Справа № 160/11354/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2021-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
17.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсію за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року (дати подання заяви про призначення пенсії).
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2020 року (головуючий суддя Луніна О.С.) позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії було повернуто позивачеві.
На вказану ухвалу представником позивача 06.11.2020 подана апеляційна скарга.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.12.2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено та скасовано ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного від 05.10.2020 про повернення позовної заяви; направлено матеріали за позовом ОСОБА_1 для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження в адміністративній справі до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
На виконання розпорядження в.о. керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду Черниш В.І. від 29.12.2020 №478д проведено повторний перерозподіл справи у зв`язку із тим, що суддя Луніна О.С. не перебуває в автоматизованому розподілі КП «ДСС» напередодні тривалої відпустки, за результатами якого заяву передано на розгляд судді Юхно І.В., про що складений протокол від 29.12.2020.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.01.2021 року прийнято до свого провадження та залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху; запроновано позивач усунути недоліки позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.
05.02.2021 року на виконання вищевказаної ухвали позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків, додатками до якої є оригінал квитанції про сплату судового збору.
10.02.2021 року на виконання вищевказаної ухвали позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків, до якої додано оригінал позовної заяви разом з додатками.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що ОСОБА_1 є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає з 2013 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивач не погоджується із такою відмовою відповідача, оскільки кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.
Крім того, на думку позивача, законодавчо передбачена можливість зверенння особи із заявою про призначення пенсії до будь-якого управління Пенсійного фонду України. Таким чином, відповідач вважає безпідставними поислання відповідача про те, що Позивачем не підтверджено місце проживання (реєстрації) Позивача в Шевченківському районі м. Дніпра, а тому, заяву подано не за місцем проживання, оскільки постановою правління ПФУ від 14.12.2015 №25-1 визначено, що Порядок №22-1 застосовується з урахуванням того, що починаючи з 1 серпня 2016 року особи можуть звертатися із заявами про призначення пенсії до будь-якого органу Пенсійного фонду України незалежно від території обслуговування.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито в адміністративній справі спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); витребувано у відповідача додаткові докази та встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали на подання відзиву на позов та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача; витребувано копії матеріалів пенсійної справи позивача та встановлено строк для їх подання до 26.02.2021 року.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
Вказану ухвалу, було отримано учасниками справи - 15.02.2021, засобами електронного зв`язку. Крім того, в матеріалах справи наявна розписка відповідно до якої, вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду, нарочно - 17.02.2021.
15.02.2021 засобами електронного зв`язку від представника позивача до суду надійшла заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучена копія РНОКПП позивача.
05.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування зазначеної правової позиції відповідачем було зазначено, що ОСОБА_1 13.12.2019 звернувся до Управління із заявою та іншими документами щодо призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Головне управління листом від 28.12.2019 повідомило позивача про відмову в призначенні пенсії з огляду на те, що позивачем не надано документ, який би підтверджував проживання (реєстрацію) на території Шевченківського району м.Дніпра. Згідно наданого паспорту позивач зареєстрований на території АДРЕСА_1 . Центральним відділом обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 13.12.2019 року надіслано запит до Пенсійного фонду Російської Федерації щодо призначення пенсії за місцем реєстрації на території АДРЕСА_1 . Відповідь на даний запит не надходила.
Відповідач звертає увагу, що на підставі рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради у Шевченківському районі від 04.12.2019 року № 17 позивачу відмовлено у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю підстав, що спричинили внутрішнє переміщення.
Пенсійний орган важає вимоги Позивача щодо зобов`язання Головного управління призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 з 13 грудня 2019 року передчасними, оскільки Позивачу не було відмовлено з підстав відсутності права на пенсію відповідно до положень ст. 114 Закону України №1058 від 09.07.2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Крім того, відповідач посилається на те, що відповідно до ст.58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсію та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний Фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Відповідно до частини 6 статті 120 КАС України встановлено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
Суд вказує, що відповідно до вимог статті 263 КАС України, розгляд справи мав відбутись до 15.03.2021 (оскільки 14.03.2021 - вихідний день), проте, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. в період з 15.03.2021 по 19.03.2021 на лікарняному, розгляд справи відбувся у перший робочий день - 22.03.2021.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 27.12.2000 Армянським міським відділом Головного управління МВС України в Криму. Відповідно до вказаного паспорту позивач з 14.12.1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
13.12.2020 позивач звернувся до Центрального відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком за Списком №1 з відповідним пакетом документів.
Листом Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області «Повідомлення про відмову в призначенні пенсії» від 28.12.2020 №1119/03.28-18 позивачеві повідомлено про відмову в призначенні пенсії, оскільки документ, який би підтверджував, що позивач проживає (зареєстрований) або проживає на території Шевченківського району м.Дніпра не надано. Згідно наданого паспорта позивач зареєстрований на території АДРЕСА_1 . На підставі рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради у Шевченківському районі № 17 від 04.12.2019 року позивачу відмовлено у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю підстав, що спричинили внутрішнє переміщення.
Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікованаЗаконом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, визачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).
Згідно з частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (ч.1 ст.44 Закону №1058-IV).
Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації (далі - посадова особа) за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника (п.1.2 Порядку №22-1).
Підпунктом 6 пункту 2.1. Порядку №22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що особі не призначалась пенсія за місцем реєстрації на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та особисту декларацію про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій особам, зазначеним у пункті 1.3 розділу І цього Порядку).
Відповідно до пункту 2.23 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
Отже, наведеним Порядком передбачений вичерпний перелік документів, які подаються пенсійному органу для призначення пенсії особі, яка зареєстрована на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.
Наведений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 року у справі №653/820/16-а (касаційне провадження №К/9901/7641/18).
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В ході судового розгляду судом встановлено, що відповідно до паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 14.12.1990 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто позивач зареєстрований на території Автономної Республіки Крим.
Проте, всупереч вимог Порядку №22-1 позивачем до пенсійного органу не було подано: документ уповноваженого органу Російської Федерації про те, що йому не призначалась пенсія за місцем реєстрації та особиста декларація про відсутність громадянства держави-окупанта.
У матеріалах пенсійної справи наявна копія листа від 13.12.2019 №8180/024-32 «Про надання інформації» на адресу Пенсійного фонду Російської Федерації про надання Центральному відділу обслуговування громадян (сервісного центру) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області інформації чи перебуває на обліку, чи звертався за призначення пенсії ОСОБА_1 за місцем реєстрації на території АРК. Проте, доказів направлення та/або вручення вказаного листа на адресу Пенсійного фонду Російської Федерації до суду надано не було, у зв`язку з чим вказаний лист не може вважатися належним доказом у справі.
При цьому, суд зазначає, що підставою для відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , яка викладена суб`єком владних повноважень у листі від 28.12.2019 №1119/03.25-18, стало не неподання позивачем пакету документів для призначення пенсії як особі, місце реєстрації якої є АР Крим, а ненадання пенсійному органу документу, який би підтверджував проживання на території Шевченськівського району м.Дніпра.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Крім цього, завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.
При цьому, оцінка рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.
Надаючи оцінку відповідності рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, суд зазначає, що у своєму рішенні від 28.12.2019 №1119/03.25-18 відповідач серед іншого посилається на рішення Центрального управління соціального захисту населення Дніпропетровської міської ради у Шевченківському районі № 17 від 04.12.2019 року, яким позивачу відмовлено у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю підстав, що спричинили внутрішнє переміщення.
З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради від 04.12.2019 №17 «Про відмову у видачі довідки ОСОБА_1 » позивачеві відмовлено у видачі довідки внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з відсутністю підстав, що спричинили внутрішнє переміщення.
У вказаному рішенні зазанчено, що за результами розгляду заяви ОСОБА_1 від 03.12.2019 встановлено, що заявник працевлаштований в ВАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім.Бабушкіна» з 23.03.2009 по час прийняття рішення, та проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 26.03.2013 по час прийняття рішення.
Крім того, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 23.03.2009 року прийнятий електрозварником на автоматичних і напівавтоматичних машинах 4 розряду (наказ №32 від 23.03.2009р.) у ВАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна», який в подальшому перейменовано та реорганізовано у ПАТ «Дніпропетровський завод металоконструкцій ім. І.В.Бабушкіна» та ПрАТ «Завод металоконструкцій УКСТАЛЬ ДНІПРО».
Тобто, з 23.03.2009 ОСОБА_1 працевлаштований на території Новокодацького району м. Дніпра Дніпропетровської області, а також у вищезазначеному рішенні встановлено, що позивач з 26.03.2013 по дату прийняття вказаного рішення проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що територіально відносить до Шевченківського (Бабушкінського) району м.Дніпра.
Окрім того, на підтвердження свого місця проживання на час подання заяв про призначення пенсії позивачем до суду було надано копію договору аренди квартири б/н від 20.10.2016, відповідно до якого ОСОБА_1 з 20.10.2016 орендує квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .
Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст.29 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
За приписами статті 2 Закону України від 11.12.2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон №1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
У статті 3 Закону №1382-IV надано визначення таким термінам, як:
- місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;
- місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;
- реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР адміністративно-територіальна одиниця це область, район, місто, район у місті, селище, село.
З урахуванням наведених норм та обставин справи, суд приходить до висновку, що матеріалами справи документально підтверджується працевлаштування та проживання позивача на території Дніпропетровської області станом на день подання заяви про призначенні пенсії (13.12.2019).
Враховуючи те, що документально підтверджується працевлаштування та проживання позивача на території Дніпропетровської області станом на день подання заяви про призначенні пенсії (13.12.2019), то суд проходить до висновку про неправомірність відмови пенсійного органу у призначенні пенсії з підстав неподання документу, який би підтверджував проживання на території Шевченськівського району м.Дніпра.
При цьому, суд звертає увагу, що відповідач відмовив позивачеві у призначенні пенсії листом від 28.12.2019 №1119/03.25-18, то відсутня протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком по Списку №1, яке оформлене листом від 28.12.2019 №1119/03.25-18.
Оскільки відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у призначенні пенсії, а тому порушені позивачем права підлягають відновленню судом.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком позивачу з 13 грудня 2019 року (дати подання заяви про призначення пенсії), суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки відповідачем не проводився розрахунок ані загального страхового стажу, ані пільгового стажу, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію.
Таким чином, у суду відсутні підстави для задоволенні позовних вимог в цій частині.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 13.12.2019 про призначення пенсії з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).
Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 03.02.2021 року №11, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 560,53 грн.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яке оформлене листом Відділу з питань призначення пенсій Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.12.2020 №1119/03.28-18, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за заявою від 13.12.2019 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.12.2019 року про призначення пенсії з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 560,53 грн. (п`ятсот шістдесят гривень п`ятдесят три копійки).
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.
Суддя І.В. Юхно