Справа № 540/1372/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1372/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Херсонської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення № 92 "Про заходи стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона на 20121-2025 року",

встановив:

ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Херсонської міської ради (далі-відповідач, виконавчий комітет), в якому просить визнати протиправними та скасувати пункт 1.1 та Додаток 1 Рішення Виконавчого комітету Херсонської міської ради №92 «Про заходи стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона на 2021-2025 року».

В позовній заяві позивач зазначає про те, що згідно пункту 1.1 спірного рішення №92 «Про заходи стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона на 2021-2025 року» у Додатку 1 зменшено перелік парків та скверів, що в порушення ст. 10, п. 1 ч. 1 ст. 13, ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування», звужено існуючі права позивача на вільне користування об`єктами благоустрою без набуття права на них, що полягає у не внесенні до Додатку 1 переліку усіх парків та скверів, з відповідними площами, які саме належать до об`єктів благоустрою, та були визначені раніше прийнятим рішенням виконавчого комітету №1119 від 30.08.2013 та Додатком 1, відсутністю права у виконавчого комітету змінювати перелік парків та скверів у місті. Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу розпорядження землями комунальної власності належить до виключної компетенції саме ради, віднесення певної території до переліку парків або скверів, так само і припинення такого віднесення є формою розпорядження земельними ділянками та належить до компетенції ради. Позивач зазначає, що виконавчий комітет має право лише вносити пропозиції раді щодо найменування парків та скверів, віднесення певної території до відповідного переліку призводить до правових наслідків, а саме неможливості приватизації відповідних земель. Також, позивач зазначив про порушення відповідачем ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що пролягає в не оприлюдненні спірного рішення за 10 робочих днів до дати розгляду, позивач був позбавлений можливості подати до виконавчого комітету свої зауваження та просити їх врахувати, а також приймати участь у прийнятті такого рішення, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 вважає такі обставини підставою для визнання рішення недійсним.

02.04.2021 ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому проваджені).

05.05.2021 до суду надійшов відзив на адміністративний позов від представника відповідача, який зазначає про необґрунтованість, недоведеність заявлених позовних вимог. У відзиві представником вказано, що рішення «Про заходи стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона на 2021-2025 року» не був опублікований, так як, відповідний проект був включений до порядку денного тільки на засіданні виконавчого комітету міської ради 16.03.2021 в день його прийняття. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що проекти нормативно - правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Стаття 24 зазначеного Закону передбачає відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації, яку несуть особи, винні у вчинені таких порушень, зокрема щодо не оприлюднення інформації відповідно до ст. 15 цього Закону, але порушення порядку оприлюднення проекту оскаржуваного рішення не може бути підставою для скасування такого рішення, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №278/3142/16-а та від 20.10.2020 у справі №569/106/16-а. Також, представник відповідача вказує про відсутність жодного запиту з боку позивача щодо отримання публічної інформації за частинами 1-2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Спірне рішення прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України, зокрема прийняття рішення віднесено до повноважень виконавчого комітету, визначеного главою 2 частини 1, 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування», та відповідно до пп. 7 п. «а» ст. 30 зазначеного Закону, до відання відповідача віднесено організацію благоустрою населених пунктів, здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян, що визначено відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та комплексний благоустрій, визначений ст. 22 даного Закону. Метою прийняття рішення є розвиток парків, скверів та інших зелених зон та створення привабливого естетичного середовища на території міста, забезпечення на відповідній території чистоти і порядку, забезпечення здійснення реконструкції та/або реставрації парків та скверів міста Херсона. Відповідно до спірного пункту 1.1, виконавчий комітет міської ради затвердив перелік парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона. Доводи позивача, зазначені в позовній заяві, представник відповідача вважає абстрактними, такими, що не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного пункту рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси, що свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову. У зв`язку з тим, що жодного права та інтересу позивача відповідачем не порушено, в задоволенні позову просить відмовити.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст.262 КАС України).

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом зазначає наступне.

Виконавчим комітетом Херсонської міської ради з метою розвитку парків, скверів та інших зелених зон та створення привабливого естетичного середовища на території міста, враховуючи частину 2 статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Правила утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства будівництва та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 №105, керуючись пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», було прийнято рішення від 16.03.2021 № 92 «Про заходи стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон м. Херсона на 2021-2025 роки».

За даним рішенням № 92 від 16.03.2021 виконавчим комітетом вирішено затвердити, зокрема, «Перелік парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона згідно з додатком 1.» (п.1.1 рішення №92).

Додаток 1 до рішення виконкому міської ради від 16.03.2021 №92 містить Перелік парків, скверів та інших зелених зон м. Херсона, який містить в собі 32 об`єкти благоустрою, із зазначенням міста розташування та площі в га, в разі такої наявності. Деякі об`єкти благоустрою не містять вказівки на площу в га, але є зазначення щодо необхідності провести інвентаризацію для визначення меж та площі.

Пункт 1.1 рішення №92 від 16.03.2021 та Додаток 1 зазначено предметом оскарження позивачем ОСОБА_1 в даній позовній заяві.

Позивач вважає, що спірним пунктом 1.1 рішення №92 від 16.03.2021 та Додатком 1 до даного рішення порушено його публічно-правовий інтерес щодо можливості вільного користування об`єктами благоустрою без набуття будь-яких прав на них, а також порушено право на доступ до публічної інформації, ОСОБА_1 не мав можливості подати на розгляд до відповідача свої зауваження щодо переліку парків та скверів, які зазначені в Додатку 1 до спірного рішення, який є неповним та не містить вірного зазначення площі об`єктів благоустрою. Відповідач в свою чергу вважає даним пунктом рішення №92 ніяким чином не порушені права та інтереси ОСОБА_1 , спірне рішення прийнято в межах повноважень виконавчого комітету та є саме заходами щодо розроблення та затвердження стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона, в яких необхідно забезпечити чистоту та порядок, визначити ті парки та сквери що потребують реконструкції та/або реставрації.

Виходячи з вище встановленого, суд вважає необхідним встановити наявність чи відсутність порушення публічно-правового інтересу позивача з боку Виконавчого комітету Херсонської міської ради, внаслідок затвердження рішенням №92 від 16.03.2021 «Про заходи стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон м. Херсона на 2021-2025 роки» п.1.1 «Перелік парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона згідно з додатком 1» та Додатку 1 «Перелік парків, скверів та інших зелених зон м. Херсона» до зазначеного рішення.

Суд вважає необхідним зазначити, що ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно положень ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, відповідно: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст.4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

За ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі-Закон №280/97-ВР), відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (пп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону №280/97-ВР).

Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 №2807-IV (далі-Закон №2807-IV) визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Статтею 1 Закону №2807-IV визначено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту; утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою.

Зокрема, в даній статті визначено, що заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Частиною 2 статті 10 Закону №2807-IV передбачено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) затвердження схем санітарного очищення населених пунктів та впровадження систем роздільного збирання побутових відходів; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом.

Таким чином, положеннями Законів №280/97-ВР та №2807-IV до відання виконавчих органів міських рад віднесено власні (самоврядні) повноваження, зокрема організація благоустрою населених пунктів, яка полягає у плануванні та здійсненні робіт щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №2807-IV комплексним благоустроєм вважається проведення на визначеній території населеного пункту (мікрорайон, квартал, парк, бульвар, вулиця, провулок, узвіз тощо) комплексу робіт з улаштування (відновлення) покриття доріг і тротуарів, обладнання пристроями для безпеки руху, озеленення, забезпечення зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами, встановлення малих архітектурних форм, здійснення інших заходів, спрямованих на поліпшення інженерно-технічного і санітарного стану території, покращання її естетичного вигляду. Щодо наявності наміру рішенням №92 від 16.03.2021 здійснити комплексний благоустрій на території парків, скверів та інших зелених зон міста, стверджує представник відповідача у поданому до суду відзиві.

Відповідно, у рішенні №92 від 16.03.2021 відповідачем було затверджено згідно спірного п.1.1 «Перелік парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона згідно з додатком 1», в якому міститься перелік парків та скверів, які потребують здійснення заходів стратегічного розвитку та проведення відповідного комплексу робіт щодо приведення у належний стан об`єктів благоустрою міста Херсона.

Частина 1 статті 17 Закону №2807-IV громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право: 1) користуватись об`єктами благоустрою населених пунктів; 2) брати участь в обговоренні правил та проектів благоустрою території населених пунктів; 3) вносити на розгляд місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій пропозиції з питань благоустрою населених пунктів; 4) отримувати в установленому законом порядку повну та достовірну інформацію про затвердження правил благоустрою території населеного пункту та внесення до них змін, а також роз`яснення їх змісту; 5) брати участь у здійсненні заходів з благоустрою населених пунктів, озелененні та утриманні в належному стані садиб, дворів, парків, площ, вулиць, кладовищ, братських могил, обладнанні дитячих і спортивних майданчиків, ремонті шляхів і тротуарів, інших об`єктів благоустрою; 6) вимагати негайного виконання робіт з благоустрою населених пунктів у разі, якщо невиконання таких робіт може завдати шкоду життю, здоров`ю або майну громадян; 7) звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №280/97-ВР до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі власні (самоврядні) повноваження, зокрема, підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, повідомлення про прийняті рішення з таких питань адміністратора інформаційної системи Міністерства юстиції України, з питань найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ тощо - національного оператора поштового зв`язку, органу ведення Державного реєстру виборців. Суд зазначає, що в даному рішенні №92 від 16.03.2021 не зазначено в якості мети найменування (перейменування) парків та скверів, а поставленому мету концепції щодо організації саме благоустрою об`єктів зазначений в Додатку 1 та щодо першочергової реконструкції та/або реставрації об`єктів за Додатком 2 до рішення, з відповідним дотриманням положень, визначених Правилами утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 №105 задля забезпечення мешканців міста сучасними послугами щодо комфортного відпочинку, дозвілля та розвитку особистості на території об`єктів благоустрою.

Відповідно до п. 1, п. 7 ч. 1 ст. 19 КАС України до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суд повинен виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Дана правова позиція щодо визначення предметної юрисдикції та публічно-правового спору узгоджується із висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 200/16168/17 (№2-а/200/1186/17) та з висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладених у постанові від 15.09.2020 по справі №260/62/19.

Таким чином, публічно-правовий спір, зокрема, виникає внаслідок наявності порушення інтересів учасника адміністративно-правових відносин, які реалізуються за допомогою управлінського процесу, відповідного прийняття і виконання адміністративних актів суб`єкта владних повноважень.

За приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України, гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території (ч.1 ст. 144 Конституції України). На основі даного положення Конституції України ч. 1 ст. 59 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти.

Конституційний Суд України в рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009, справа №1-9/2009 дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

В даній справі позивач зазначає про порушення його публічно-правового інтересу, що полягає у позбавленні можливості вільного користування об`єктами благоустрою без набуття будь-яких прав на них. Суд звертає увагу позивача, що спірним пунктом 1.1 рішення №92 не порушено зазначеного в позові позивачем публічно-правового інтересу, оскільки право на вільне користування об`єктами благоустрою визначено ч.1 с. 17 Закону №2807-ІV, даний спірний пункт рішення містить в собі затвердження переліку парків та скверів, які потребують стратегічного розвитку як об`єкти благоустрою міста Херсона, який ніяким чином не може порушувати права позивача на вільне користування об`єктами благоустрою, що зазначені в даному пункті рішення №92. В даній справі публічно-правовий інтерес позивача може міститись саме в межах розгляду питання щодо прийняття зазначеного спірного пункту рішення №92, його законодавчої обґрунтованості, доцільності, своєчасності прийняття та комплексність у вирішенні поставлених проблемних питань, у зв`язку з чим, суд зазначає, що позивачем по справі не обґрунтовано та не доведено належними доказами, яким чином та які його публічно-правові інтереси порушуються даним спірним п. 1.1 та Додатком 1 рішення №92 від 16.03.2021.

З дослідженого судом рішення №92 від 16.03.2021, вбачається, що згідно пп. 3.1 та 3.2 п. 3 Департаменту містобудування та землекористування міської ради доручено: «У термін до 15.04.2021 провести роботу щодо поновлення землевпорядної документації за переліком об`єктів благоустрою згідно з додатком 2 цього рішення» та «У термін до 01.06.2021 провести роботу щодо поновлення землевпорядної документації за переліком об`єктів благоустрою згідно із додатком 2 цього рішення». Відповідно, вбачається проведення дій належних організацій щодо поновлення землевпорядної документації за певними парками та скверами, які цього потребують, першочергової організації щодо реконструкції та/або реставрації та зазначені парки та сквери виділені в окремому додатку 2 до рішення №92. Перелік парків та скверів та інших зелених зон міста Херсона згідно з додатком 1 (спірний п.1.1 рішення № 92) не можна вважати вичерпним чи остаточним, оскільки він затверджений відповідно спірного також Додатку 1 до рішення №92 з метою розвитку об`єктів благоустрою міста.

Позивач у даному позові не навів належних та достатніх обґрунтувань, яким саме чином раніше прийнятий виконавчим комітетом «Перелік парків і скверів у м. Херсоні згідно з додатком 1» прийнятого рішенням відповідача № 1119 від 30.08.2013 та перелік парків та скверів, зазначений в Додатку1 у рішенні № 92 від 16.03.2021, впливає на його публічно-правові інтереси, посилання на відмінності у даних додатках до вказаних рішень є безпідставними за природою їх створення та прийняття, за предметом розгляду та прийняття остаточного рішення.

Також, суд звертає увагу позивача на ту обставину, що починаючи, зокрема, з 2014 року, в місті відбувались певні перейменування парків, скверів, зокрема було створено та відкрито у жовтні 2019 року сквер імені ОСОБА_2 із визначенням місця знаходження на розі Купецької (Піонерської) та Мостовової (Доброхотова). Та обставина, яку вказує позивач у позовній заяві, а саме щодо відсутності певних парків та скверів у Додатку 1 до рішення №92, не є належним доказом порушення його публічно-правового інтересу, виходячи відповідно з предмету прийнятого рішення щодо концепції, метою якої є забезпечення мешканців Херсонської міської територіальної громади сучасними послугами щодо комфортного відпочинку, дозвілля та розвитку особистості на території міських парків, скверів та інших зелених зон. За наслідками прийнятого виконавчим комітетом рішення №92, громадська рада не позбавлена вносити ряд своїх пропозицій, зокрема, щодо створення та затвердження рішенням виконавчого комітету повного переліку парків, скверів та зелених зон з урахуванням обставин приєднання до міста нових громад, зміни території та кількості парків та скверів.

Суд зауважує, що рішенням №92 пунктом 2 доручено Комунальному підприємству «Парки Херсона» Херсонської міської ради, зокрема, «У термін із 17.03.2021 до 15.04.2021 провести серед мешканців міста громадське обговорення (з попереднім висвітленням відповідного оголошення про проведення обговорень на офіційному сайті Херсонської міської ради та її виконавчих органів) та збір пропозицій, за результатами якого сформувати єдине концептуальне рішення щодо реставрації та/або реконструкції об`єктів благоустрою, зазначених у додатку 2 до цього рішення» (п. 2.1 рішення №92) та до 01.06.2021 надати уповноваженому виконавчому органу міської ради прийняте відповідне єдине концептуальне рішення для подальшої підготовки ним проекту рішення міської ради про внесення змін до цільової Програми (п.2.3 рішення №92). Суд зазначає, що громадське обговорення не позбавляє права мешканців міста Херсона, а також і самого позивача внести пропозиції щодо першочергового приведення у належний стан об`єктів благоустрою, щодо можливої невідповідності додатку 2 до додатку 1 рішення № 92, єдиного концептуального рішення КП «Парки Херсона» можуть не досягти на початковій стадії досягнення мети концепції з організації заходів стратегічного розвитку парків, скверів та зелених зон міста, яка визначена Додатком 3 до рішення №92 від 16.03.2021, оскільки дане рішення, та відповідно сам Перелік згідно з Додатком 1 (п.1.1) не можна вважати остаточним рішенням виконавчого комітету, прийнятого за наслідками створених заходів стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон м. Херсона, початок вчинення відповідних дій яких розпочато з 17.03.2021 по 01.06.2021.

Суд зазначає також, що проект рішення №92 від 16.03.2021 був розглянутий виконавчим комітетом на засіданні 16.03.2021, розглядалось дане рішення щодо організації заходів стратегічного розвитку місць відпочинку жителів міста Херсона, з відповідним обговоренням та затвердженням за участю громади міста. Виконавчий комітет не виносив рішення, яке порушує інтереси громади чи самого позивача, впливає на його приватно чи публічно-правовий інтерес, винесення такого рішення є компетенцією виконавчого комітету та, в даному випадку не стосувалось розгляду питання щодо перейменування парків та скверів, їх ліквідації чи приватизації, як вважає позивач, даним спірним пунктом 1.1 та Додатком 1 до рішення №92 від 16.03.2021 не позбавлено ОСОБА_1 користування об`єктами благоустрою.

Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ) визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.

Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ст.1 Закону №2939-VІ).

Метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації (ст.2 Закону №2939-VІ).

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону №2939-VІ проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Частиною 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 №280/97-ВР (далі-Закон №280/97-ВР) визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.

Таким чином, рішення виконавчого комітету № 92 від 16.03.2021 мало бути оприлюднено не пізніш як за 10 робочих днів до дати його розгляду, що не заперечується представником відповідача у поданому до суду відзиві. Також, дане рішення може бути отримано за запитом згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 19 Закону №2939-VІ та відповідно, розпорядник, виконавчий комітет, за частинами 1, 2, 4 ст. 20 Закону №2939-VІ має надати належну відповідь не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Суд не погоджується із зауваженням представника відповідача у поданому до суду відзиві, щодо неподання позивачем ОСОБА_1 до відповідача розпорядника, відповідного запиту, оскільки обставини оприлюднення проекту рішення №92 відсутні та не дотримані виконавчим комітетом згідно ч. 3 ст. 15 Закону №2939-VІ.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону №280/97-ВР рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради (ч. 6 ст. 59 Закону №280/97-ВР).

Представником відповідача надано до справи витяг з протоколу №7 засідання виконавчого комітету Херсонської міської ради від 16.03.2021, завірений печаткою сектора розпорядчої документації виконкому, з якого вбачається включення додатково до порядку денного проект рішення ОСОБА_3 «Про організацію заходів стратегічного розвитку парків, скверів та інших зелених зон м. Херсона на 2021-2025 роки», за результатами голосування «за» - одноголосно, було прийнято відповідне рішення №92 від 16.03.2021. Представник не заперечує обставини не опублікування відповідно до ст. 15 Закону №2939-VІ проекту рішення, та суд погоджується із позицією виконавчого комітету, що саме дана обставина не може бути підставою для скасування рішення № 92, та відповідно спірного п. 1.1 рішення та Додатку1.

Зокрема, ст. 24 Закону №2939-VІ визначено відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації, яку несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, зокрема, не оприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2939-VІ).

Згідно ст. 23 Закону №2939-VІ рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

За даними обставинами у справі, позивач вважає порушення його публічно-правового інтересу щодо невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 Закону №2939-VІ, що позбавило можливості ОСОБА_1 подати на сесію виконавчого комітету свої зауваження та пропозиції, та приймати участь у розгляді проекту рішення №92.

Судом встановлено, що проект рішення №92 був поставлений додатково до порядку денного на розгляд засідання виконкому 16.03.2021, без його попереднього оприлюднення, та законодавство визначає відповідальність винних осіб за порушення положень ст. 15 Закону №2939-VІ щодо оприлюднення інформації розпорядником, але враховуючи вищезазначене, виходячи із ступеня вчиненого порушення, дані обставини не є підставою для скасування п. 1.1 рішення № 92 від 16.03.2021, інших належних доказів, які б свідчили про те, що оскаржуване рішення та, зокрема, спірний п.1.1 та Додаток 1 до рішення №92 є протиправними, порушують публічно-правовий інтерес, матеріали даної справи не містять. Зазначена позиція суду кореспондується із правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №278/3142/16-а та від 20.10.2020 у справі № 569/106/16-а щодо визначення підстав для скасування рішення органу місцевого самоврядування, застосовуючи положення Закону №2939-VІ.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення його публічно-правого інтересу винесеним п. 1.1 рішення від 16.03.2021 №92 та Додатком 1 до даного рішення, відповідачем доведено правомірність дій по затвердженню п. 1.1 «Перелік парків, скверів та інших зелених зон міста Херсона згідно з додатком 1.» та Додаток 1 до рішення, щодо проведення заходів стратегічного розвитку об`єктів благоустрою міста, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позову та, керуючись ч. 5 ст. 139 КАС України, зазначає про відсутність підстав для повернення сплаченого позивачем судового збору за подання даного позову до суду.

Рішення у даній справі прийнято 08.06.2021, оскільки суддя Войтович І.І. перебував у відпустці з 24.05.2021 по 07.06.2021 включно.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 109010000