Справа № 640/9892/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9892/21 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить:

1) визнати протиправними та скасувати:

- акт обстеження від 29.03.2021 року, складений провідним фахівцем відділу обстеження та обліку рекламних засобів КП «Київреклама» Мамоновою (Сєда) О.В., у змісті якого вказано те, що за результатами обстеження території району Подільський міста Києва, за адресою: АДРЕСА_1 виявлено порушення, а саме розміщення спеціальної рекламної конструкції на фасаді будинку (будівлі), площею 1,5 кв.м.,

- вимогу №002781-21 від 30.03.2021 року, складену головним спеціалістом управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максименко О.О.,

- акт обстеження від 29.03.2021 року, складений провідним фахівцем відділу обстеження та обліку рекламних засобів КП «Київреклама» Мамоновою (Сєда) О.В. , у змісті якого вказано те, що за результатами обстеження території району Подільський міста Києва, за адресою: АДРЕСА_1 виявлено порушення, а саме встановлення спеціальної рекламної конструкції, що розміщується під кутом до фасаду будинку (будівлі), площею 0,25 кв.м.,

- вимогу №002780-21 від 30.03.2021 року, складену головним спеціалістом управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максименко О.О.

2) визнати протиправними дії щодо складання, підписання та видання актів обстеження від 29.03.2021 року та вимог від 30.03.2021 року №002781-21 та № 002780- 21.

Одночасно з пред`явленням позову позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила:

- зупинити дію вимог №002781-21 від 30.03.2021 року та №002780-21 від 30.03.2021 року, складених головним спеціалістом управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Максименко О.О.;

- заборонити управлінню з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради видавати (вчиняти, приймати, складати, підписувати) накази про демонтаж (забезпечення демонтажу, тощо) демонтажу спеціальних рекламних конструкцій, про які йдеться у оскаржуваних актах обстеження, та які розміщені на фасаді будинку (будівлі) за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходиться нежитлове приміщення, власником якого є позивач;

- заборонити комунальному підприємству виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київреклама» здійснювати демонтаж (розібрання, тощо) спеціальних рекламних конструкцій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити та вжити заходи забезпечення позову.

Апелянт зазначає, що вона є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належно та достатньо підтверджується доданими до позовної заяви документами. Наголошує, що незважаючи на те, що оскаржувані вимоги складені на ім`я приватного малого підприємства «АПТЕКА КІАВО», а не на її ім`я, їх зміст стосується здійснення демонтажу конструкції, яка є частиною нежитлового приміщення, власником якого є саме вона.

Відповідачами подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останні зазначають, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки по-перше демонтаж рекламних засобів не є розпорядженням майном, а здійснюється з підстав передбачених законодавством про рекламу та жодним чином не несе загрози самому майну. По-друге, будь-які документи, які б підтвердили належність демонтованих конструкцій позивачу у матеріалах справи, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, відсутні.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що оспорювані вимоги складені відносно ПМП «Аптека Кіаво», а не відносно позивача. В свою чергу, позивачем не надано доказів належності їй на праві власності конструкцій. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про те, що демонтаж конструкцій істотно не ускладнить і не унеможливить виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених прав позивача.

Суд апеляційної інстанції приймає доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи.

Крім того, колегія суддів враховує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 травня 2021 року у даній справі встановлено, що оспорювані вимоги про демонтаж конструкцій складені відносно ПМП «Аптека Кіаво», та згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 значиться засновником та керівником цього підприємства.

Разом з цим, дослідивши матеріали справи та оцінюючи доводи заяви про забезпечення позову, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову.

При цьому, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Звертаючись до фактів цієї справи, колегія суддів зазначає, що необхідність забезпечення пред`явленого позову була обґрунтована тим, що у разі виконання оскаржуваних вимог позивач буде вимушена до 20.04.2021 року здійснити демонтаж конструкцій, які не є рекламою, за власні грошові кошти, або зазначений демонтаж буде здійснено після 20.04.2021 року КП «Київреклама» на підставі відповідного наказу Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що до набрання законної сили рішенням суду першої інстанції унеможливить поновлення її порушеного права власності, яке визначено статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 41 Конституції України та статтею 321 Цивільного Кодексу України від 16.03.2003 року № 435-IV та права вільно та на власний розсуд розпоряджатися власними грошовими коштами, що передбачено статтею 41 Конституції України та частиною 1 статті 316, частиною 1 статті 317 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003 року №435-IV.

Оцінюючи такі доводи заявника колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 14.1.1. розділу XIV Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішення Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051, розміщення та утримання зовнішньої реклами в м. Києві повинно відповідати вимогам Закону України «Про рекламу», Типовим правилам розміщення зовнішньої реклами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067, а також діючому Порядку, що затверджується розпорядженнями виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

На час вирішення питання про забезпечення позову процедура демонтажу спеціальних конструкцій регулюється Порядком розміщення зовнішньої реклами в місті Києві, затвердженим Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 05.02.2019 №207 (далі - Порядок).

Пунктом 3.1 розділу ІІІ Порядку визначено, що демонтаж РЗ (засобів та обладнання зовнішньої реклами) у цьому Порядку означає комплекс заходів, які передбачають відокремлення РЗ разом з основою (за можливості) від місця їх розташування та транспортування на спеціально відведені території для подальшого зберігання.

За змістом пунктів 3.7-3.9 розділу ІІІ розповсюджувач зовнішньої реклами зобов`язаний усунути порушення, зазначені у Вимозі. Термін усунення порушення зазначається у Вимозі, але не може бути меншим ніж три робочі дні з дати її отримання. Розповсюджувач зовнішньої реклами зобов`язаний повідомити Робочий орган про усунення порушення в письмовій формі в термін, визначений Вимогою. Якщо розповсюджувач зовнішньої реклами самостійно не усунув виявлені порушення у термін, зазначений у Вимозі, демонтаж РЗ здійснює КП «Київреклама», інші підрядні організації на підставі укладених КП «Київреклама» договорів або балансоутримувач місця. Організацію демонтажу або демонтаж здійснює КП «Київреклама» або балансоутримувач місця на підставі наказу Робочого органу відповідно до цього Порядку. Демонтаж РЗ здійснюється в межах технічних можливостей КП «Київреклама» або балансоутримувача місця з дотриманням вимог з безпеки виконання робіт та охорони праці без повідомлення розповсюджувача зовнішньої реклами про час здійснення демонтажу.

Крім того, відповідно до пункту 3.13 розділу ІІІ Порядку, розповсюджувач зовнішньої реклами має право на повернення демонтованого РЗ після звернення до КП «Київреклама» або балансоутримувача місця у разі надання: заяви про повернення демонтованого РЗ; документа, що підтверджує право власності (користування) розповсюджувача зовнішньої реклами на конкретний демонтований РЗ; документа, що підтверджує оплату витрат, пов`язаних з демонтажем РЗ, їх транспортуванням та подальшим зберіганням, понесених КП «Київреклама» або балансоутримувачем місця; документа, що підтверджує право уповноваженої особи на одержання демонтованого РЗ.

Отже, демонтаж рекламних засобів не є розпорядженням майном, а здійснюється з підстав передбачених законодавством про рекламу та жодним чином не несе загрози самому майну.

Правова позиція з цього питання викладена у постанові Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі №640/3755/20.

У зазначеній постанові Верховний Суд також зазначив, що рішення чи дії суб`єктів владних повноважень безумовно справляють певний вплив на суб`єктів господарювання. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте, Суд звернув увагу, що відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є беззаперечними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Колегія суддів зазначає, що суд не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог. В свою чергу, забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваних вимог та заборони видавати накази про демонтаж конструкцій фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 11 березня 2021 року у справі №260/1168/19.

При цьому, як правильно зазначено судом першої інстанції, доводи позивача про те, що конструкції не є рекламою, становлять предмет доказування і мають досліджуватись під час розгляду справи по суті спору.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на положення пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України, згідно якого не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Аналіз вищенаведених правових норм свідчить про те, що організацію демонтажу або демонтаж здійснює КП «Київреклама» або балансоутримувач місця на підставі наказу Робочого органу, який не є предметом оскарження в межах даної адміністративної справи, а тому забезпечення позову у спосіб, який просить позивач, суперечить вимогам пункту 5 частини 3 статті 151 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених процесуальним законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

В свою чергу, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів належності позивачу на праві власності конструкцій не призвели до неправильного вирішення питання, а тому підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова складена в повному обсязі 10 червня 2021 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко