Справа № 580/243/21
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року справа № 580/243/21

10 годин 47 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі: судді Трофімової Л.В., за участі секретаря Безпалого А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/243/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач не прибув]

до директора Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Віктора Квасюка (вул. Небесної Сотні, 4, м. Умань, 20300) [відповідач ОСОБА_2 особисто, бере участь у режимі відеоконференції] та Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (вул. Небесної Сотні, 4, м. Умань, 20300) [представник відповідача 2 за посадою ОСОБА_2 бере участь у режимі відеоконференції]

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, прийняв рішення.

22.01.2021 ОСОБА_1 , звернувшись до директора Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги В.В.Квасюка, Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з урахуванням заяви від 25.02.2021, що надійшла у порядку усунення недоліків позовної заяви, просить:

звільнити позивача від сплати судового збору за тяжкого матеріального стану;

витребувати заяви від 02.07.2020, 08.07.2020, 31.07.2020, 01.08.2020, 28.08.2020 та від 27.12.2020 та рішення за заявами відповідача;

визнати незаконною бездіяльність відповідачів та зобов`язати надати безоплатну вторинну правову допомогу;

зобов`язати надати засвідчені копії документів як вимагає СУД та КЦ з НПД.

Ухвалою від 25.02.2021 відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 16.03.2021, 06.04.2021, 22.04.2021. У зв`язку з поширенням коронавірусної інфекції та хворобою судді Черкаського окружного адміністративного суду Л.В.Трофімової з 19.04.2021 по 14.05.2021 включно, підготовче засідання 22.04.2021 не відбулося, підготовче засідання призначено на 19.05.2021. Ухвалою від 19.05.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження у справі 580/243/21 на 30 днів з 26.04.2021, підготовче провадження у адміністративній справі 580/243/21 закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04.06.2021. Ухвалою від 04.06.2021 позивача звільнено від сплати судового збору.

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся до відповідача про надання безоплатної правової допомоги, отримав талон від 21.07.2020 з переліком необхідних документів. Позивач зазначає, що необхідні документи було подано, проте рішення у десятиденний строк за зверненням позивача не прийнято. 07.08.2020 позивачу рекомендовано подати оригінали документів. Позивач зазначає, що оригінали документів було надано, з них працівниками відповідача знято копії, проте станом на звернення з позовом відповіді на заяви не отримано.

Відповідачі позов не визнали, 16.03.2021 подали відзив на позов, де зазначили, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 № 3460-VI (далі Закон № 3460) право на безоплатну вторинну правову допомогу мають особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб - на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. 17.07.2020 за вх. № 233 поштою на адресу Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від ОСОБА_1 надійшла заява про надання безоплатної вторинної правової допомоги представництва інтересів як потерпілого у кримінальній справі № 706/1533/19. 22.07.2020 за вих. №375 на адресу ОСОБА_1 направлено лист про прийняття заяви про надання БВПД та необхідність надання до Центру документів, що підтверджують належність ОСОБА_1 до однієї з вразливих категорій осіб відповідно до законодавства. 07.08.2020 за вх. № 259 та 01.09.2020 за вх. № 284 до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачем надіслані копії: довідки про розмір пенсії та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків Державної фіскальної служби, зокрема щодо сум виплачених доходів та утриманих податків. Відповідачем зазначено, що надані копії документів про доходи відображали різні періоди, що унеможливило встановлення належності заявника до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною 1 статті 14 Закону № 3460. Листами від 07.08.2020 вих № 399 та від 01.09.2020 вих №420/1 позивачу повідомлено про необхідність надання до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги виключного переліку документів які містять актуальну інформацію (охоплюють період в останні 6 місяців), що необхідні для прийняття рішення про надання або відмову у наданні безоплатної вторинної правової допомоги. 15.09.2020 ОСОБА_1 особисто з`явився до відділу «Христинівське бюро правової допомоги» Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та надав оригінали надісланих раніше до Центру копій довідок про доходи. Працівниками бюро оглянуто та повернуто ОСОБА_1 оригінали наданих ним довідок, так як останні були «прострочені» на момент прийняття та «втратили свою актуальність». Додатково ОСОБА_1 було роз`яснено та наголошено про необхідність надання довідок «датованих місяцем подання». У відзиві зазначено, що твердження позивача про те, що оригінали довідок про його доходи знаходяться в Уманському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги не відповідають дійсності. 01.09.2020 за вх. № 284 та 29.01.2021 за вх №28, №29 до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від позивача надходили заяви щодо оформлення конституційних скарг, та конституційного звернення щодо тлумачення статті 55 Конституції України, положень статтей 21, 28, 219. 303-308 КПК України, одночасно з вимогою надати копії рішень судів у ідентичних кримінальних справах із відшкодуванням фізичних, моральних збитків завданих бандою слідчих, прокурорів за останні 18 років. Листом від 09.02.2021 за вих № 65 Уманським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги позивачу надано відповіді та роз`яснення згідно чинного законодавства та наголошено на умовах прийняття рішення про надання допомоги. У відзиві зазначено, що з метою забезпечення належного функціонування системи надання безоплатної правової допомоги, зокрема забезпечення надання доступної та якісної безоплатної правової допомоги суб`єктам відповідного права, визначеним Законом № 3460, наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 19.07.2019 № 60 затверджено Методичні рекомендації щодо організації падання безоплатної правової допомоги місцевими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі Рекомендації № 60). Згідно абзацу 5 пункту 6 Рекомендацій № 60 рішення про надання БВПД або відмову у її наданні приймається місцевим центром протягом 10 днів з дня отримання заяви та «всіх необхідних документів». Станом на час подання даного відзиву до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від ОСОБА_1 «всіх необхідних документів» не надходило. З огляду на «недостатність документів» відповідач не може прийняти рішення про надання або відмову у наданні БВПД відповідно до вимог пункту 1 статті 19 Закону №3460, позаяк позивачем не доведено право на надання безоплатної вторинної правової допомоги. У зв`язку з ненаданням позивачем документів у відповідача відсутні підстави для відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги відповідно до статті 20 Закону №3460.

Суд зазначає, що ухвалою від 25.02.2021 у справі № 580/243/21 було зобов`язано відповідачів до часу призначеного підготовчого засідання надати суду засвідчені у встановленому порядку копії: заяви ОСОБА_1 від 02.07.2020, 08.07.2020, 31.07.2020, 01.08.2020, 28.08.2020 та від 27.12.20 та відомості про результати розгляду заяв, а також інші докази щодо спору з урахуванням вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відзиві зазначено, що в Уманському місцевому центрі з надання безоплатної вторинної правової допомоги наявні заяви ОСОБА_1 від 08.07.2020. 03.08.2020. 25.08.2020 та 27.12.2020, щодо витребуваних від відповідача заяв ОСОБА_1 від 02.07.2020, 01.08.2020 та 28.08.2020 повідомлено до Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги такі заяви від позивача «датовані такими числами» не надходили.

Відповідач та представник відповідача 2 у судовому засіданні 04.06.2021 просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачами аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частини 1, 2 статті 55 Конституції України та статтей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Подання позову є початком реалізації права на доступ до суду. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Белле проти Франції (Bellet v. France) зазначив, що право на доступ до суду повинно бути «практичним та ефективним», а не «теоретичним чи ілюзорним» (заява № 23805/94, § 36). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом (рішення ЄСПЛ у справах Мултіплекс проти Хорватії (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, § 45; Кутіч проти Хорватії (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, § 25).

Конституційний Суд України 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Кодекс адміністративного судочинства України надає можливість сторонам до ухвалення судового рішення або у процесі розгляду справи самостійно вирішити спір, зокрема, шляхом самостійного виправлення суб`єктом владних повноважень допущеної помилки та відновлення порушених прав і законних інтересів особи, а саме: 1) примирення сторін (статті 190-191 КАС України); 2) закриття провадження у справі, зокрема, щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення (пункт 8 частини першої статті 238 КАС України).

Судом встановлено, що позивач звернувся (реєстрація 17.07.2020 вх№233) до директора Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - МЦБВПД) із заявою від 08.07.2020 із зазначенням про додаток у копії: ухвали від 27.01.20 у справі №706/1533/19 та відповіді від 5.11.19 №6254 щодо закриття кримінального провадження №0000434 (а.с.43-44): «внаслідок корупції та криміналу в органах слідства, прокуратури змушений шукати захисту у ВРУ, НПУ, ПУ, МЮУ, ПМУ, бо всі позови за ЦПКУ, КАСУ про незаконну бездіяльність не виконуються, суди вимагають докази», просив надати безоплатну правову допомогу.

Судом встановлено, що у талоні (а.с.46) про прийняття звернення про надання безоплатної вторинної правової допомоги до реєстраційного номеру звернення від 21.07.2020 № 2020-1103059 Уманським МЦ БВПД ОСОБА_1 про те, що місцевим центрам з надання безоплатної вторинної допомоги було прийнято та зареєстровано звернення, до якого додані копії таких документів: звернення про надання БВПД від 7.22.2020 та зазначено: «для підтвердження права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги Ви повинні додатково подати до МЦБВПД такі документи: довідку про інформацію, що міститься в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема щодо одержаного доходу та/або виду та розміру призначеної пенсії (довідка ОК5/ОК7, видана Управлінням Пенсійного фонду України) за останні 6 місяців; відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби, зокрема щодо сум виплачених доходів та утриманих податків; довідку про подану декларацію про майновий стан і доходи (про сплату податку на доходи фізичних осіб та про відсутність податкових зобов`язань з такого податку), видану відповідним центром обслуговування платників Державної фіскальної служби у разі звернення до місцевого центру, зокрема фізичних осіб-підприємців, самозайнятих осіб; довідку про доходи за останні 6 місяців; довідку про перебування на обліку в центрі зайнятості та проведенні виплати у разі звернення до місцевого центру осіб, зареєстрованих у встановленому порядку, як безробітні (за наявності).

Судом встановлено, що у заяві позивача про надання безоплатної вторинної правової допомоги до директора МЦБВПД (а.с.47) йдеться про «війну, корупцію, рекет» та триваюче слідство з 2003 року, інформується про відсутність статусу підприємця і надано довідку про доходи від 03.08.2020 №115212 про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФУ в Черкаській області (Христинівський відділ обслуговування громадян) і отримує пенсію за віком (у 2020: січень-квітень у сумі 2429.86 грн щомісячно; травень-червень 2671.92 грн щомісячно), відомості від 06.07.2020 №2126 з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків Державної фіскальної служби про суми виплачених доходів з 01.01.2020 по 31.03.2020 інформації про доходи ОСОБА_1 в ЦБДДРФО немає (а.с.48).

Судом встановлено, що у відповіді позивачу від 07.08.2020 №399 (а.с.49) окреслені для надання документи з метою прийняття рішення про надання БВПД: довідку ПФУ про розмір пенсії за останні 6 місяців, довідку з управління соціального захисту населення Христинівської РДА про отримання/неотримання соціальної допомоги, копію пенсійного посвідчення, копію реєстраційного номеру облікової картки платника податку (ІПН), копію поспорта.

Судом встановлено, що згідно із заявою від 25.08.2020 вх.01.09.2020 №284 (а.с.50) позивачем надано: копії паспорта і номер в РНОКПП (а.с.51), довідки про доходи від 25.08.2020 з ЦБДДРФО за 1-2 квартали 2020 про відсутні доходи у позивача (а.с.52), що засвідчені підписом позивача.

Судом встановлено, що у відповіді позивачу від 01.09.2020 №420/1 (а.с.53 ) зазначено якщо Ви є особою з інвалідністю та отримуєте пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, а саме: 3424 грн (з 01.07.2020 розмір прожиткового мінімуму становить 1712 грн) додаються: пенсійне посвідчення або посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги, або довідка медико-соціальної експертної комісії (МСЕК) про встановлення інвалідності, довідка про розмір пенсії або довідка про розмір соціальної допомоги, що призначається замість пенсії за останні 6 місяців. Подати необхідні документи Ви можете особисто, а щодо поданих заяв про надання роз`яснення норм ряду статей Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України, Цивільного кодексу України, надання рішень судів у ідентичних справах, надання відповіді чи є ви потерпілим у кримінальному провадженні зазначено, що Законом №3460 не передбачено надання запитуваної вами інформації.

Судом встановлено, що рішення про надання або відмову у наданні БВПД за зверненням позивача на час розгляду справи не прийнято.

Згідно з наказом від 02.07.2012 № 967/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 03.07.2012 за № 1091/21403 затверджено Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги завданнями центрів є: підвищення правової свідомості, культури та освіченості населення (правопросвітництво); надання безоплатної первинної правової допомоги і безоплатної вторинної правової допомоги; забезпечення доступу до електронних сервісів Міністерства юстиції України. Основними завданнями центрів є: приймають рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги; забезпечують вивчення потреб та рівня задоволеності осіб, які звертаються щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги та/або отримали таку допомогу; забезпечують організацію і проведення інформаційно-роз`яснювальної роботи з питань надання безоплатної правової допомоги. Регіональний центр очолює директор, який призначається на посаду і звільняється з посади директором Координаційного центру. Директор регіонального центру: представляє інтереси регіонального центру у взаємовідносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними і фізичними особами, укладає договори, видає довіреності на представництво інтересів регіонального центру; видає в межах компетенції накази організаційно-розпорядчого характеру, контролює їх виконання. Директор регіонального центру підзвітний і підконтрольний директору Координаційного центру.

Суд зазначає, що потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення ЄСПЛ у справі Rysovskyy проти України, 29979/04, п.71). Принцип «належного урядування» передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. На них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, що посилять прозорість і ясність дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (п. 70).

Перевіряючи бездіяльність відповідачів щодо результатів перевірки документів, що підтверджують належність ОСОБА_1 до однієї з вразливих категорій осіб як суб`єкта права на безоплатну вторинну правову допомогу за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 7 «поняття безоплатної первинної правової допомоги» та статті 13 «поняття безоплатної вторинної правової допомоги» Закону №3460 визначено: безоплатна первинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз`яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації (ч.2 ст.7). Безоплатна вторинна правова допомога вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя (ч.1 ст.13). Безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру (ч.2 ст.13).

Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов`язаний у семиденний строк з дня отримання звернення особи прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги (ч.2 ст.19 Закону №3460). Якщо особа не має підстав для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги і надсилає копію цього рішення особі, яка звернулася про надання такої допомоги, з одночасним роз`ясненням порядку оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги (ч.4 ст.19 Закону №3460). Якщо особа належить до однієї з категорій осіб, передбачених частиною 1 статті 14 цього Закону, Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги і письмово повідомляє про це особу або її законного представника, а також суд, орган державної влади, орган місцевого самоврядування, в яких здійснюватиметься представництво інтересів особи (ч.3 ст.19 Закону №3460).

Перелік підстав для відмови в наданні БВПД наведено в статті 20 Закону №3460. Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №3460 особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.

У відзиві (а.с.40) відповідачі зазначили, що «за результатами перевірки комплектності підтверджуючих документів будо встановлено відсутність документів, що підтверджують належність заявника до однієї із вразливих категорій осіб».

Судом не встановлено фактів та обставин, неправдивих відомостей чи фальшивих документів поданих позивачем, доказів надання безоплатної вторинної правової допомоги з одного і того ж питання, використання всіх національних засобів правового захисту у справі № 580/3178/20 (відмовлено у позові), № 580/5699/20 (відмовлено у відкритті провадження), №757/47422/19-ц (не подано клопотання про поновлення процесуального строку), №706/1533/19 (статус потерпілого скарга щодо злочинної бездіяльності та закриття кримінального провадження №0000434), неправомірної вимоги про захист, у тому числі викривачу корупції у зв`язку з повідомленням ними інформації (а.с.4) про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення (на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 Закону №3460) для відмови у наданні одного із видів послуг БВПД як особі, яка потребує правової допомоги.

Рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги приймається місцевим центром за результатами перевірки документів, що підтверджують належність осіб до однієї з вразливих категорій осіб, визначених пунктами 1, 2, 8 12 частини першої статті 14 Закону №3460. У разі якщо встановлено, що особа, яка звернулася за безоплатною вторинною правовою допомогою, не відповідає критеріям, визначеним підпунктом 5 пунктом 5 Рекомендацій № 60, тобто не є суб`єктом права на безоплатну вторинну правову допомогу, працівник відділу попередньої роботи з клієнтами готує проект наказу місцевого центру про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги, де зазначаються підстави відмови та роз`яснюється порядок оскарження рішення про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.

Рекомендаціями № 60 передбачено, що за результатами попереднього розгляду звернення вносить відповідні відомості до пункту 2 розділу III РКЗК: у разі якщо питання потребує лише надання БППД, і така допомога надана працівником Відділу 1/Бюро, іншим працівником місцевого центру, відзначає опцію «надано правову інформацію» або «надано роз`яснення, консультацію працівником центру»; у разі, клієнт не є суб`єктом права на БВПД та потребує правової допомоги (представництво в суді, складання процесуальних документів), працівник місцевого центру може направити таку особу до установи, організації, з якою відповідним місцевим центром налагоджено співпрацю. У такому разі працівником місцевого центру під час заповнення РКЗК може бути використано одночасно дві опції «надано БППД» та «спрямовано до установи, організації (установ, організацій), з якою центром організовано співпрацю для надання правової допомоги по суті порушеного питання», зазначивши найменування такої організації. У такому разі працівник Відділу 1 / Бюро видає клієнту направлення для отримання правової допомоги, форма якого наведена у додатку 3 до цих Методичних рекомендацій (далі - направлення). Номер такого направлення є ідентичним номеру звернення. Підписане клієнтом / представником клієнта направлення сканується, після чого повертається клієнту/представнику; у разі, якщо клієнт потребує БВПД, відзначає опцію «прийнято заяву про надання БВПД» та вносить дані про вид послуги БВПД.

Судом встановлено, що відповідачами тривалий час не прийнято рішення по суті звернення, необґрунтовано обмежено право позивача на отримання БВПД, не з`ясовано і не підтверджено відповідними розрахунками, що особа не належить до однієї з вразливих категорій осіб, визначених пунктами 1, 2, 8 12 частини першої статті 14 Закону № 3460.

Відмова у прийнятті заяви про надання БВПД через відсутність повного комплекту документів, що підтверджують належність особи до однієї з вразливих категорій осіб, визначених статтею 14 Закону № 3460, не допускається. Після прийняття заяви про надання БВПД працівник вносить дані до РКЗК про вид послуг БВПД, необхідних клієнту, шляхом обрання відповідних варіантів. У разі прийняття заяви про надання БВПД працівник Відділу 1/Бюро: з`ясовує зі слів клієнта або його представника до якої з вразливих категорій, визначених Законом, належить клієнт та вносить відповідну відмітку до пункту 3 розділу III РКЗК; зазначає у пункті 4 розділу III РКЗК перелік документів, необхідних для підтвердження належності клієнта до відповідної категорії, сканує, у разі наявності, надані клієнтом / представником клієнта документи та зазначає дату їх прийняття, а також прізвище та ініціали працівника Відділу 1/Бюро, який вніс дані. Після сканування документів клієнту / представнику клієнта видається талон про прийняття заяви про надання БВПД, форма якого наведена у додатку 5 до цих Методичних рекомендацій. У талоні, зокрема, зазначається перелік отриманих документів та дата отримання кожного з таких документів, а також перелік документів, які необхідно подати додатково. У разі, якщо документів надано не було, відображається повний перелік документів, що необхідно надати. Номер такого талона є ідентичним номеру звернення.

У зверненні від 27.12.2020 (а.с.5) ОСОБА_1 стверджує «як потерпілий позивач» та повідомляє, що після розпорядження керівника КЦзНПД рішення про призначення юриста чи відмову у наданні безоплатної правової допомоги не прийнято і просив у директора Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги: направити за його адресом належним чином засвідчені «здані до вас» копії паспорта, коду, пенсійного посвідчення, довідок ПФУ та ДФС, копії заяв, конституційних скарг, клопотань та інших додатних доказі; надати рішення про відмову у забезпеченні безоплатної правової допомоги та повне ім`я та код як вимагає суд та КЦ, проте до матеріалів позову відповідного розпорядження керівника КЦзНПД не надає.

Судом встановлено, що (а.с.46) у талоні до реєстраційного номеру звернення від 21.07.2020 № НОМЕР_2 не зазначено копії документів, проте зазначено про звернення 7.22.2020, не повідомлено про наявність чи відсутність додатків до такого звернення.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. На офіційному сайті судової влади є повідомлення про виклик ОСОБА_1 до суду щодо розгляду його скарги https://um.ck.court.gov.ua/sud2318/pres-centr/announcement/620314/.

Із загальновідомої бази вбачається, що судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до протоколу загальних зборів співвласників майнових паїв КСГП «Розсішське» (СВК «Росішки») від 30.07.2018 на даних зборах були присутні 4 співвласника майнових паїв, загальний майновий пай присутніх на зборах осіб становить 0,56707 %. На даному засіданні вказані 4 особи ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (за дорученням представляв ОСОБА_1 ), ОСОБА_3 (за дорученням представляв ОСОБА_1 ) одноголосно проголосували за виділення їм майна підприємства, зокрема за позивачами майна, яке є предметом даного позову. Рішення про припинення їх членства в даному підприємстві не вирішувалось (ЄДРСР 89908518).

Позивач тривалий час, звертаючись до судів різних юрисдикцій (справи 705/5555/18 щодо незаконної бездіяльності в частині розгляду заяв про порушення «розумних» строків під час досудового розслідування в кримінальному провадженні, №706/332/19 ЄДРСР 88461102 спір триває протягом 11 років позивачі, звертаючись до суду з цивільним позовом про відшкодування майнової шкоди, мають намір стягнути з відповідачів витрати, які вони понесли під час розгляду їх заяв про вчинення злочину, №706/875/19 про стягнення боргу за договором позики), шукає справедливості, зокрема згідно у справах №2340/2967/18 (щодо копій непроцесуальних документів, що перебувають в матеріалах справи), №580/5972/20 (отримання копії заявлених доказів з цивільної справи), №580/328/21 (щодо заяв, скарг, направлених з Офісу Генеральної Прокуратури для огляду та надання копій).

Частиною 1 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У справі № 580/811/20 (ЄДРСР 90259666, рішення набрало чинності 07.08.2020) зазначено про те, що у заяві від 29.01.2020 (а.с.51) йдеться «про кримінальні злочини та злочинні дії слідчих», де позивач просив: «провести перевірку, відібрати пояснення та дослідити матеріали із зобов`язанням зареєструвати заяви до ЄРДР та відкрити кримінальне провадження за погрозу вбивством та підпалу, знищення майна. Порушити дисциплінарне покарання на винних осіб слідчих, прокурорів». До заяви було додано заяву ОСОБА_1 про кримінальний злочин від 30.09.2019 та талон-повідомлення єдиного обліку № 3461 (а.с.52). Судом встановлено, що 29.01.2020 (вхідний 04.02.2020 № 23552-20 а.с.51-52) та 30.01.2020 (вхідний 04.02.2020 № 23543 а.с.49-50) позивач звернувся із заявами до Генерального прокурора України. Судом встановлено, що у відповіді прокуратури від 19.03.2020 № 04/2/2-87-02 (а.с. 53-55) зазначено про кримінальні провадження від 25.01.2014 №0000038, 05.03.2014 №0000105, 25.11.2012 №0000009, 15.03.2014 №0000133, 25.12.2012 №0000084, 28.12.2012 №0000091, 20.09.2018 №0000434, 12.11.2019 №0000410, 26.02.2020 №0000066, 29.01.2013 №0000051, 16.07.2013 №0000498, 14.03.2014 №0000128 (всього 12 кримінальних проваджень) та про направлення до Головного управління Національної поліції в Черкаській області для розгляду звернень позивача у частині можливого вчинення кримінальних правопорушень та порушення слідчими кримінального процесуального законодавства під час здійснення досудового розслідування у кримінальних провадженнях, зазначених у зверненнях з дописом-вимогою повідомити про результати розгляду заявника без зацікавленості у результатах розгляду з огляду на цінність верховенства права і захист прав людини. Судом встановлено, що у відповіді поліції (а.с.159), скерованій на адресу позивача йдеться про кримінальні провадження №0000091, №0000084, №0000009, №0000051, №0000498, №0000128, №0000038, №0000105, №0000066 (всього 9 кримінальних проваджень) та з інших питань, проте такі питання не окреслені, не виокремлені, кримінальні провадження відрізняються за кількістю.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 14 Закону №3460 право на безоплатну вторинну правову допомогу мають, зокрема, особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо їхній середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до закону для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, а також особи з інвалідністю, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі, що не перевищує двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб на всі види правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX з 01.07.2020 розмір прожиткового мінімуму осіб, які втратили працездатність становить 1712 грн.

Судом встановлено, що за період січень-червень 2020, що передував зверненню до відповідачів (а.с.48) позивач отримував пенсію за віком і середньомісячний дохід не перевищує двох розмірів прожиткового мінімуму: (2429.86х4+2671.92х2):6=2510.55 грн або пенсія за останні два місяці 2671.92 грн менше ніж 3424 (1712х2) грн, що відповідає п.1 ч.1 ст.14 Закону №3460 і безпідставно не враховано відповідачами.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі Закон № № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Статтею 3 Закону № 393/96-ВР встановлено, що заява (клопотання) звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності.

Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, керівники та посадові особи підприємств, установ, зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (стаття 18 Закону № 393/96-ВР). Статтею 19 Закону № 393/96-ВР передбачено, що органи державної влади зобов`язані, зокрема: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення.

Відповідачами не враховано особливості надання правової допомоги (на всі види правових послуг, передбачені частиною 2 статті 13 Закону №3460) викривачам у зв`язку з повідомленням ними інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення і не роз`яснено/ не повідомлено про особливості надання послуг для викривачів.

Спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції це органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції»). Анонімне повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» підлягає розгляду, якщо наведена у ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, що можуть бути перевірені. У разі підтвердження викладеної у повідомленні інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону керівник відповідного органу вживає заходів щодо припинення виявленого порушення, усунення його наслідків та притягнення винних осіб до дисциплінарної відповідальності, а у випадках виявлення ознак кримінального або адміністративного правопорушення також інформує спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції. На сайті НАЗК роз`яснено як розглядати повідомлення про корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення із зазначенням авторства (інфографіка ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Конституційний Суд України в Рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України зазначив, що кримінальне судочинство це врегульований нормами КПК порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури.

Доказів відповідного реагування з боку відповідачів на повідомлення (а.с.4) позивача від 08.07.2020 «внаслідок корупції та криміналу в органах» за зверненням до прокуратури та Національної поліції України щодо розпочатих розслідувань матеріали справи не містять.

Судом враховано, що у контексті реалізації завдання правопросвітництва відповідач не були позбавлені можливості поінформувати позивача про те, що Міністерство цифрової трансформації України спільно з Національним агентством з питань запобігання корупції впровадили навчальний курс «Викривач в законі» на платформі Дія (цифрова освіта).

Відповідно до статті 7 Закону № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чинним і подані у встановленому порядку, належать обов`язковому прийняттю та розгляду; якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення; у разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

У пункті 71 рішення Рисовський проти України, від 20.10.2011, № 29979/04 зазначено: «державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків».

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідачами не доведено, що під час і за результатами розгляду звернень позивача (17.07.2020 а.с.43, 22.07.2020 а.с.47, 01.09.2020 а.с.50, 12.01.2021 а.с.54) не допущено протиправної бездіяльності у контексті утвердження цінності верховенства права і реалізації принципів належного врядування.

ЄСПЛ у справі Olewnik-Ciepliсska and Olewnik проти Польщі, № 20147/15 зазначив, що органам влади було відомо або мало бути відомо про існування реального ризику для життя особи. У рішенні зазначено, що національні органи влади не реагували з належним рівнем відданості (обачності). У рішенні ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі Kraska проти Швейцарії зазначено: аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті. Суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що засвідчені відповідачем копії заяв від 08.07.2020, 03.08.2020, 25.08.2020, 27.12.2020 на вимогу ухвали від 25.02.2021 надано до матеріалів справи № 580/243/21, заяви позивача від 02.07.2020, 31.07.2020, 01.08.2020, 28.08.2020 учасниками справи не надано, а судом не встановлено доказів їх направлення позивачем до відповідача із вказаними датами, тому відсутні підстави для їх направлення позивачеві.

Ухвалою від 25.02.2021 зобов`язано відповідачів до часу призначеного підготовчого засідання надати суду засвідчені у встановленому порядку копії: заяви ОСОБА_1 від 02.07.2020, 08.07.2020, 31.07.2020, 01.08.2020, 28.08.2020 та від 27.12.20 та відомості про результати розгляду заяв, а також інші докази щодо спору з урахуванням вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (ЄДРСР 95174403).

У клопотанні позивача «зобов`язати надати засвідчені копії документів як вимагає Суд та КЦ з НПД» та «витребувати рішення за заявами відповідача» належить відмовити з огляду на таке.

Витребувати рішення відповідача за заявами позивача неможливо через неприйняття і встановлену судом протиправну бездіяльність у цьому спорі, а «витребувати рішення за заявами відповідача» без реквізитів таких заяв не вбачається за можливе у контексті захисту порушеного права та/або інтересу позивача.

Законодавством передбачено різні способи засвідчення копій документів, зокрема: нотаріальне засвідчення копії документа; засвідчення офіційних документів в порядку консульської легалізації; засвідчення копій документів посадовими особами органів державної влади; засвідчення копії документа фізичною особою.

Відповідно до наказу Мінюсту від 18.06.2015 № 1000/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за № 736/27181 «Про затвердження Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях» документообіг в установі рух службових документів з моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення; службовий документ офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити.

Згідно з частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За результатами розгляду основних питань діяльності відповідачем має видаватись відповідний наказ відповідно до пункту 10 Рекомендацій № 60, якого матеріали справи не містять.

Надаючи оцінку твердженню відповідачів про «отримання всіх необхідних документів», щодо «прострочення» на момент прийняття для огляду оригіналів документів із ознакою «втратили актуальність» щодо довідок про доходи «датованих датою подання», що повернуті позивачеві, варто зазначити, що суд встановив протиправну бездіяльність відповідачів, позаяк не виявлено у справі письмової мотивованої відмови з обґрунтуванням та підтвердженням правомірності вимоги відповідачів.

У постанові Верховного Суду від 31.05.2021 у справі № 826/1411/14 (ЄДРСР 97284168) зазначено: Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 05.12.2018 у справі №11-989заі18 зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм під час вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Необхідно зважати на права скаржників на компетентне та ефективне юридичне представництво, а також на позитивні зобов`язання держави, що витікають з пункту «d» частини третьої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та пункту «с» частини третьої статті 6 ЄКПЛ. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що тут мова йде не просто про «призначення» захисника, який би виступав від імені обвинуваченого, а про те, щоби право на юридичну допомогу реалізовувалося практично та ефективно аби забезпечити достатній захист (рішення у справах «Artico v. Italy», «Imbrioscia v. Switzerland», «Daud v. Portugal»). Оцінити чи було юридичне представництво практичним та ефективним можна лише на підставі конкретних обставин справи, дивлячись на процес в цілому (рішення у справі «Kulikowski v. Poland»). За загальним правилом, що сформульоване у практиці Європейського суду з прав людини, незалежно від того, скористався скаржник послугами безоплатної правової допомоги або приватного адвоката, одного призначення або дозволу на представлення інтересів скаржника з боку відповідальних органів влади може виявитися недостатньо, оскільки останній має право на «практичну і ефективну», а не «теоретичну і ілюзорну» правову допомогу.

У постанові Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 210/5129/17 (ЄДРСР 97054939) зазначено: «правовий пуризм» на відміну від обставин «істотного та непереборного характеру» завжди призводить до порушення принципу правової визначеності; «правовий пуризм» - невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд; «правовий пуризм» може носити як добровільний характер й проявлятися в діяльності окремих посадових осіб, так і бути вимушеним через санкціонування державою, яка обмежує реалізацію дискреційних повноважень суб`єктів правозастосування, не допускаючи відступ від правових приписів. Суд вважає, що зазначений підхід належить застосуванню і щодо оцінки адміністративним судом рішень суб`єктів владних повноважень, особливо тих, що стосуються значного суспільного інтересу, зокрема, питань благоустрою та містобудування, екології, безпеки, конституційних прав та свобод громадян тощо. Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.05.2018 у справі № 826/11106/17, від 28.10.2018 у справі № 826/14749/16, від 25.03.2020 у справі № 805/4508/16-а, від 31.03.2021 у справі № 620/2520/20.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що відповідачами Уманським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги та директором Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_5 допущено протиправну бездіяльність під час оформлення та розгляду звернення позивача про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 , позаяк не діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законами, обґрунтовано, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому з метою забезпечення ефективного захисту прав та інтересів позивача як суб`єкта, який має право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги належить зобов`язати Уманський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати ОСОБА_1 безоплатну вторинну правову допомогу, задовольнивши позов повністю.

Вид послуги під час безоплатної вторинної правової допомоги має надати відповідач з урахуванням висновків суду у межах повноважень, у порядку і у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Зобов`язання вчинити конкретні дії є порушенням дискреційних повноважень, що надані органу виконавчої влади. Суд не може підміняти суб`єкт публічної адміністрації бездіяльність якого оскаржується, приймати замість нього рішення та давати вказівки, що би свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції суб`єкта владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позов позивача, звільненого від сплати судового збору ухвалою від 04.06.2021 відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відмовлено у задоволенні позову, а відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, то відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат із сплати судового збору.

Враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору ухвалою від 04.06.2020, а доказів понесення судових витрат з метою відшкодування суми 1426 грн (а.с.34), 108 грн (а.с.62) позивачем не надано, то відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо ненадання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правової допомоги.

Зобов`язати Уманський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати ОСОБА_1 безоплатну вторинну правову допомогу.

Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень та з урахуванням пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ];

відповідачі: директор Уманського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги Квасюк Віктор [вул. Небесної Сотні, 4, м. Умань, 20300]; Уманський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги [вул. Небесної Сотні, 4, м. Умань, 20300].

Повне судове рішення складено 09.07.2021.

Суддя Л.В. Трофімова