Справа № 580/1761/21
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року справа № 580/1761/21

15 годин 10 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/1761/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач не прибув]

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ідентифікаційний код юридичної особи в ) [представник відповідача не прибув]

про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

31.03.2021 ОСОБА_1 , звернувшись до Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області, з урахуванням уточненої позовної заяви, поданої 23.04.2021 у порядку усунення недоліків, просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.01.2021 №41 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 12.05.2020;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 908 грн.

Ухвалою від 17.05.2021 відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 25.05.2021. Ухвалою від 25.05.2021 відкладено підготовче засідання на 02.06.2021. Ухвалою від 02.06.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 08.06.2021.

У обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 25.05.2020 позивач звернулась до відповідача про призначення пенсії, проте відповідачем прийнято рішення, оформлене протоколом від 01.06.2020 №41 про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії. Вважаючи таке рішення протиправним позивач звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом від 01.06.2020 № 4 у частині відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 12.05.2020. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 580/4423/20 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 01.06.2020 №41, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У мотивувальній частині рішення суд зазаначив, що «позивач народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому може отримати право виходу на пенсію у 2020 році за умови наявності страхового стажу не менше 27років, тоді як згідно записів у її трудовій книжці страховий стаж складає 26 років 6 місяців 20 днів, що є недостатнім для отримання пенсії за віком». Позивач зазначає, що згідно записів у трудовій книжці, страховий стаж становить 26 років 6 місяців 20 днів, тобто є більшим, ніж зазначає відповідач, а з урахуванням часу догляду за дитиною у період з 14.09.1981 до 10.06.1983 (1 рік 9 місяців) страховий стаж складає більше 27 років, що дозволяє позивачу скористатися правом виходу на пенсію у 2020 році. ОСОБА_1 повторно звернулася до головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, щодо призначення пенсії за віком, відповідно до закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до заяви додано копію свідоцтва про народження доньки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис від 03.11.1981 №22, проте рішенням відповідача від 04.01.2021 №41 відмовлено у призначенні пенсії. Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що належить скасуванню, позаяк на момент подачі заяви про призначення пенсії позивачка досягла 59 річного віку і згідно відомостей її трудової книжки трудовий стаж складає 26 років 6 місяців 20 днів, а з урахуванням часу по догляду за дитиною існують всі необхідні умови для призначення пенсії. Відповідачем не взято до уваги той факт, що відповідно ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не більше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку. Позивач у судове засідання не прибув, 22.02.2021 подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач позов не визнав, 04.06.2021 подав до суду відзив на позов, де зазначив, що у рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 580/4423/20 суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про призначення пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу. Свідоцтво про народження доньки № НОМЕР_2 позивачем було додано до заяви про призначення пенсії від 25.05.2021 та період догляду за дитиною та враховано відповідачем під час обчислення страхового стажу. Твердження позивача про встановлення у справі № 580/4429/20 наявності страхового стажу відповідно до трудової книжки 26 років 6 місяців 20 днів є безпідставним, позаяк обчислення страхового стажу належить до дискреційних повноважень відповідача. У зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу відповідачем правомірно прийнято рішення від 04.01.2021 № 41. Представник відповідача у судове засідання не прибув, 07.06.2021 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

08.06.2021 позивачем подано відповідь на відзив, де зазначено, що питання про зарахування до страхового стажу часу догляду за дитиною у справі № 580/4423/20 судом не розглядалось, позаяк не було предметом спору. Позивачем зазначено, що у разі визнання незаконності підстав прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії, належним способом захисту є зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути звернення.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що позивач звернулася 25.05.2021 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.68). Судом встановлено, що до заяви від 25.05.2021 було додано свідоцтво про народження дитини НОМЕР_3 (а.с.68-зворотній бік). Розглянувши подані документи відповідач повідомив позивача листом, що під час розгляду документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 18 років 2 місяці 12 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи, що містяться в трудовій книжці НОМЕР_4 , позаяк трудова книжка оформлена неналежним чином - на титульному аркуші відсутній відбиток печатки організації, яка видала трудову книжку. У зв`язку відсутністю необхідного страхового стажу, що надає право на пенсію Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області прийнято рішення, оформлене протоколом від 01.06.2020 №41, про відмову ОСОБА_1 у призначені пенсії.

Судом взято до уваги, що за результатами судового оскарження позивачем рішення від 01.06.2020 №41 Черкаським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 16.11.2020 № 580/4423/20 (ЄДРСР 92927931) адміністративний позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову у призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 01.06.2020 №41. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. У рішенні зазначено, що позивач народжена ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому може отримати право виходу на пенсію у 2020 році за умови наявності страхового стажу не менше 27 років, тоді як згідно записів у її трудовій книжці страховий стаж складає 26 років 6 місяців 20 днів, що є недостатнім для отримання пенсії за віком. З огляду на викладене, судом не встановлено підстав для зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком, позаяк станом на час розгляду спору позивач не має права на її призначення внаслідок відсутності необхідного стажу роботи.

29.12.2020 позивач звернулась із заявою від 29.12.2021 про призначення пенсії, до якої крім документів, доданих до заяви від 25.05.2020 (у тому числі свідоцтво про народження дитини НОМЕР_3 ), додатково додано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 № 580/4423/20 (а.с.84 зворотній бік).

Рішенням відповідача від 04.01.2021 № 41 відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (а.с.101).

Вважаючи рішення від 04.01.2021 № 41 протиправним, позивачка звернулась до суду.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058IV (далі Закон № 1058) до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності 27 років страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців, які народилися з 01.10.1960 до 31.03.1961.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа належить загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058).

Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1057 заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вимогами частини 1 статті 41 Закону №1058 передбачено, що до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються: суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.

Судом встановлено, що оскаржуване рішення від 04.01.2021 № 41 прийнято на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 № 580/4423/20.

У рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 № 580/4423/20 зазначено про рішення відповідача від 01.06.2020 № 41 під час прийняття якого враховано до страхового стажу період догляду за дитиною.

Згідно протоколу-розрахунку від 04.01.2021 (а.с.83) відповідачем враховано у страховий стаж позивача догляд за дитиною у період з 14.09.1981 до 14.03.1983, з 01.04.1983 до 14.05.1983, з 16.10.1983 до 14.12.1983, з 16.01.1984 до 14.03.1984.

Твердження позивача про неврахування відповідачем періоду догляду за дитиною спростовуються протоколом-розрахунком від 04.01.2021, відповідно до якого до страхового стажу позивача зараховано період догляду за дитиною до 3 років у період з 14.09.1981 до 14.03.1983, з 01.04.1983 до 14.05.1983, з 16.10.1983 до 14.12.1983, з 16.01.1984 до 14.03.1984 (а.с.83).

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, пункт 58 зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A, пункт 29).

У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 210/5129/17 (ЄДРСР 97054939) зазначено, що поняття «правового пуризму» було введено в правовий обіг Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема у рішенні у справі «Сутяжник проти Росії» (№ 8269/02), де ЄСПЛ зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки. «Правовий пуризм» на відміну від обставин «істотного та непереборного характеру» завжди призводить до порушення принципу правової визначеності; «правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуального закону під час вирішення питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд; «правовий пуризм» може носити як добровільний характер й проявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, не допускаючи відступ від правових приписів. Зазначений підхід належить застосуванню і стосовно оцінки адміністративним судом рішень суб`єктів владних повноважень, особливо тих, що стосуються значного суспільного інтересу, зокрема, питань благоустрою та містобудування, екології, безпеки, конституційних прав та свобод громадян тощо.

Суд зазначає, у справі № 580/1761/21 не здійснюється контроль за виконанням рішення суду від 16.11.2020 № 580/4423/20. Позивач не позбавлений можливості звертатись до суду про здійснення судового контролю у конкретній справі, зокрема у справі № 580/4423/20 з метою ефективного поновлення порушеного права.

Суд зазначає, що відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення має наслідком відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини 1 статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Правова аксіома «placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae» розуміється так, що «у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед вимогливим розумінням права». Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Позивач не позбавлений можливості звернутись до Черкаського окружного адміністративного суду із заявами щодо ухвалення додаткового судового рішення у справі 580/4423/20 у частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу відповідних не врахованих на думку позивача періодів, роз`яснення судового рішення, або скерування заяви у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Верховний Суд у постанові від 31.07.2019 у справі № 803/688/18 зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 382 Кодексу адміністративного судочинства України), що не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення; не передбачає такої можливості і положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Оцінюючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.01.2021 №41 за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що рішення є правомірним, позаяк рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 № 580/4423/20 (набрало законної сили 17.12.2020) встановлено, що згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 страховий стаж складає 26 років 6 місяців 20 днів, що є недостатнім для отримання пенсії за віком, відповідачем як під час прийняття рішення від 01.06.2020 №41, так і під час прийняття оскаржуваного у цій справі рішення від 04.01.2021 №41 враховано до страхового стажу період догляду за дитиноюдо щодо досягнення трирічного віку, тому відповідач, приймаючи рішення від 04.01.2021 №41 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законами, обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 04.01.2021 №41 належить відмовити повністю.

Враховуючи, що позовна вимога про зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 12.05.2020 є похідною від задоволення першої позовної вимоги, то у її задоволенні належить відмовити.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у позовних вимогах, то відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ідентифікаційний код юридичної особи в ].

Повне судове рішення складено 08.06.2021.

Суддя Л.В. Трофімова