Справа № 186/491/21
Суддя: Демиденко С. М.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 186/491/21
Номер провадження № 2-а/0186/4/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Демиденко С.М.,

секретар Кобка Т.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м. Першотравенськ Дніпропетровської області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що 29.03.2021 року о 22:20 годині, інспектором СРПП відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції Бобро С.В., відносно нього була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №222427 від 29.03.2021р., про те що він начебто здійснив зупинку у місці, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився, чим порушив вимоги п. 15.9 «ж» ПДР України.

Правил дорожнього руху він не порушував, інспектором не надано доказів правопорушення, порушено процедуру розгляду справи, а саме не надано можливості скористатися правовою допомогою, не ознайомлено з матеріалами адміністративної справи.

Зазначає, що 29 березня 2021 року приблизно о 22-20 годині він, керуючи автомобілем Mitsubishi Outlander (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) вздовж вулиці Ювілейна в м.Першотравенськ, Дніпропетровської області, а саме у дворі понад будинком № 14. У дзеркалі заднього огляду побачив патрульний автомобіль Тоуota Ргius (номерний знак НОМЕР_2 ) який зблизившись увімкнув синій проблисковий маячок на що він відреагував з`їхавши з дороги аби пропустити патруль, але патруль не поїхав далі, а зупинився. Патрульний автомобіль, не увімкнув аварійного освітлення. Інспектор, ОСОБА_2 , який був за кермом підійшов та не представився, почав звертатися на ти, вмикати та вимикати електрошокер та зазначив що позивач порушив ПДР. Він заперечував проти таких звинувачень, але не зважаючи на заперечення та пояснення інспектором Бобро С.В. було винесено оскаржувану постанову.

У постанові зазначено, що він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 122 КУПАП «…..порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху».

Підпункт «ж» п.15.9 ПДР визначає, що зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.

З зазначеною постановою він не згоден та вважає її незаконною з наступних підстав.

Він рухався у зазначений у постанові час у житловій зоні, яка згідно з загальними правилами Постанови КМУ від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про правила дорожнього руху» (надалі ПДР) має значення терміну, як дворові території, а також частини населених пунктів, позначені дорожнім знаком 5.31;

Термін «зупинка» - припинення руху транспортного засобу на час до 5 хвилин або більше, якщо це необхідно для посадки (висадки) пасажирів чи завантаження (розвантаження) вантажу, виконання вимог цих Правил (надання переваги в русі, виконання вимог регулювальника, сигналів світлофора тощо).

Термін «перешкода для руху» - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу.

Термін «смуга руху» відповідно до ПДР - поздовжня смуга на проїзній частині завширшки щонайменше 2,75 м, що позначена або не позначена дорожньою розміткою і призначена для руху нерейкових транспортних засобів.

На підставі вищевикладеного, він не порушував правила дорожнього руху, а сам факт зупинки автомобіля, яким він керував у зазначений у оскаржуваній постанові час, він здійснив тільки після увімкнення патрульним автомобілем синього проблискового маячку.

Належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є факт зупинки автомобіля (до сигналу патрульного автомобіля) і безпосередньо у межах смуги руху.

Відповідачем не встановлено вину особи у вчиненні адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами.

Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову інспектора СРПП відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Бобро С.В., від 29 березня 2021 року серії БАБ №222427, про притягнення його за ч. 3 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач надав суду письмовий відзив на позов в якому зазначив, що ГУНП є неналежною стороною по справі, інспектор СРПП відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Бобро С.В., є суб`єктом владних повноважень, оскільки він під час винесення постанови про адміністративне правопорушення здійснював владні управлінські функцій на основі законодавства, та був наділений сукупністю прав і обов`язків посадової особи, закріплених за ним у встановленому законодавством порядку для здійснення покладених на нього функцій, а тому останній і є належним відповідачем по справі. У зв`язку з чим просять суд замінити відповідача у справі з ГУНП в Дніпропетровській області на інспектора СРПП відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Бобро С.В.

Що стосується питання щодо законності та обґрунтованості постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 29 березня 2021 року серії БАБ №222427, якою зафіксовано позивачем положень ч. 3 ст. 122 КУпАП, вважають дану постанову законною та складеною з урахуванням норм діючого законодавства. Зазначеною постановою повністю підтверджується недотримання позивачем п.п. 15.9 «ж» «Правил дорожнього руху України.

Просить суд у задоволені позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, у відзиві на позов клопотав про розгляд справи за їх відсутності. Проти позову заперечують в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 29 березня 2021 року інспектором СРПП відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області майором поліції Бобро С.В., було складено постанову серії БАБ №222427 про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.122 відносно ОСОБА_1 , відповідно до якої: водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander р.н. НОМЕР_1 «29 березня 2021 року о 22-20 год., по вул. Ювілейна 20 в м.Першотравенську Дніпропетровської області, здійснив зупинку у місці де неможливий проїзд зустрічного транспорту або об`їзд транспортного засобу, чим порушив підпункт «ж» п.15.9 ПДР ув`язку з чим був притягнутий за ч. 3 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Оригінал постанови та інші докази, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, на виконання ухвали суду від 09.04.2021 року до відзиву на позовну заяву відповідачем не долучені.

З відеозаписів з нагрудного відеореєстратора поліцейського та телефону позивача вбачається, що факт порушення позивачем підпункту «ж» п.15.9 ПДР України на них не зафіксований. З наданих суду відеозаписів не вбачається, що транспортний засіб яким керував позивач здійснив зупинку у місці де неможливий проїзд зустрічного транспорту або об`їзд транспортного засобу. На відеозаписах зафіксований факт спілкування позивача з поліцейським, складання оскаржуваної постанови та вручення її позивачу. Роз`яснення позивачу його прав передбачених ст. 268 КУпАП, дослідження доказів та вирішення клопотання позивача про надання йому можливості ознайомитися з наявними доказами, поліцейським не здійснювалося.

Вирішуючи позовні вимоги суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Частиною третьою статті 288 КУпАП, якою визначено порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, поліцейські відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою дорожнього руху.

Отже, відповідні посадові особи не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення

При цьому, зміст статті 288 КУпАП щодо можливості оскаржити постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не спростовує висновків суду про те, що відповідачем у таких справах є саме орган, а не посадова особа.

Вказані висновки викладені в постановах Верховного Суду від 26.12.2019 року у справі № 724/716/16; від 17.06.2020 року у справі № 127/6881/17; від 17 вересня 2020 року у справі № 742/2298/17; від 16 листопада 2020 року у справах № 398/2077/17 та № 149/1698/17.

Враховуючи вище викладе, заперечення відповідача проте, що він не є належним відповідачем у справі є необґрунтованими.

В частині посилань позивача на порушення процедури розгляду справи, суд зазначає.

Уповноважена посадова особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідно до статті 280 КУпАП зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правомірного вирішення справи.

Приписами ч. 2 ст. 279 КУпАП встановлено, що посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Згідно з пунктом 9 розділу ІІІ, пунктом 1 розділу IV «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 року №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з наданих суду відеозаписів інспектор не роз`яснив позивачу права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, після чого відразу розпочав складати постанову про накладення адміністративного стягнення. Разом з тим, він не вирішив клопотання позивача про надання можливості ознайомитися з наявними доказами у справі.

Суд критично оцінює дотримання в повній мірі працівником поліції процедури розгляду справи, що серед іншого виключає надання можливості особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, скористатися своїми правами, зокрема, правом на захист.

Такими діями було порушено права позивача, як особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності.

В частині посилань позивача на відсутність доказів інкриміновано йому правопорушення, суд зазначає.

Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Розділом 15 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 року за №1306 (далі ПДР України) встановлені вимоги щодо здійснення зупинок та стоянок транспортних засобів.

Так, згідно пп. 15.9 (ж) п.15 ПДР зупинка забороняється у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за: «...порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Виходячи з викладених норм, можна зробити висновок, що для правильного вирішення даного спору необхідно встановити, чи був розміщений транспортний засіб позивача таким чином, що суттєво перешкоджав дорожньому руху, оскільки це є необхідною умовою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Суд, надавши оцінку відеозаписам, де не зафіксовано автомобіль позивача та його розташування на дорозі, які були надані суб`єктом владних повноважень, дійшов висновку, що останнім не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, а саме те, що позивач порушив правила зупинки, що створило перешкоди дорожньому руху.

Будь-яких інших доказів фото або відеофіксації правопорушення суб`єкт владних повноважень не надав.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У відповідності до ч.1,4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України /далі КАС України/ розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За визначенням ст. 73,74 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі N 524/9716/16-а, від 15.11.2018 року у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 року у справі N 295/3099/17.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 2, 19, 20, 72, 77, 96, 229, 242-246, 286 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову інспектора СРПП відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Бобро С.В., від 29 березня 2021 року серії БАБ №222427, про притягнення ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Суддя С.М. Демиденко