Справа № 500/1025/21
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 500/1025/21 пров. № А/857/9846/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Качмара В.Я., Мікули О.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 500/1025/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Дерех Н.В. у м. Тернопіль Тернопільської області 19 квітня 2021 року в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, дата складення повного тексту судового рішення 19 квітня 2021 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі також ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати ГУ ПФУ в Тернопільській області винним у протиправному та бездіяльному ухиленню від нарахування з 01.09.2019 заборгованої суми пенсії ОСОБА_1 без нарахування сум компенсації згідно Закону України від 19.10.2000 № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (надалі також Закон № 2050-III);

- зобов`язати відповідача перерахувати позивачу нараховану суму заборгованих з 01.09.2019 пенсійних виплат з врахуванням вимог Закону №2050-ІІІ та Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (надалі також Порядок №159).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив позивач, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права, просить рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог, наводячи норми матеріального права та окремі обставини справи вказує, що предметом позову є дотримання вимог Закону №2050-III та Порядку №159, а не перевірка належності виконання судового рішення у справі №500/231/20. Зазначеним рішенням суду вже доведено протиправність перерахунку та виплати пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці від 29.12.2006 № 13/110.

Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовляється здійснювати компенсаційні нарахування на суму заборгованості, виходячи з вимог Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до статті 54 Закону України від 28.02.1991 № 796-XII «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (надалі також Закон № 796-XII).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №500/231/20 визнано протиправними дії відповідача щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці, виданій Управлінням Державтоінспекції Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110 та зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії з 01.09.2019 з врахуванням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у вищезазначеній довідці.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2020 апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Тернопільській області залишено без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №500/231/20 без змін.

У відповідь на звернення позивача щодо перерахунку пенсії, ГУ ПФУ в Тернопільській області листом від 04.02.2020 №399-273/К-02/8-1900/21 повідомило позивача, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №500/231/20 з 01.09.2019 проведено перерахунок пенсії позивача, з врахуванням сум доплати за роботу у понаднормовий час та доплату за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці №13/110 від 29.12.2006 та проведено нарахування доплати пенсії за період з 01.09.2019 по 31.01.2021 в сумі 28755,24 грн. Також зазначено, що розмір пенсії позивача становить 16706,43 грн. та зазначено, що нарахована доплата в сумі 28755,24 грн за період з 01.09.2019 по 31.01.2021 внесена до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та що виплата нарахованої згідно рішення суду доплати буде проведена після виділення коштів на ці витрати.

Крім цього, у відповідь на звернення позивача від 15.02.2021 №690/К-1900-21, від 15.02.2021 №691/К-1900-21 та від 16.02.2021 №721/К-1900-21 щодо перерахунку пенсії на виконання рішення суду, відповідач листом від 22.02.2021 №702-690/К-02/8-1900/21 повідомив, що виплата нарахованої згідно рішення суду доплати буде проведена після виділення коштів на ці витрати. Одночасно повідомлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №500/231/20 не зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області проводити перерахунок із врахуванням положень Порядку №159.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, а також безпідставними вказані відповідачем підстави ненарахування заборгованості на момент проведення розрахунку без врахування вимог Закону №2050-ІІІ та Порядку №159, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що загалом зміст даного спору зводиться до перевірки належності виконання рішення суду у адміністративній справі №500/231/20, яке набрало законної сили, і у випадку встановлення неналежності його виконання повторно зобов`язати відповідача вчинити тотожні дії.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції і надаючи правову оцінку обставинам справи та доводам апелянта, зазначає наступне.

Виходячи з позовних вимог, спірним у даній справі є право позивача на нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати згідно Закону № 2050-III, а не контроль виконання судового рішення в іншій справі, як хибно визначив суд першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 46 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 (надалі також - Порядок №159).

Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Частиною першою статті 2 цього Закону передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру : пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ч.2 ст.2 Закону №2050-ІІІ).

Пунктом 2 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Вказане свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Дія зазначених нормативно-правових актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 134/89/16-а, від 10 лютого 2020 року у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19, яка в силу положень частини п`ятої статті 242 КАС України має бути врахована при розгляді цієї справи.

У справі, що розглядається, суд першої інстанції встановив, що на виконання судового рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснено нарахування ОСОБА_1 доплати до пенсії в сумі 28755,24 грн. Однак відомості про виплату на користь позивача вказаної суми в матеріалах справи відсутні. Більше того, відповідачем у листі від 04.02.2020 №399-273/К-02/8-1900/21 зазначено, що нарахована доплата в сумі 28755,24 грн за період з 01.09.2019 по 31.01.2021 внесена до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою та що виплата нарахованої згідно рішення суду доплати буде проведена після виділення коштів на ці витрати.

Згідно із приписами статті 5 КАС України та враховуючи завдання адміністративного судочинства (частина перша статті 2 КАС України), судовому захисту підлягають лише порушені права та інтереси особи.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації при відновленні виплати недоотриманої пенсії буде порушене відповідачем у майбутньому, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, який ще відсутній, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного та враховуючи ту обставину, що у матеріалах справи відсутні докази виплати позивачу доплати до перерахованої пенсії, апеляційний суд зазначає про відсутність виплати основної суми доходу в розумінні Закону №2050-III, за наявності якої можлива виплата суми компенсації, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки такі є передчасними.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини.

В аспекті оцінки аргументів апелянта, колегія суддів враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Право на вмотивованість судового рішення, яке є складовою права на справедливий суд, не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (параграф 32 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог.

Однак, мотиви відмови підлягають зміні з підстав, викладених вище в даній постанові.

Згідно частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Відтак, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині приведених судом мотивів на підставі яких позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 382, 383 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 500/1025/21 змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді В. Я. Качмар
О. І. Мікула