Справа № 336/552/20
Суддя: Щаслива О. В.
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

18.05.21Справа № 336/552/20
Пр. № 2-а/336/3/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби про визнання незаконною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати незаконною та скасувати постанову в справі про порушення митних правил № 5953/20500/18 від 31.10.2018 року, винесену виконуючим обов`язки начальника Волинської митниці ДФС Шелігацьким Є.С.

В позові зазначив, що 31 жовтня 2018 року виконуючим обов`язки начальника Волинської митниці ДФС Шелігацьким Є.С. у відношенні нього була складена постанова в справі про порушення митних правил № 5953/20500/18 за фактом вчинення правопорушення, передбаченого частиною 3 ст. 470 МК України, однак він не згоден з притягненням його до відповідальності за порушення митних правил, а винесену постанову вважає неправомірною.

Згідно вказаної постанови позивач порушив встановлений статтею 95 МК України строк вивезення транспортного засобу особистого користування більш ніж на десять днів.

Оскаржувана постанова винесена внаслідок відсутності інформації про вивезення в строки, встановлені частиною 1 статті 95 МК України автомобіля марки «Audi A3», ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка 10 червня 2018 року була ввезена позивачем через митний пост «Ягодин» Волинської митниці ДФС.

У відповідності до п. 13 Розділу І Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України», який набрав законної сили 25 листопада 2018 року, протягом 180 днів з дня набрання чинності вказаним Законом митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджтися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює п`ятистам неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє особі, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 МК України, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Оплативши суму добровільного внеску в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позивач добросовісно вважав, що такі дії виключають відповідальність за встановлені ч. 3 ст. 470 МК України порушення.

У зв`язку з викладеним вважає, що постанова є необґрунтованою та незаконною, тому підлягає скасуванню.

Так як він був підданий адміністративному стягненню у відсутність інформації про розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо нього, а про існування постанови дізнався 24 січня 2020 року, отримавши в цей день інформацію про здійснення виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваної постанови, просить про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом як такого, що пропущений з поважних причин.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися.

Позивач до суду не з`явився.

Його представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність та про задоволення позову.

З аналогічною заявою звернувся представник відповідача.

Означені обставини у відповідності до ч. 3 ст. 194 КАС України є підставою для вирішення справи у письмовому провадженні.

З відзиву відповідача випливає, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог митного законодавства та законодавства про адміністративні правопорушення, а адміністративне стягнення накладено в межах строку, передбаченого статтею 467 МК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 95 МК України автомобіль, який ввезений ОСОБА_1 на митну територію України о 02 годині 54 хвилині 10 червня 2018 року, повинен бути вивезеним з митної території України в строк не пізніше 20 червня 2018 року. Позивач не звертався до органів ДФС щодо неможливості вивезення вказаного транспортного засобу з території України у встановлений законом строк, про аварію або дії обставин непереборної сили та інші, що унеможливлюють вивезення автомобіля, не повідомляв, перевищивши встановлений законом строк перебування транспортного засобу на митній території України. По даному факту посадовою особою Волинської митниці ДФС 6 жовтня 2018 року складено протокол про порушення митних правил за ознаками правопорушення, яке передбачене ч. 3 ст. 470 МК України, та призначений розгляд справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на 10-00 годину 31 жовтня 2018 року, який відбувся у приміщенні Волинської митниці ДФС, про що був повідомлений позивач. Неприбуття належним чином повідомленого про дату, час та місце вирішення справи позивача у відповідності до п. 4 ст. 526 МК України зумовило вирішення справи у його відсутність.

Що стосується доводів позову про звільнення позивача від адміністративної відповідальності, частиною 1 ст. 460 МК України встановлено вичерпне коло підстав для звільнення від відповідальності за правопорушення, яке передбачене статтею 470 МК України, і до них відносяться вчинення правопорушень внаслідок внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу).

Дії відповідача не підпадають під жодну з перелічених обставин.

Оплата ж добровільного внеску при митному оформленні транспортного засобу не звільняє позивача від сплати штрафу з огляду на такі положення закону.

У відповідності до положень статті 464 МК України штраф як адміністративне стягнення за порушення митних правил полягає у покладенні на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за таке правопорушення, обов`язку сплатити до державного бюджету грошові кошти у сумі, яка визначається цим Кодексом залежно від виду та характеру вчиненого правопорушення.

Статтею 470 МК України передбачено різні розміри штрафів, а саме: десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч. 1 ст. 470), двісті мінімумів (ч. 2 ст. 470), п`ятсот мінімумів (ч. 3 ст. 470), що означає відмінність добровільно сплаченої суми в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян від штрафу.

У зв`язку з викладеним означену суму добровільного внеску належить оцінювати як необхідну для сплати суму у випадку спливу встановлених статтею 95 МК України строків і притягнення особи до відповідальності на підставі ст. 470 МК України та продовження перебування транспортного засобу на території України, а також недотримання умов (вимог) митного режиму.

У зв`язку з викладеним позивач не підлягає звільненню від адміністративної відповідальності через добровільну сплату означеної суми, так як постанову про його притягнення винесено 31 жовтня 2018 року, тоді як митне оформлення, яке є неможливим у відсутність вказаної оплати, він здійснив 22 лютого 2019 року.

Оскільки притягнення позивача до адміністративної відповідальності зумовлено фактичним вчиненням ним порушення митних правил, проведено за встановленою Митним Кодексом процедурою, просить про відмову у задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних міркувань.

Судом встановлено, що постановою виконуючого обов`язки начальника Волинської митниці Державної фіскальної служби України Шелігацького Є.С. від 31.10.2018 року в справі про порушення митних правил № 5953/20500/18 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні митних правилі і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 8500 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч. 3 статті 470 МК України (а. с. 4-6).

В силу ст. 487 МК України провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У відповідності до ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Вирішуючи позов в частині вимог про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, суд вважає, що оскільки оскаржувана постанова отримана позивачем із пропуском встановленого ст. 258 КУпАП строку, а після її отримання у строк, встановлений ст. 289 КУпАП, він звернувся до суду за захистом свого права, причина пропуску подання позову є поважною, а строк підлягає поновленню.

Поняття порушення митних правил внормовано статтею 458 МК України, відповідно до якої порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені Митним Кодексом, настає у разі, якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність.

Статтею 470 МК України, за ознаками якої позивача піддано адміністративному стягненню, передбачена відповідальність за недоставлення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення та документів до органу доходів і зборів призначення, видача їх без дозволу органу доходів і зборів або втрата.

Зокрема, частиною 3 вказаної статті встановлено відповідальність за перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, транспортних засобів комерційного призначення більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб.

За змістом оскаржуваної постанови позивач станом на 31 жовтня 2018 року не вивіз автомобіль «Audi A3», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який ввіз на митну територію України 10 червня 2018 року, 0 02 годині 54 хвилини, тоді як у відповідності до ст. 95 МК України строк для транзитного перевезення автомобільного транспорту становить десять діб.

Перевищення позивачем встановленого статтею 95 Митного Кодексу строку доставки товарів більше ніж на десять діб потягло настання відповідальності згідно із вказаною постановою.

Разом з тим Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» № 2612-VIII від 08.11.2018 року Розділ ХХІ МК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнені пунктом 9-3, відповідно до якого установлено, що протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту".

З наведного положення митного законодавства випливає, що сплата коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, впроваджена як обов`язкова передумова для митного оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту.

Поряд з цим здійснення такої плати у відповідності до абзацу другого пункту 9-3 Розділу ХХІ МК України звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу.

У зв`язку з викладеним суд погоджується з твердженнями позивача про наявність законодавчо встановлених підстав для звільнення від адміністративної відповідальності за статтею митного законодавства, за ознаками якого винесено постанову.

На зазначений умовивід суду не впливають твердження відзиву про те, що навантаженням вказаної виплати є лише право на здійснення митного оформлення після пропуску строку транзитного перевезення, оскільки зміст наведеного пункту 9-3 Розділу ХХІ недвозначно свідчить про звільнення особи від відповідальності за умови добровільної сплати суми, що дорівнює п`ятистам неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Окрім наведених підстав для задоволення позову, суд не може констатувати законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, виходячи з такого.

Статтею 466 МК України внормовано забезпечення законності при застосуванні заходів впливу за порушення митних правил і встановлено, що адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Наведені положення узгоджуються зі змістом статті 7 КУпАП, згідно з якою ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Вирішуючи вимоги позову, суд доходить висновку, що при притягненні позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил не було дотримано вимоги законності, виходячи з такого.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, а також практика Європейського суду з прав людини є джерелами права в Україні відповідно до положень Основного Закону України та Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини».

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який … встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В багатьох справах Європейський суд з прав людини тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

У низці рішень ЄСПЛ, постановлених проти України, вирішено питання про застосовність ст. 6 Конвенції у провадженні в справах про адміністративні правопорушення. Так, 15 травня 2008 р. ЄСПЛ постановив рішення по справі «Надточій проти України». У цій справі йдеться про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення митних правил. Суд зазначив, що митні правопорушення, які розглядаються, мають ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні ст. 6 Конвенції. Щодо застосованого до пана ОСОБА_2 покарання конфіскації, Суд констатував, що заявник зазнав у зв`язку з цим значної шкоди. І тому Суд постановив, що ця справа за своєю суттю є кримінальною, а також, що зазначені митні адміністративні правопорушення фактично мали кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії ст. 6 Конвенції. Розглядаючи справу «Гурепка проти України» Суд не мав сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично мало кримінальним характер, а тому на провадження у справі по цьому адміністративному правопорушенню слід розповсюджувати гарантії права на справедливий суд. Ще в одній справі «Корнєв і Карпенко проти України» ЄСПЛ визнав, що з огляду на суворість, покарання, передбаченого у ст. 1853 Кодексу України про адміністративні правопорушення, дане діяння не є незначним й провадження у відповідній справі слід вважати по суті кримінальним і таким, що вимагає застосування всіх гарантій ст. 6 Конвенції. Крім того, в рішенні по справі «Шмушкович проти України» Суд наголосив, що згідно з його практикою провадження щодо незначних правопорушень, що призводять до покарання у вигляді позбавлення волі, підпадають під кримінальний аспект ст. 6 Конвенції незалежно від того, чи причетній особі дійсно було призначено покарання у вигляді позбавлення волі, чи ні. В наведених та інших справах Європейський суд розширює поняття «кримінальне обвинувачення», зараховуючи до кримінальних й певні справи про адміністративні правопорушення. Такий підхід обумовлює необхідність розповсюдження гарантій, передбачених ст. 6 Конвенції, на провадження у справах про адміністративні правопорушення. Оскільки, як вже зазначено судом, у відповідності до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права, позиції ЄСПЛ щодо розуміння права на справедливий суд мають бути враховані судами при притягненні особи до адміністративної відповідальності. Право на справедливий суд забезпечується гарантіями, що вміщені у ст. 6 Конвенції, і які можна згрупувати наступним чином: 1) ті, що сприяють можливості судового розгляду справи, зокрема, утворення суду на підставі закону, незалежність і безсторонність суду; 2) ті, що сприяють ефективному судовому захисту особи справедливість судового розгляду; публічність розгляду справ; розумний строк розгляду справ; презумпція невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; право на захист; можливість оскарження судових рішень. Наведені гарантії права на справедливий суд мають бути дотримані при розгляді певних категорій справ про адміністративні правопорушення, що забезпечить ефективний захист прав людини при притягненні до відповідальності.

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ при розгляді справ про адміністративні правопорушення національні органи влади мають дотримуватися гарантій прав особи, що передбачені законодавством.

Суд вважає, що процедура притягнення особи до відповідальності за адміністративні правопорушення в сфері митного законодавства, склад яких характеризуються надзвичайно суворими санкціями (прикладом є покладення на позивача у жовтні 2018 року відповідальності у вигляді штрафу, розмір якого обчислюється сумою в 8500 грн.), тоді як найменший розмір штрафу за законом України про кримінальну відповідальність становить 510 грн., має відбуватися за процедурою переслідування за вчинення кримінального правопорушення з дотриманням гарантій, притаманних кримінальному провадженню.

Таким чином, серйозність покарання за статтею 470 Митного Кодексу України підкреслює її «кримінально-правовий» характер в розумінні положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому особам, стосовно яких складено протокол про адміністративне правопорушення за цією статтею, мають бути забезпечені всі гарантії, які передбачені в ст.6 Конвенції.

Завданням адміністративного судочинства, за змістом статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вирішуючи позов, суд знаходить за можливе вийти за межі позовних вимог, оскільки це є необхідним для отримання ефективного судового захисту особи.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що процедура притягнення позивача до відповідальності за посягання проти митних правил відбулася лише з формальним дотриманням права особи, що піддана переслідуванню.

В основі зазначеного умовиводу суду перш за все перебуває та обставина, що розгляд справи відбувся у відсутність особи, відносно якої винесено оскаржувану постанову.

І хоча автор постанови і посилається на здійснення заходів щодо інформування позивача про складання відносно нього протоколу про порушення митних правил, а також про інформування про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, проте одночасно зазначає, що фактичних даних про отримання ОСОБА_1 означеної кореспонденції немає.

Наведені обставини потягли за собою порушення права особи на надання особистих пояснень щодо правопорушення, які відповідно до вимог до протоколу про адміністративне правопорушення (ст. 256 КУпАП), що в силу ст. 487 МК України застосовуються і при притягненні особи до відповідальності за порушення митних правил, є обов`язковим.

Складання протоколу а також розгляд справи у відсутність особи, що притягується до відповідальності, кореспондується і з тим, що особі не було роз`яснено її прав при розгляді справи, що є безумовним порушенням права на захист і, на думку суду, є неприпустимим, тим більш, з огляду на суворість покарання, що передбачено відповідною санкцією статті законодавства про митні правила, і застосування якого припускалося.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що застосування до особи передбачених законодавством про митні правила суворих санкцій не повинно мати ознаки свавільності.

Оскільки наведені судом порушення потягли низку порушень права особи на справедливий розгляд справи щодо неї суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати.

За змістом ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а в силу ст. 77 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень тягар доведення правомірності рішень, дій чи бездіяльності покладений на відповідача.

Суд вважає, що відповідач всупереч наведених положень законодавства правомірність свого рішення не довів, розпорядившись своїм правом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень (п. 2 ч. 1 ст. 245 КАС України).

За вказаних обставин суд вбачає всі підстави для захисту права позивача в обраний ним спосіб шляхом скасування оскаржуваної постанови.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 194, 242-246, 293, 295 КАС України, ст. 152, 288, 289 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Волинської митниці Державної фіскальної служби про визнання задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з адміністративним позовом.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 31.10.2018 року виконуючого обов`язки начальника Запорізької митниці Державної фіскальної служби Шелігацького Євгенія Сергшійовича про накладення адміністративного стягнення на за ознаками ч. 3 ст. 470 Митного Кодексу України на ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Копію рішення суду невідкладно надіслати учасникам справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива