Справа № 640/23222/20
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві про:

- визнання протиправним та скасування наказу № 523 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління" Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2020 в частині застосування до начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» в частині застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ; в частині позовних вимог щодо поновлення позивача на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням ОСОБА_1 та Головне управління Національної поліції у м. Києві звернулись із апеляційними скаргами, в яких позивач просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким, вийшовши за межі позовних вимог, дані позовні вимоги задовольнити повністю; відповідач просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебував на службі в Національній поліції України та станом на час виникнення спірних правовідносин обіймав посаду начальника відділу поліції № 1 з обслуговування житлового масиву «Воскресенка» Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, та перебував у спеціальному званні - підполковник поліції.

30.07.2020 до управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції у м. Києві надійшла інформація про те, що 17.06.2020 Територіальним управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Києві, розпочато кримінальне провадження № 00001234 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, за фактом вимагання працівниками поліції неправомірної вигоди 18.08.2020 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України.

Наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.07.2020 № 1360 «Про призначення та проведення службового розслідування» відповідно до стетй 14, 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 за №2337-VIII було призначено службове розслідування.

За результатами проведеного службового розслідування за фактом реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення окремими поліцейськими Головного управління складено висновок від 31.08.2020, яким встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 1 частини першої статті 18, пункт 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, що виразилося у невжитті заходів щодо запобігання та припинення виявленого правопорушення, а саме функціонування закладу з надання послуг куріння кальянів, розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2020 № 523 за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, пункт 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка» Дніпровського управління поліції підполковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади.

Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення позивача з посади було реалізоване наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві «Щодо особового складу» від 21.09.2020 № 782 о/с (підстава: наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» та подання начальника Дніпровського управління поліції полковника поліції ОСОБА_2 від 14.08.2020).

ОСОБА_1 , не погоджуючись із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що з огляду на ту обставину, що Головним управлінням Національної поліції у м. Києві не проведено належного службового розслідування обґрунтованості підстав його призначення, а висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, пункт 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, здійснено лише з посиланням на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00001234, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено обґрунтованості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з посади, у зв`язку із чим наявні підстави для визнання протиправним та скасування наказу від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади та задоволення позову в цій частині. Щодо відмови у задоволенні позову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції, суд першої інстанції зазначив, що наказ від 21.09.2020 №782, який був безпосередньою підставою для звільнення позивача з посади начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції є чинним та позивач не оскаржує.

ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення, судом порушено правильність застосування норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі. Також, ОСОБА_1 зазначає, що з метою ефективного та повного захисту прав позивача, суду першої інстанції необхідно було вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві «Щодо особового складу» від 21.09.2020 № 782 о/с та поновити його на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції, що б відповідало завданню адміністративного судочинства.

Відповідач у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог не відповідає вимогам КАС України та підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції не були з`ясовані всі обставини справи, не досліджені та не враховані надані до суду докази.

Колегія суддів вважає доводи позивача частково обґрунтованими, а відповідача безпідставними та частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Частиною першою статті 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 3 Закону).

Відповідно до частини першої статті 8 зазначеного Закону поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» вступаючи на службу в поліції особа складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Частиною першою статті 18 вказаного Закону встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Пунктом 6 частини першої статті 77 вказаного Закону встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частинами першою та другою статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII, встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Відповідно до частини третьої зазначеної статті службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Таким чином, порушення поліцейським службової дисципліни вважається невиконання чи неналежне виконання ним обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» та статтею 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII.

Отже, поведінка поліцейського повинна відповідати очікуванню громадськості й забезпечувати довіру суспільства та громадян до поліції, не тільки під час виконання службових обов`язків, а й у повсякденному житті. Працівник поліції має усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, стверджувати та відстоювати честь і гідність свого звання, несучи відповідальність перед державою і суспільством та вживати заходів задля підвищення авторитету і позитивного іміджу органів поліції. Тобто, поліцейський повинен уникати вчинення таких дій, які підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 вказаного Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII визначено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони. До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції. Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Згідно зі статтею 14 вказаного Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського. Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку. У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів. Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ вказаного Порядку підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Пунктом 4 розділу VI вказаного Порядку встановлено, що в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування, зокрема: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 у резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються: висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено. У разі неможливості встановлення за результатами службового розслідування факту наявності/відсутності в діях (бездіяльності) поліцейського складу дисциплінарного проступку внаслідок неможливості отримання доступу до необхідних документів такі обставини розцінюються на користь поліцейського, стосовно якого призначено службове розслідування; - вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;- відомості про списання чи відновлення використаних, пошкоджених або втрачених матеріальних цінностей, зброї, боєприпасів, службових документів, а також про надсилання матеріалів службового розслідування до відповідних органів для прийняття рішення згідно із законодавством; - запропоновані заходи, спрямовані на усунення виявлених під час службового розслідування недоліків, причин та умов виникнення обставин, які стали підставою для призначення службового розслідування.

Зазначені положення узгоджуються з положеннями статей 15, 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII.

Таким чином, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ними і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Пунктами 6 та 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави;

Отже, притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, є окремими підставами для звільнення із органів внутрішніх справ, не пов`язаними (не зумовленими) із притягненням особи до дисциплінарної відповідальності. При цьому, для звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення недостатньо одного факту відкриття кримінального провадження, а необхідним є підтвердження службовим розслідуванням відповідних обставин.

При цьому, вчинення працівником органів внутрішніх справ діяння, за яке передбачено одночасно різні види юридичної відповідальності, зокрема, дисциплінарну, кримінальну та/або адміністративну, не у всіх випадках ставить їх у залежність одне від одного.

Таким чином, притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, є підставами для звільнення з органів внутрішніх справ. Проте, це інші підстави і їх не слід ототожнювати з підставами для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо прямої чи опосередкованої оцінки правильності кримінально-правової кваліфікації діяння особи чи інших аспектів кримінального провадження, у тому числі дій слідчого чи прокурора в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судом насамперед в тому, чи таке рішення прийнято в межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно в діях особи є встановлені законом підстави для застосування до нього дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) з учиненим особою діянням.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів внутрішніх справ до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовувати саме склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи, отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Суб`єкт владних повноважень, у свою чергу, повинен довести суду правомірність свого рішення належними, допустимими та достатніми доказами, зокрема, матеріалами службового розслідування тощо. Саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення, не є достатнім для того, щоб уважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з вимогами Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337-VIII підставою для дисциплінарної відповідальності поліцейського є вчинення дисциплінарного проступку, сутність якого полягає у порушенні службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Таким чином, відсутність обвинувального вироку в кримінальній справі відносно поліцейського не впливає на наявність чи відсутність у його діянні складу дисциплінарного проступку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 200/142/20-а.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати наказ від 31.08.2020 № 523, яким до нього застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, пункт 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179. Зазначений наказ було видано за результатами службового розслідування.

Вказане службове розслідування було розпочато за фактом відкриття Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, кримінального провадження № 00001234 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України, відносно окремих працівників Головного управління.

З аналізу висновку службового розслідування за фактом реєстрації в ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення окремими поліцейськими Головного управління затвердженого 31.08.2020, судом першої інстанції було встановлено, що з посиланням виключно на матеріали досудового розслідування в кримінальному провадженні № 00001234, в якому ОСОБА_1 оголошено підозру, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування, є такими, що знайшли своє підтвердження, а тому до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення його з посади за допущене позивачем на думку дисциплінарної комісії порушення вимог пункту 1 частини першої статті 18, пункт 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, що виразилось у невжитті заходів щодо запобігання та припинення виявленого правопорушення, а саме функціонування закладу з надання послуг куріння кальянів, розташованого по АДРЕСА_1 .

Таким чином, фактично основною та єдиною підставою, яка слугувала для застосування дисциплінарною комісією до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади було внесення відомостей до ЄРДР № 00001234 від 17.06.2020 та наявність підозри у вчиненні позивачем кримінального правопорушення.

Однак, описані в повідомленні про підозру та висновку службового розслідування обставини щодо можливої причетності позивача у вимаганні працівниками поліції неправомірної вигоди, самі по собі, без їх дослідження та перевірки дисциплінарною комісією, не можуть бути належною підставою для висновку про наявність в діях позивача складу дисциплінарного проступку, оскільки такий висновок безпосередньо пов`язаний з необхідністю їх доведення в межах кримінального провадження, а застосування дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях або недоведених фактах. Крім того, ні у висновку службового розслідування, ні в оскарженому наказі не обґрунтовано, в чому проявилося саме порушення позивачем службової дисципліни та вимог законодавства і якими це підтверджується доказами крім обставин, описаних в оголошенні про підозру позивачу. Не наведено таких фактів відповідачем і в апеляційній скарзі.

Крім того, вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

При цьому, повідомлення про підозру є тільки формальним/офіційним припущенням органу/посадової особи, який/яка проводить досудове розслідування, про те, що конкретна особа причетна до злочину. Таке припущення ґрунтується на неостаточних (неповних) результатах досудового розслідування і кримінально-правова кваліфікація поставленого їй за провину діяння може бути змінена. З часу оголошення цієї підозри особа набуває статусу підозрюваного, водночас вина особи у вчиненні злочину ще має бути доведена. В свою чергу, дисциплінарна відповідальність є окремим/самостійним видом юридичної відповідальності і вирішення питання про правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати склад дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того яку кримінально-правову кваліфікацію ті самі дії особи-поліцейського отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали чи можуть настати для такої особи.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 07.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що пункт 2 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод вимагає від представників держави - насамперед суддів, що розглядають справу, але й від інших представників органів влади, - щоб вони утримувалися від публічних заяв про те, що обвинувачений вчинив правопорушення, яке йому ставлять за вину, доти, доки ця вина не буде офіційно встановлена судом.

У рішенні від 10.02.1995 року в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Враховуючи наведене, з огляду на ту обставину, що Головним управлінням Національної поліції у м. Києві не проведено належного службового розслідування обґрунтованості підстав його призначення, а висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог пункту 1 частини першої статті 18, пункт 3 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», пункту 6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України та пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 08.02.2019 № 100, та абзацу першого пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179, здійснено лише з посиланням на матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00001234, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, не доведено обґрунтованості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення його з посади.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади та задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, в даному випадку, не гарантує повний захист порушених прав та інтересів ОСОБА_1 , оскільки від часткового задоволення позову останній не отримав бажаного результату (захисту) від звернення до суду з даним позовом, а саме поновлення його на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зауважити про таке.

Як визначено частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18.12.2009 "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 17.12.2020 у справі № 809/853/18 та від 23.11.2020 у справі № 809/984/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що ГУ НП у м. Києві прийнято наказ від 21.09.2020 № 782 о/с щодо особового складу, відповідно до якого підполковника поліції ОСОБА_1 призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів відділу превенціїї Дніпровського управління поліції, звільнивши його з посади начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції. Підстава: наказ Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» та подання начальника Дніпровського управління поліції полковника поліції ОСОБА_2 від 14.08.2020».

Тобто, ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади та призначено на посаду дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів відділу превенціїї Дніпровського управління поліції на підставі наказу від 21.09.2020 № 782 о/с щодо особового складу, який не оскаржувався позивачем, та не розглядався судом першої інстанції.

В той же час, оскільки вище суд дійшов висновку про протиправність наказу від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, який слугував підставною для прийняття наказу від 21.09.2020 № 782 о/с щодо особового складу відносно ОСОБА_1 про звільнення з посади начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції, то колегія суддів вважає, що останній також є протиправним та підлягає скасуванню.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що в даному випадку, спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_1 має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність ГУ НП у м. Києві, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14.

Отже, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність змінити рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту:

«Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 21.09.2020 № 782 о/с щодо особового складу відносно ОСОБА_1 про звільнення його з посади начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції».

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КАС України).

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Крім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на викладене, а також зважаючи на встановлені вище обставини протиправності наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві від 31.08.2020 № 523 «Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Головного управління» в частині застосування до начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, та протиправності наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві «Щодо особового складу» від 21.09.2020 № 782 о/с, необхідно задовольнити позовні вимоги в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, з якої його було звільнено, а саме - начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції.

Посилання Головного управління Національної поліції у м. Києві в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду не беруться колегією суддів до уваги, оскільки ці справи не є релевантними до спірних правовідносин.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції підлягає негайному виконанню.

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з частковим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

ОСОБА_1 , на відміну від відповідача, надав до суду докази, що частково спростовують правомірність рішення суду першої інстанції, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги відповідача необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України за наслідками розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив його в частині змінити та в частині скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З наявної в матеріалах справи квитанції від 29.09.2020 (а.с. 34) вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подачу адміністративного позову в розмірі 1 757, 60 грн. При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840, 80 грн.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання апеляційної скарги рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 ОСОБА_1 не сплачував.

Отже, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_1 за подачу адміністративного позову підлягає сума в розмірі 916, 80 грн. (1 757, 60 - 840, 80).

Також, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Статтею 263 КАС України визначено особливості розгляду окремих категорій справ незначної складності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи зазначені норми КАС України та те, що дана адміністративна справа відноситься до справ незначної складності та розглянута судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове рішення у даній справі касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 змінити в мотивувальній та резолютивній частинах, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту:

«Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у місті Києві від 21.09.2020 № 782 о/с щодо особового складу відносно ОСОБА_1 про звільнення його з посади начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції».

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву "Воскресенка") Дніпровського управління поліції та прийняти в цій частині нове рішення, яким дані позовні вимоги задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції з 22.09.2020.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на посаді начальника відділу поліції № 1 (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського управління поліції - підлягає негайному виконанню.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у м. Києві (, адреса: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 916, 80 грн.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.04.2021 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Кузьменко В.В.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.