» має матеріально відповідати за невиконання у добровільному порядку своїх зобов`язань перед кредитором ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» та за не сплату самостійно коштів у розмірі 4 687 765,99 грн. на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна» по вчиненому 16.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. виконавчому напису за № 6180.

Отже, оскільки ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» - ні до набрання чинності виконавчого напису нотаріуса, ні до початку його примусового виконання по відкритому 21.12.2020 року виконавчому провадженню ВП № №63971387, позивачем не вживалися заходи добровільного виконання, а до розрахунку з кредитором споживача спонукали саме вжиті приватним виконавцем у період з 21.12.2020 по 09.02.2021 заходи примусу, судова колегія вказує на відсутність в діях боржника ознаків «добровільного виконання виконавчого напису нотаріуса по сплаті боргу кредитору, і відповідно судова колегія вважає, що у адміністративного суду відсутні правові підстави у спосіб непередбачений чинним законодавством звільнити позивача від сплати основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10 відсотків від суми стягнення за виконавчим документом (4 687 765,99 грн.), що складає суму у розмірі 468 776,60 грн.

Посилання позивача по справі та суду першої інстанції на положення ч.5 ст.31 Закону № 1403-VIII та п.19 Порядку № 643, як обгрунтування протиправності винесеної приватним виконавцем Постанови про стягнення з боржника основної винагороди по виконавчому провадженню ВП № 63971387 - судова колегія не визнає підставою для задоволення вимог ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» у цій справі, оскільки цитуючи вказані норми ні позивач, ні суд першої інстанції, не звернули уваги на те, що ч.5 ст.31 Закону № 1403-VIII вказуючи, що «сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми», у той же час зазначає у першій частині речення про умови для такої «пропорційної виплати», а саме, у разі «якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково». Тобто, для застосування положень ч.5 ст.31 Закону № 1403-VIII, необхідно звертатися до ч.4 ст.31 Закону № 1403-VIII, яка лише описує порядок стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця і крапка. Власне розуміння позивачем та судом першої інстанції змісту ч.5 ст.31 Закону № 1403-VIII є неправильним, оскільки у ч.4 цієі статті йдеться мова не про «суму стягнення за виконавчим документом», а про «основну винагороду приватного виконавця», сума якої за різних причин може бути не стягнута в повному обсязі разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом, як це передбачено ч.6 ст.31 № 1403-VIII.

На думку апеляційної інстанції, вищевикладені обставини не спростовуються змістом пункту 19 Порядку № 643, яким деталізовано механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця, оскільки сам Порядок № 643 затверджувався КМУ саме на виконання положень ст.13 та ст.31 Закону № 1403-VIII, якими в свою чергу не передбачається часткову сплату приватному виконавцю визначеної при відкритті виконавчого провадження основної винагороди.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності та з огляду на вимоги вищенаведених норм, якими встановлено, що початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, виконавчого напису та інших виконавчих документів, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового їх виконання шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню, судова колегія підкреслює, що боржником виконано виконавчий напис нотаріуса саме під час примусового його виконання, і саме завдяки вжитим приватним виконавцям діям, установлених законодавством для примусового стягнення усієї суми коштів з боржника, а тому судова колегія вважає, що сплата ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» боргу своєму кредитору (стягувачу по виконавчому провадженню) відбулася за результатом забезпечення приватним виконавцем повного виконання виконавчого документа, а тому відповідач має право на одержання основної винагороди у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом, тобто, вчиненим 16.12.2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. виконавчим написом за № 6180 про стягнення з ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» коштів у розмірі 4 687 765,99 грн. на користь ТОВ «Кортева Агрісаєнс Україна».

Враховуючи, що судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування до спірних у цій справі правовідносин норм матеріального та процесуального права було прийнято незаконне та необґрунтоване рішення, судова колегія вважає за необхідне задовольнити вимоги апеляційної скарги відповідача та скасувати рішення суду першої інстанції, прийнявши інше рішення по справі, яким відмовити у задоволені адміністративного позову ТОВ «Агропромислова компанія «Дніпроагро» у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року скасувати.

У задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова компанія «Дніпроагро» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного виконавці виконавчого округу Дніпропетровської області Шевцов Ігор Вікторович про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення основної винагороди у виконавчому провадженні - відмовити у повному обсязі.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя В.В. Мельник

суддя Д.В. Чепурнов