Справа № 420/199/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/199/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та дій і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

05.01.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеській області, а якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби України в Одеської області щодо надання листом від 22.09.2020 року за вих. 396/ч/15-97-08-09 неповної інформації з питань зазначених у запиті на інформацію 06.09.2020 року;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби України в Одеської області надити ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 06.09.2020 року відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Ухвалою суду від 11.01.2021 року судом залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

У вказаній ухвалі судом роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду доказів уточненої позовної заяви із зазначенням вірного найменування відповідача по справі.

13.01.2021 року (вх.№ЕС/44/21, вх.№ЕС/43/21) від позивача до суду надійшла заява на виконання вимог ухвали суду разом із уточненим позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, а якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит від 06.09.2020 року.

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС в Одеської області щодо надання листом від 22.09.2020 року за вих. 396/ч/15-97-08-09 неповної інформації з питань зазначених у запиті на інформацію 06.09.2020 року;

- зобов`язати Головне Управління ДФС в Одеської області надити ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 06.09.2020 року відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 06.09.2020 року, керуючись ст. 3, 4, 5, 101, 12, 13, 14, 15, 19, 20, 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», він подав до відповідача запит на публічну інформацію, в якому просив надати довідку на позивача про додаткові види грошового забезпечення за 2011-2013 роки. Також просив вказати які суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та внески до Пенсійного фонду були з них сплачені.

У позові вказано, що запитувану публічну інформацію відносно себе офіційно позивач може отримати лише від відповідача, який має відповідну інформацію про це.

З посиланням на ст.1, ст.13, ст.14, ст.19, ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивач зазначає, що вказану в запиті публічну інформацію повинен надати особисто відповідач, як розпорядник цієї публічної інформації і він не повинен порушувати вимоги ч. 2 ст. 22 Закону.

Як зазначено у позові, 22.09.2020 року за вих. 396/ч/15-97-08-09 позивачу надано лист, який не містив відповіді на запит, чим фактично відмовлено у наданні запитуваної публічної інформації. Крім того, Головне управління ДФС в Одеської області пропустило встановлений законом строк на відповідь. Тобто, як розпорядник інформації, відповідач відмовив у наданні публічної інформації, якою володіє. Крім того, відповідач, не надавши відповідь на запит у встановлений Законом України № 2939-VI п`ятиденний строк, допустив протиправну бездіяльність.

У позові, з посиланням ст.23, ст.24 Закону України «Про доступ до публічної інформації», вказано, що відповідач, розглядаючи заяву позивача, повинен був вчинити дії, які передбачені ст.10 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а саме: розпорядник інформації, який володіє інформацією про особу, зобов`язаний надавати її безперешкодно і безкоштовно на вимогу осіб, яких вона стосується, крім випадків, передбачених законом. З відповіді відповідача вбачається, що він не має наміру самостійно виконувати вказані норми Закону. На думку позивача, відповідач в порушення ч.2 ст. 77 КАС України не обґрунтував правомірність оскаржуваного рішення та проявив протиправну бездіяльність.

Ухвалою суду від 21.01.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та дій та зобов`язання вчинити певні дії (в редакції уточнень від 13.01.2021 року) і відкрито провадження в адміністративній справі.

Судом вирішено розглядати справу в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.

Копію ухвали та позовної заяви отримано відповідачем 22.01.2021 року.

Станом на дату вирішення даної адміністративної справи відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило.

15.02.2021 року (вх.№ЕС/314/21) від позивача надійшла заява про стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області витрат на правничу допомогу.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року доручено Головному управлінню ДФС в Одеській області надати до суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії:

- заяви ОСОБА_1 від 06.09.2020 року (вх.№237/Ч/15-97 від 07.09.2020);

- заяви ОСОБА_1 та від 06.09.2020 року (вх.№238/Ч/15-97 від 07.09.2020).

Крім того, вказаною ухвалою зупинено провадження по справі №420/199/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та дій і зобов`язання вчинити певні дії до надходження відповіді на доручення.

За вх.№16278/21 від представника Головного управління ДФС в Одеській області до суду надійшла заява про надання відповіді на доручення суду разом із додатками, згідно переліку, який у ній вказано.

За вх.№ЕС/1053/21 від позивача надійшло клопотання про прискорення розгляду справи.

Ухвалою суду від 07.06.2021 року поновлено провадження по справі №420/199/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та дій і зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

06.09.2020 року ОСОБА_1 склав на адресу відповідача запити на інформацію.

В запиті, який зареєстровано Головним управлінням ДФС в Одеській області за вх.№237/Ч/15-97 від 07.09.2020 року позивач просив підготувати довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії відповідної посади, яка б включала всі види грошового забезпечення передбаченого постановою №704 станом на 05 березня 2019 та надати до ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області для проведення перерахунку пенсії.

В запиті, який зареєстровано Головним управлінням ДФС в Одеській області за вх.№238/Ч/15-97 від 07.09.2020 року позивач вказав, що при перерахуванні його пенсії не було враховано щомісячні та одноразовi додаткові види грошового забезпечення з жовтня 2011 по вересень 2013 року, з яких сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування та внески до Пенсійного фонду, виплати яких підтверджуються довідкою Подільського ДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 01.04.2014 року за вихідним № 481/10/15-04-05-00-16 і яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_1 № -ДПА.

В зв`язку з цим, у запиті, який зареєстровано Головним управлінням ДФС в Одеській області за вх.№238/Ч/15-97 від 07.09.2020 року позивач просив надати йому довідку про додаткові види грошового забезпечення за 2011-2013 роки. Також позивач просив вказати які суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та внески до Пенсійного фонду були з цих них сплачені.

Судом встановлено, що 22.09.2020 року Головним управлінням ДФС в Одеській області у відповідь на запити позивача на інформацію від 06.09.2020 року (вх.№237/Ч/15-97 від 07.09.2020) та від 06.09.2020 року (вх.№238/Ч/15-97 від 07.09.2020) складено листа №396/Ч/15-97-08-09, в якому процитовано положення ст.6, ст.19 Конституції України, ст.1-1, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», ст.13 Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України №704 та вказано, що розмір посадового окладу, окладу за (спеціальними) званнями осiб начальницького складу, визначені у попередній довідці, що направлялася ГУ ДФС в Одеській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом ГУ ДФС в Одеській області від 30.03.2018 року № 5263/9/15-32-05-02-10, виключно з урахуванням діючих норм законодавчих та нормативно-правових актів.

Також, у листі вказано, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом № 2262-ХII, а також Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (пункт 24), передбачають оформлення довідок про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, тільки на підставі списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. На сьогодні зазначені списки до ГУ ДФС в Одеській області, як уповноваженого органу. від головних управлінь Пенсійного фонду України не надходили.

Додатково, позивача повідомляено, що на сьогодні залишаються не врахованими вимоги Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва вiд 12 грудня 2018 року у зразковій справі № 826/3858/18 та не передбачено у формі довідки зазначення розмірів додаткових видів грошового забезпечення. В той же час відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 березня 2018 року № 296 «Про реформування територіальних органів державної фіскальної служби» реорганізовано районні Державні податкові інспекції шляхом приєднання до Головних управлінь ДФС.

Також, у листі, з посиланням на п.6 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 р. № 45 вказано, що механізм визначення середніх розмірів додаткових видів грошового забезпечення для працівників реорганізованих Державних податкових інспекція Головних управлінь ДФС на теперішній час відсутній.

Враховуючи викладене, зазначено у листі №396/Ч/15-97-08-09, ДФС України узгоджує з відповідними Міністерствами та Пенсійним фондом України питання щодо правильності оформлення такої довідки. Після чого вищезазначені довідки надаватимуся ГУ ДФС в Одеській області. Наразi, вказано відповідачем, ГУ ДФС в Одеській області можливо надання інформації про додаткові види грошового забезпечення по відповідним посадам атестованих працівників податкової міліції Головного управління ДФС у відповідь на запит/звернення заявника.

Також разом із вказаних листом №396/Ч/15-97-08-09, відповідачем надано позивачу оновлену довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій станом на 05 березня 2019 року, та інформацію про додаткові види грошового забезпечення до довідки про розмір грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для здійснення перерахунку пенсій.

Додатково, у листі позивача повідомлено, що у березні 2019 року по відповідної посаді були відсутні нарахування додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за особливості проходження служби та премії.

Вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеської області щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запит від 06.09.2020 року та дії Головного управління ДФС в Одеської області щодо надання листом від 22.09.2020 року за вих. 396/ч/15-97-08-09 неповної інформації з питань зазначених у запиті на інформацію 06.09.2020 року, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Згідно ст. 5 вказаного Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначений Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Статтею 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п.1, п.2 та п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації.

Згідно з положеннями ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Статтею 16 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Згідно ч.ч.1,2 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частин 1-4 ст.21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Таким чином, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані із копіюванням документів понад встановлений обсяг.

Як вже встановлено судом копію запитів позивача від 06.09.2020 року отримано відповідачем 07.09.2020 року.

В той же час, у відповідь на дань запити відповідачем складено лист № 396/Ч-15-98-08-09 від 22.09.2020 року.

Тобто, відповідь на запит позивача про доступ до публічної інформації надана через більш як десять робочих днів від дати його надходження до Головного управління ДФС в Одеській області.

Таким чином, суд вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо недотримання встановленого законом п`ятиденного строку надання інформації на запити від 06.09.2020 року, які зареєстровані за вх.№237/Ч/15-97 від 07.09.2020 року та за вх.№238/Ч-15-97 від 07.09.2020 року

Вирішуючи питання щодо повноти наданої позивачу інформації у відповідь на його запити від 06.09.2020 року, суд виходить з наступного.

Так, як вже встановлено судом, в запиті, який зареєстровано Головним управлінням ДФС в Одеській області за вх.№237/Ч/15-97 від 07.09.2020 року позивач просив підготувати довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії відповідної посади, яка б включала всі види грошового забезпечення передбаченого постановою №704 станом на 05 березня 2019 та надати до ГУ Пенсійного фонду України в Одеській області для проведення перерахунку пенсії.

З наданих до суду доказів, судом встановлено, що у відповідь на вказаний запит Головним управлінням ДФС в Одеській області надано позивача довідку №309/Ч/15-97-02-09 від 22.09.2020 року про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року.

Зважаючи на те, що запит позивача від 06.09.2020 року за вх.№237/Ч/15-97 07.09.2020 року поданий в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» та зважаючи на те, що нормативно обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на вимоги саме вказаного Закону, при вирішенні даної адміністративної справи суд не перевіряє правомірність визначення відповідних складових у довідці №309/Ч/15-97-02-09 від 22.09.2020 року про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019 року.

При цьому суд зазначає, що в провадженні суду перебувала справа №420/2260/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просив суд визнати дії Головного управління ДФС в Одеській області щодо відмови позивачу у підготовці та надані до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення позивача станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262- XII, положень Постанови КМУ №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.04.2019 основного розміру пенсії протиправними; зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону №2262- XII, статті 9 Закону №2011-ХІІ та з врахуванням положень Постанови №704, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії інші нарахування з яких сплачувався ЄСВ, для проведення з 01.04.2019 перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 .

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позивача про визнання протиправними дій Головного управління ДФС в Одеської області щодо надання листом від 22.09.2020 року за вих. 396/ч/15-97-08-09 неповної інформації з питань зазначених у запиті на інформацію 06.09.2020 року, який зареєстровано Головним управлінням ДФС в Одеської області за вх.№237/Ч/15-97 07.09.2020 року.

Крім того, як вже встановлено судом, в запиті, який зареєстровано Головним управлінням ДФС в Одеській області за вх.№238/Ч/15-97 від 07.09.2020 року позивач вказав, що при перерахуванні його пенсії не було враховано щомісячні та одноразовi додаткові види грошового забезпечення з жовтня 2011 по вересень 2013 року, з яких сплачено єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування та внески до Пенсійного фонду, виплати яких підтверджуються довідкою Подільського ДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 01.04.2014 року за вихідним № 481/10/15-04-05-00-16 і яка знаходиться в пенсійній справі ОСОБА_1 № -ДПА.

В зв`язку з цим, у запиті, який зареєстровано Головним управлінням ДФС в Одеській області за вх.№238/Ч/15-97 від 07.09.2020 року позивач просив надати йому довідку про додаткові види грошового забезпечення за 2011-2013 роки. Також позивач просив вказати які суми єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування та внески до Пенсійного фонду були з цих них сплачені.

Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС в Одеській області не надано відповіді на вказаний запит позивача.

Відповідно до ч.1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Суспільні відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» (далі за текстом - Закон № 2657-XII).

Суспільний інтерес - гнучке поняття, яке змінюється з часом і залежно від обставин конкретної справи.

Поняття суспільного інтересу частково розкривається в статті 29 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 02 жовтня 1992 року, у якій міститься перелік інформації, яка становить предмет суспільного інтересу, і, таким чином, є суспільно необхідною. Цей перелік не є вичерпним і включає інформацію, яка: свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб.

З огляду на характер суспільно необхідної інформації законодавство не надає вичерпного визначення цього поняття. Гнучкість законодавства в цьому аспекті виправдано надає суду можливість визначати, чи є конкретна інформація суспільно необхідною, з врахуванням індивідуальних обставин справи.

Крім того, суд зауважує, що статтею 31 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що відомості про оплату праці працівника надаються будь-яким органам чи особам лише у випадках, передбачених законодавством, або за згодою чи на вимогу працівника.

На підставі абзацу 2 частини 3 статті 5 Закону України "Про захист персональних даних" не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про отримання у будь-якій формі фізичною особою бюджетних коштів, державного чи комунального майна, крім випадків, передбачених статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно з частиною 5 статті 6 Закону №2939-VІ не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

З аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що інформація, яка стосується розміру заробітної плати працівника, в тому числі позивача та про розмір сплачених страхових внесків, є відкритою і має бути надана на запит на інформацію.

Відповідно до ст. 110 Кодексу законів про працю України, при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Аналогічний обов`язок роботодавця визначено у ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» також визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Тобто, у відповідача відсутні підстави для відмови задоволенні запиту позивача від 06.09.2020 року (зареєстровано в Головному управління ДФС в Одеській області за вх.№238/Ч/15-97), які визначені ч.1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Отже, під час розгляду запиту позивача від 06.09.2020 року (зареєстровано в Головному управління ДФС в Одеській області за вх.№238/Ч/15-97) відповідач вважався розпорядником інформації та був зобов`язаний надати повну і достовірну інформацію та документи на запит.

Відповідачем у справі відповідь на запит номінально надана, проте вона не відповідає вимогам пункту 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Тобто, Головнийм управлінням ДФС в Одеській області допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 06.09.2020 року (зареєстровано в Головному управління ДФС в Одеській області за вх.№238/Ч/15-97), у відповідь на який складено лист від 22.09.2020 року за вих. 396/ч/15-97-08-09.

При вирішенні даної адміністративної справи варто зазначити, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним дій за наявності нормативно визначеного обов`язку їх вчинити, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичної особи, прав та інтересів юридичної особи (зокрема, ненадання відповіді на скаргу тощо).

В контексті вимог позивача, бездіяльність при розгляді звернення - це бездіяльність суб`єкта владних повноважень, яка полягає в пасивній поведінці (не вчиненні жодних дій) і невиконанні покладеного на нього правового обов`язку надати відповідь на звернення.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи приписи ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та дій і зобов`язання вчинити певні дії підлягають частковому задоволенню шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС в Одеської області щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку надання інформації на запити від 06.09.2020 року, які зареєстровані 07.09.2020 року за вх.№237/Ч/15-97 07.09.2020 року та за вх.№238/Ч-15-97.

- визнання протиправною бездіяльності Головного управління ДФС в Одеської області, яка полягає у ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 06.09.2020 року, зареєстрованого в Головному управління ДФС в Одеській області 07.09.2020 року за вх.№238/Ч/15-97, у відповідь на який складено лист від 22.09.2020 року за вих. 396/Ч/15-97-08-09

- зобов`язання Головного управління ДФС в Одеської області надити ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 06.09.2020 року, який зареєстровано за вх.№238/Ч-15-97 від 07.09.2020 року відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивач на підставі Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просить суд присудити на його користь витрати на надання правової допомоги у розмірі 4500,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Суд вказує на те, що відповідачем не було подано до суду відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

На підтвердження обґрунтованості витрат на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 4500,00 грн. позивач надав до суду наступні документи: копію договору про надання професійної правничої допомоги з додатком від 31.12.2020 року, копію акту виконаних робіт від 30.12.2020 року та копію акту від 05.01.2021 року.

Згідно з актом виконаних робіт від 30.12.2021 року, вчинених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, адвокат надав, а замовник прийняв послуги на правову допомогу відповідно договору про надання юридичних послуг від 30.12.2020 року по адміністративної справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби України в Одеської області про визнання протиправними дії при розгляді запиту на публічну інформацію ОСОБА_1 від 06.09.2020 року та зобов`язання вчинити певні дії:

Виїхав власним транспортом за власні кошти до м. Подільська, зустрічався з замовником, надав юридичну консультацію Заявнику, узгодили правову позицію 30.12.2020 р. 1 година 1000 грн.; вивчив отримані відповідь від ГУ ДФСУ в Одеської області, зібрав докази, підготував позов для подання до Одеського окружного адміністративного суду 31.12.2020 р. 2 години 2000 грн.; збір доказів: підготовка та подання запитів від імені замовника 04.01.2021 р. 30 хв. 500 грн.; приїзд в Подільськ на зустріч з позивачем, консультація клієнта, узгодження правової позиції, підготував акт виконаних робіт і заяву на відшкодування судових витрат 05.01.2021 р. 1 година 1000 грн.

Разом з цим, на думку суду, при наданні адвокатом правничої допомоги позивачу на суму 4500,00 грн. не було належним чином враховано витрачений час на вчинення дій та їх обсяг, що пов`язані з розглядом справи.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4500,00 грн. є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору та складності справи.

Таким чином, суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу по цій справі в сумі 1000,00 грн.

Суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу саме у сумі 1000,00 грн. є пропорційним до предмета спору та складності справи.

При вирішенні даного питання суд враховує, що виїзд для зустрічі, підготовка пропозиції про досудове врегулювання спору, не є правовою допомогою у розумінні приписів КАС України.

Позивачем також не обґрунтовано доцільність повторного узгодження правової позиції вже після складання позову.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Варто зазначити, що статтею 27 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, кожному дорученню, незалежно від розміру обумовленого гонорару, адвокат повинен приділяти розумно необхідну для його успішного виконання увагу. При виконанні доручення адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту, здійснення його захисту або представництва.

Суд також зауважує, що уклавши договір про надання правової допомоги адвокат визначає гонорар, тобто вартість своїх послуг за виконання доручення (надання послуг) і при цьому адвокат зобов`язаний використати всі розумно необхідні і доступні йому законні засоби для надання ефективної професійної правничої (правової) допомоги клієнту та успішно здійснити його захист або представництво.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та дій і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеської області щодо недотримання встановленого Законом України «Про доступ до публічної інформації» п`ятиденного строку надання інформації на запити від 06.09.2020 року, які зареєстровані 07.09.2020 року за вх.№237/Ч/15-97 07.09.2020 року та за вх.№238/Ч-15-97.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеської області, яка полягає у ненадання публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 06.09.2020 року, зареєстрованого в Головному управління ДФС в Одеській області 07.09.2020 року за вх.№238/Ч/15-97, у відповідь на який складено лист від 22.09.2020 року за вих. 396/Ч/15-97-08-09.

Зобов`язати Головне управління ДФС в Одеської області надити ОСОБА_1 відповідь на запит на інформацію від 06.09.2020 року, який зареєстровано за вх.№238/Ч-15-97 від 07.09.2020 року відповідно до поставлених питань у порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації".

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДФС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, ).

Суддя С.М. Корой