Справа № 640/9382/21
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9382/21 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Лещенко В.С.,

За участю позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Коршуна Т.О.,

представника відповідача: Коталейчука С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної академії внутрішніх справ, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт, який оформлено протоколом засідання комісії з житлових питань Національної академії внутрішніх справ № 1 від 05.04.2019 в частині рішення про виключення ОСОБА_1 з контрольного списку працівників академії, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на квартирному обліку в районних державних адміністраціях;

- зобов`язати Національну академію внутрішніх справ поновити ОСОБА_1 в контрольному списку працівників Національної академії внутрішніх справ, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на квартирному обліку в районних державних адміністраціях, в черговості з дати первинної постановки - 31.10.2005.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та передати справу на розгляд суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки він є колишнім працівником Міністерства внутрішніх справ України та отримує наразі пенсію за вислугу років, вказане свідчить, що позивач є представником державного органу виконавчої влади, тому така служба є публічною.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що спірні правовідносини відповідають ознакам терміну «публічно-правовий спір», так як позивач звернувся за захистом свого публічного права та пільги, яка визначена у статті 96 Закону України «Про Національну поліцію» з урахуванням пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та Перехідні положення».

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом порушених житлових прав, відтак спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, так як у такому випадку особа звертається до суду за захистом саме цивільного права, та такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, згідно пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

У відповідності до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас, визначальними ознаками приватно-правових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду даної справи є акт, який оформлено протоколом засідання комісії з житлових питань Національної академії внутрішніх справ № 1 від 05.04.2019 в частині рішення про виключення ОСОБА_1 з контрольного списку працівників академії, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на квартирному обліку в районних державних адміністраціях.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Правова позиція у подібних правовідносинах щодо юрисдикції спорів, пов`язаних з поновленням військовослужбовців, звільнених з військової служби, у черзі на поліпшення житлових умов (одержання житла для постійного проживання), а також у списку осіб, які користуються наведеним правом першочергово, неодноразово висловлювалась Великою Палатою Верховного Суду, зокрема в її постановах від 20 вересня 2018 року (справа № 815/2551/15) та від 04 вересня 2019 року (справа № 826/17556/16), та від 13 листопада 2019 року (справа 820/2283/18).

Велика Палата Верховного Суду у таких справах дійшла висновку, що такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк у такому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло.

Слід зазначити, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), позаяк визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

У свою чергу, у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики щодо визначення юрисдикції суду з розгляду спорів про оскарження відмови у забезпеченні жилим приміщенням або у призначенні грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення для деяких категорій осіб, які брали участь у бойових діях на території інших держав, а також членів їх сімей і про зобов`язання надати такі приміщення чи компенсацію відступила від висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 за позовом особи, звільненої з військової служби, до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Житомира, житлової комісії військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій відповідачів з відмови у забезпеченні жилим приміщенням або грошовою компенсацією за належне для отримання жиле приміщення та про зобов`язання відповідачів надати позивачеві житлове приміщення або виплатити належну грошову компенсацію, щодо необхідності розгляду таких спорів за правилами цивільного судочинства, вказавши, що зазначені спори належать до юрисдикції адміністративних судів, оскільки стосуються проходження публічної (військової) служби, у зв`язку з якою держава передбачила відповідні соціальні гарантії (пільги), а також призначення та надання таких гарантій (пільг).

Як свідчать матеріали справи, позивач є колишнім працівником Міністерства внутрішніх справ України, так як проходив службу в міліції та на даний час отримує пенсію за вислугу років.

Пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади. Законні вимоги працівників міліції є обов`язковими для виконання громадянами і службовими особами. Працівник міліції при виконанні покладених на нього обов`язків керується тільки законом, діє в його межах і підпорядковується своїм безпосередньому і прямому начальникам.

У подальшому, було прийнято Закон України «Про Національну поліцію» згідно статті 59 якої передбачено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У силу вимог статті 96 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські забезпечуються житлом на підставах і в порядку, визначених житловим законодавством. Поліцейським, які згідно із законом визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, житлова площа надається в першочерговому порядку.

При цьому, згідно пункту 15 розділу XI Прикінцеві і перехідні положення вказаного Закону за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

З аналізу наведених норм вбачається, що служба в органах поліції належить до публічної служби.

Враховуючи, що така гарантія соціального захисту як поліпшення житлових умов є однією з передбачених зазначеним законом пільг для осіб, які проходили військову, тобто публічну службу, колегія суддів вважає, що означений спір є публічно-правовим, і його слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 755/6184/19 від 09 грудня 2020 року у справі № 323/2244/20, від 23 грудня 2020 року у справі № 569/17179/18, та від 09 квітня 2021 року у справі №440/6059/20.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі, що свідчить про необхідність скасування такої ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва.

За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Отже, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати та направити справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 квітня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук