Справа № 140/5275/21
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/5275/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Андрусенко О. О.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанову про накладення штрафу у розмірі 10217,00 грн. (ВП 59606506) від 06.05.2021 винесену страшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Горун І. Л.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Горун І. Л. винесено постанову про накладення на позивача штрафу у розмірі 10217,30 грн., у зв`язку з тим, що у боржника наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, сума заборгованості по аліментах станом на 01.05.2021 становить 51086,51 грн. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки державний виконавець не складала та не направляла у суд протоколу про адміністративне правопорушення, яке передбачене статтею 183-1 КУпАП, у свою чергу стягувач ОСОБА_2 не зверталась до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів. А тому, факт умисного ухилення божника від сплати аліментів є недоведеним, а тому постанова про накладення штрафу є протиправною і підлягає скасуванню.

Крім того, позивач вказує, що саме державний виконавець повинен за допомогою належних, допустимих і достатніх доказів довести той факт, що боржник ухилявся від сплати аліментів умисно, маючи при цьому реальну можливість виконувати свої зобов`язання. Окрім зазначеного, виконавцеві потрібно довести, що він зі свого боку здійснив усі необхідні й достатні дії для стягнення заборгованості. У даному випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів пов`язана з бездіяльністю державного виконавця, оскільки заборгованість виникла не з вини боржника, а у зв`язку з байдужим ставленням виконавця до своїх службових обов`язків та за відсутності у боржника об`єктивної можливості сплачувати належні суми аліментів.

Також позивач звертає увагу, що відповідно до розрахунку заборгованості від 06.05.2021 зі сплати аліментів станом на 01.05.2021 у ОСОБА_1 відсутня заборгованість. До того ж, при винесенні постанови про накладення штрафу державним виконавцем не взято до уваги відсутність у боржника об`єктивної можливості сплачувати належні суми аліментів, оскільки він тимчасово не працює та не має доходу за станом здоров`я, а також доглядає за матір`ю дитиною-війни, яка з ним постійно проживає.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України. Призначено у даній справі судове засідання на 11:00 08.06.2021.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечує проти позовних вимог, оскільки останній платіж по сплаті аліментів ОСОБА_1 було здійснено згідно квитанції від 21.01.2020, з лютого 2020 року позивач аліменти не сплачував, в результаті чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця станом на 01.05.2021 становила 51086,51 грн., що перевищує суму відповідних платежів за один рік. В розрахунку заборгованості по аліментах, заборгованість по аліментах вказується сума боргу по аліментах на 30 число поточного місяця. А тому, 06.05.2021 відповідачем винесена постанова про накладення на позивача штрафу. Таким чином, дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваної постанови є правомірними, у зв`язку з чим представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 08.06.2021 позивач та його представник підтримав заявлені позовні вимоги та просили позов задовольнити повністю, разом з тим, представник відповідача заперечувала проти позовних вимог та просила у задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, у судовому засіданні 08.06.2021 було оголошено перерву до 15:00 год. 10.06.2021.

У свою чергу, у судове засідання 10.06.2021 позивач та його представник, представник відповідача не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання позивача та його представника, представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 22.07.2019 державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59606506 на підставі виконавчого листа №161/19520/18 виданого 17.07.2019 Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 27.08.2020 за період з 22.07.2019 по 27.08.2020 в сумі 18811,00 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, а тому державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 27.08.2020 винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Крім того, 02.10.2020 державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника.

Також, 02.10.2020, 09.02.2021, 24.02.2021 ОСОБА_1 було сформовано виклики державного виконавця щодо необхідності прибути до виконавця по питанню сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надати підтверджуючі документи про сплату.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по справі ОСОБА_1 заборгованість по аліментах станом на 01.05.2021 становить 51086,51 грн., а тому 06.05.2021 старшим державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів на користь стягувача у розмірі 10217,30 грн.

Вважаючи вказану постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України; судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно статті 5 Закону України №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина друга статті 18 Закону № 1404-VIII).

Пунктом 16 частини третьої статті 18 цього ж Закону передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно пункту 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті зазначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що правовою підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема є виконавчий документ, виданий на підставі та на виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено з матеріалів справи, предметом оскарження у цій справі є постанова державного виконавця про накладення на позивача штрафу, яка винесена в межах процедури стягнення аліментів з боржника.

Так, порядок стягнення аліментів, накладення штрафів та інші дії, які вчиняються державним виконавцем при виконанні рішення визначені статтею 71 Закону України №1404-VІІІ.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (частина перша статті 71 Закону №1404-VIII).

Згідно з частини третьої статті 71 Закону №1404-VIII визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною дев`ятою статті 71 Закону № 1404-VIII передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України №1404-VІІІ за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

У подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік.

Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

Пунктом 8 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі Інструкція №512/5), визначено, що виконавець накладає на боржника штраф у розмірі та у випадках, визначених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону. У свою чергу, згідно Інструкції №512/5 (додаток 15) сума заборгованості по аліментах розраховується станом на 30 число поточного місяця.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №1404-VІІІ строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Аналіз наведеної норми, яка в свою чергу є імперативною, дає підстави для висновку, що у разі виявлення державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів, останній виносить постанову про накладення на боржника штрафу, який, у разі сплати боржником, має бути перерахований стягувачу.

Відповідно до частини першої та частини другої статті 47 Закону №1404-VІІІ грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

При розгляді справи судом позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що кошти у розмірі 54225 грн. були ним внесені на рахунок відповідача 05.05.2021 року. Дана обставина також підтверджується розпорядженням від 06.05.2021 року № 59606506. Наведене дає підстави для висновку, що у ОСОБА_1 станом на 01.05.2021 року була наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму відповідних платежів за один рік, у сумі 51086,51 грн., що свідчить про наявність об`єктивних умов для застосування до нього штрафу у розмірі 20% від суми такої заборгованості, яка складає 10217,30 грн.

Вказані обставини також свідчать про те, що боржником ОСОБА_1 не належним чином виконувались зобов`язання, покладені на нього рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/19520/18, що в свою чергу свідчить про невиконання ним вказаного рішення суду. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, позивач починаючи з лютого 2020 по травень 2021 не сплачував аліменти, тобто не виконував свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей.

Зважаючи на вищевикладене, суд не бере до уваги покликання позивача на те, що у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 06.05.2021 року у графі «Сукупний розмір заборгованості» за травень 2021 року вказано «0,00», оскільки, як вказано вище, кошти ОСОБА_1 були перераховані лише 05.05.2021 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про правомірність прийнятої державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 06.05.2021, оскільки вказана постанова прийнята державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Суд наголошує, що як дата виникнення заборгованості зі сплати аліментів, так і причини виникнення такої заборгованості (про що вказується позивачем в обґрунтування цього позову) не впливають на можливість застосування штрафу до особи. Визначальним, згідно наведених вище норм права, для вирішення справи є встановлення наявності такої заборгованості. Також слід вказати, що будь - яких обмежень щодо незастосування штрафних санкцій відносно боржників, Закон №1404-VІІІ не містить.

Крім того, суд вважає безпідставними твердження позивача про те, що зазначена заборгованість пов`язана з бездіяльністю державного виконавця, оскільки виникла не з вини боржника, а у зв`язку з байдужим ставленням виконавця до своїх службових обов`язків, оскільки після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з утворенням у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 27.08.2020 за період з 22.07.2019 по 27.08.2020 в сумі 18811,00 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державним виконавцем 27.08.2020 були винесені постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Крім того, 02.10.2020 державним виконавцем були винесені постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника. Таким чином, державним виконавцем вживалися передбачені Законом №1404-VІІІ заходи щодо примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/19520/18.

Також суд критично сприймає доводи позивача про неможливість виконання ним рішення суду про сплату аліментів у зв`язку з відсутністю доходів, що підтверджується відомостями наданими ГУ ДПС у Волинській області, оскільки, незважаючи на даний факт 05.05.2021 року позивач перерахував усю суму заборгованості по аліментах, що, на думку суду спростовує твердження позивача про відсутність коштів для сплати аліментів.

Враховуючи вищевикладене, спірна постанова про накладення штрафу, як рішення суб`єкта владних повноважень, відповідає вимогам та принципам, передбаченим у частині другій статті 2 КАС України, оскільки прийнята обґрунтовано та з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому підстави для задоволення вимог про визнання протиправною та скасування вказаної постанови відсутні.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У дослідженому судом випадку відповідач довів правомірність своїх дій та належними, допустимими та достатніми доказами підтвердив обґрунтованість винесення спірної постанови.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Керуючись статтями 243-246, 268-269, 287 КАС України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко