Справа № 216/2539/20(568СП/160/17148/20)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2021 року м. Дніпросправа № 216/2539/20(568СП/160/17148/20)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року (суддя Дєєв М.В., м. Дніпро) у справі № 216/2539/20(568СП/160/171148/20)

за позовом ОСОБА_1

до Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області

про стягнення вихідної допомоги,-

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу з позовом до Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про стягнення вихідної допомоги у розмірі шестимісячного середнього заробітку, що не була виплачена при припиненні трудового договору.

07.08.2020 рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

25.11.2020 ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.08.2020 скасовано. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про стягнення вихідної допомоги.

04.12.2020 до Дніпровського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про передачу за встановленою юрисдикцією справи за його позовом.

14.12.2020 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 про направлення справи за встановленою юрисдикцією задоволено та вирішено передати справу №216/2539/20 за позовом ОСОБА_1 до Широківської районної державної адміністрації про стягнення вихідної допомоги до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.03.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване відсутністю підстав для виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, оскільки на спірні взаємовідносини не поширюється дія норм п. 5 ч. 1 ст. 41, ст. 44 КЗпП України. Суд зазначив, що звільнення ОСОБА_1 відбулося у відповідності до норм Закону України «Про місцеві державні адміністрації», якими виплата вихідної допомоги не передбачена.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник послався на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке полягає у призначенні цієї справи до розгляду в порядку спрощеного провадження, оскільки вона не є справою незначної складності в розумінні ст. 12 КАС України враховуючи, що скаржник у минулому обіймав керівну посаду у державному органі.

По суті спору скаржник вказав на хибність висновків суду першої інстанції щодо безпідставності поширення на спірні правовідносини норм п. 5 ч. 1 ст. 41, ст. 44 КЗпП України, посилаючись на те, що єдиною уповноваженою особою від держави, що є стороною відповідних трудових договорів з працівниками, які призначені на посади голів місцевих державних адміністрацій є Президент України, який діє відповідно до норм цивільного, трудового та спеціального законодавства України.

Зазначив, що судом першої інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 16.08.2020 по справі № 186/294/16-а щодо відсутності жодних застережень щодо поширення дії норм ст. 41 КЗпП України на посадових осіб суб`єктів владних повноважень. Також, вказав на ігнорування судом першої інстанції того, що при прийнятті Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби», яким були внесені зміни до спеціальних законів, зокрема Закону України «Про державну службу», відповідні зміни до ЦК України та КЗпП України внесені не були. Водночас, норми спеціального законодавства не можуть конкурувати з нормами вказаних кодексів, що підтверджено висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.10.2013 по справі № 6-59-цс13.

Крім того, зазначив, що висновки суду першої інстанції дають підстави вважати, що скаржник на цей час не є звільненим, що свідчить про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, внаслідок чого останнє підлягає скасуванню. З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ознайомившись з матеріалами апеляційної скарги, відповідач відзив на неї не надав.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 02.06.2015 був призначений на посаду голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області та 31.08.2018 його повноваження були припинені відповідно до ч. 10 ст. 118 Конституції України, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача.

17.01.2018 рішенням Широківської районної ради Дніпропетровської області голові Широківської районної державної адміністрації ОСОБА_1 було висловлено недовіру.

28.08.2018 року розпорядженням Президента України №124/2018-рп на підставі ч. 10 ст. 118 Конституції України прийнято відставку голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області ОСОБА_1

10.07.2019 постановою Верховного Суду у справі 804/639/18 залишено без змін рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.05.2018, яким відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування рішення Широківської районної ради від 17.01.2018.

07.09.2018 та 14.09.2018 ОСОБА_1 звертався до Широківської районної державної адміністрації з листами щодо виплати йому вихідної допомоги в розмірі шестимісячного середнього заробітку відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

17.09.2018 та 18.09.2018 Широківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області листами повідомила скаржника, що питання призначення на посади голів місцевих державних адміністрацій та припинення їх повноважень врегульовані ст. 118 Конституції України та ст.ст. 8, 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», згідно яких вони віднесені до компетенції Президента України. Припинення повноважень ОСОБА_1 відбулося відповідно до розпорядження Президента України від 28.08.2018 №124/2018-рп на підставі ч. 10 ст.118 Конституції України. Стаття 44 КЗпП України передбачає виплату вихідної допомоги при припиненні трудового договору саме з підстав, визначених КЗпП України, а саме: п. 6 ст. 36, п. 1, 2, 6 ст. 40, п. 3 ст. 36, ст. 3 та 39, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Оскільки правовими підставами припинення повноважень голови Широківської районної державної адміністрації є норми Конституції України, а не положення КЗпП України відповідно і застосування норм трудового законодавства в частині виплати вихідної допомоги є неможливим.

Правомірність такої відмови відповідача у виплаті скаржнику вихідної допомоги, передбаченої ст. 44 КЗпП України, є предметом спору у межах цієї адміністративної справи.

При вирішенні справи колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що спір між сторонами виник у зв`язку з відмовою відповідача виплатити скаржнику вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України та полягає у тому, чи поширюється на позивача дія п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Водночас, питання виконання покладених на голів районних адміністрацій та їх заступників службових обов`язків, припинення ними наданих повноважень, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон №586-XIV).

Як вбачається із преамбули Закону України «Про місцеві державні адміністрації», відповідно до Конституції України цей Закон визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади (ч. 2 ст. 1 Закону №586-XIV).

Частинами першою, другою ст. 8 Закону України №586-XIV передбачено, що місцеві державні адміністрації очолюють голови відповідних місцевих державних адміністрацій, які призначаються на посаду Президентом України за поданням Кабінету Міністрів України на строк повноважень Президента України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 9 №586-XIV, повноваження голів місцевих державних адміністрацій припиняються Президентом України у разі, зокрема, висловлення недовіри двома третинами від складу відповідної ради.

Частиною 10 ст. 118 Конституції України передбачено, що у разі висловлення недовіри голові районної чи обласної державної адміністрації двома третинами депутатів від складу відповідної ради, Президент України приймає рішення про відставку голови місцевої державної адміністрації.

Матеріалами справи підтверджено, що скаржника звільнено з посади голови Широківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у зв`язку із висловленням недовіри двома третинами депутатів від складу відповідної ради, що зафіксовано у рішенні від 17.01.2018 Широківської районної ради двадцять восьмої сесії сьомого скликання (т. 2 а.с. 9).

Підстави звільнення позивача в розпорядженні Президента України №124/2018-рп від 28.08.2018 року зазначено ч. 10 ст. 118 Конституції України (т. 2 а.с. 20).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що підставою для звільнення скаржника у спірному випадку є не норми КЗпП України (зокрема п.5 ч.1ст.41 КЗпП України), а норми Закону №586-XIV. Відповідно, поширення на спірні правовідносини приписів ст.44 КЗпП України є безпідставним.

Звільнення голови районної державної адміністрації на підставі Закону № 586-XIV не є звільненням з ініціативи власника, оскільки п. 8 ч. 1 ст. 9 №586-XIV передбачено додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану з його статусом, якої не містить КЗпП України. Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи Президента, а з фактом висловлення недовіри двома третинами депутатів від складу відповідної ради.

При цьому, колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на позицію Верховного Суду, що викладена у постанові від 06.08.2020 по справі № 186/294/16-а, оскільки у межа вказаної справи судом було розглянуто взаємовідносини щодо звільнення особи за підставами, що є відмінними від тих, що мають місце у межах цієї справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, підставою для звільнення у спірному випадку є спеціальна норма Закону України «Про місцеві державні адміністрації», яким виплата вихідної допомоги з підстав звільнення з посади голови районної державної адміністрації не передбачена, а скаржник помилково вважає своє звільнення як розірвання трудового договору за ініціативою власника або уповноваженого ним органу.

Також, колегія суддів зазначає про відсутність порушення у спірному випадку судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки у спірному випадку спірним питанням є правомірність не виплати відповідачем вихідної допомоги скаржнику, а не саме питання звільнення скаржника з публічної служби.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 березня 2021 року у справі № 216/2539/20(568СП/160/171148/20) залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.Є. Чередниченко