Справа № 420/4706/21
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 420/4706/21

Категорія:105000000

Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В. В.

Місце ухвалення: м. Миколаїв

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А. І.

Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №63640965 від 01.12.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з оскаржуваної постанови вбачається, що державним виконавцем було зазначено адресу боржника: АДРЕСА_1 , що розташована в адміністративно-територіальній одиниці Суворовського району м. Одеси.

Однак, як підтверджується відомостями у паспорті позивача, його зареєстрованим місцем проживання з 20.05.2014 р. є інша адреса, а саме: АДРЕСА_2 .

Позивач зазначив, що будь-яких доказів, які б підтверджували його проживання або наявність майна у Суворовському районі м. Одеси ані стягувачем, ані державним виконавцем не одержано.

Таким чином, матеріали виконавчого провадження не містять відомостей щодо проживання/перебування позивача за вказаною в оскаржуваній постанові адресою, або наявності у нього там майна, що не надавало виконавцю підстави прийняти до виконання виконавчий документ та відкрити виконавче провадження з його примусового виконання.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №63640965 від 01.12.2020 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з`ясування не всіх обставин справи, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції протиправно не прийнято до уваги висновки викладені в рішенні Верховного Суду у справі № 580/3311/19 та № 804/6996/17, оскільки ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено абсолютно однакові вимоги до усіх виконавчих документів, які визначені у ст. 3 цього Закону. Посилання суду першої інстанції на те, що відомості щодо мешкання апелянта встановлено з іншої справи, яка перебувала в провадженні Одеського окружного адміністративного суду, є безпідставним, оскільки у тій справі позов було подано в інтересах малолітньої дитини, яка проживає на даний час з батьками позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 08.06.2021 року подальший розгляд справи вирішено проводити у порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою Управління патрульної поліції в Одеській області серії ЕАМ №3020745 від 23.08.2020 року на ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, накладено штраф у сумі 255 грн., суму якого збільшено до 510 грн. у зв`язку із несплатою вказаного штрафу самостійно протягом 15 днів. У пункті 4 вказаної постанови адресою особи, щодо якої розглядається справа, є: АДРЕСА_1 .

17.11.2020 року Управління патрульної поліції в Одеській області звернулося до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про примусове стягнення з позивача штрафу в розмірі 510 грн. У даній заяві місцем проживання боржника зазначено: АДРЕСА_1 .

Старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кравченко Я.О. за результатом розгляду вищезазначених матеріалів 01.12.2020 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №63640965 з примусового виконання постанови Управління патрульної поліції в Одеській області серії ЕАМ №3020745 від 23.08.2020 року про стягнення з позивача штрафу в розмірі 510 грн. на користь держави.

Не погодившись з вищезазначеною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у державного виконавця були відсутні підстави вимагати від Управління патрульної поліції в Одеській області додаткові документи на підтвердження адреси проживання боржника, а тому прийшов до висновку, що постанова старшого державного виконавця Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кравченка Я.О. про відкриття виконавчого провадження ВП №63640965 від 01.12.2020 року відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством про виконавче провадження, обґрунтовано, неупереджено, добросовісно, розсудливо, пропорційно, своєчасно, а тому вона не підлягає скасуванню.

При цьому такі висновки суд також зробив з отриманих судом копій вказаних документів, що містяться в системі Діловодство спеціалізованого суду Одеського окружного адміністративного суду. Так суд першої інстанції зазначив, що як у поданій заяві ОСОБА_1 від 10.10.2020 року, так і у відповіді Управління соціального захисту населення у Суворовському районі м.Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 21.10.2020 року №04-Г-53858 с/П на заяву позивача зазначена адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 . Вказане підтверджує, що позивач дійсно проживає за наведеною вище адресою, яку він і зазначив працівникам патрульної поліції під час винесення постанови від 23.08.2020 року.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Управління патрульної поліції в Одеській області серії ЕАМ №3020745 від 23.08.2020 року на ОСОБА_1 за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, накладено штраф у сумі 255 грн.

Згідно ст.307 КУпАП, штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження або внесення на неї подання прокурора такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги або подання без задоволення.

Відповідно до ст.308 КУпАП, у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою ст.307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

В подальшому, у зв`язку із несплатою вказаного штрафу самостійно протягом 15 днів, його збільшено до 510 грн. та 17.11.2020 року Управління патрульної поліції в Одеській області звернулося до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) із заявою про примусове стягнення з позивача штрафу в розмірі 510 грн. У даній заяві місцем проживання боржника зазначено: АДРЕСА_1 .

01.12.2020 року прийнято спірну постанову про відкриття виконавчого провадження №63640965, з якою позивач не погоджується зазначаючи про не встановлення місця проживання позивача, а отже помилкове відкриття виконавчого провадження саме Суворовським відділом ДВС.

Так, колегія суддів зазначає, що згідно до частини першої статті 1 Законом України "Про виконавче провадження" від 2.06.2016р. №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно ч.1 ст.4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно ч.3 ст.4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Відповідно до пункту 10 ч.4 ст.4 Закону № 1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частинами першої та другої статті 5 Закону №1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.

Положеннями ч. 1ст. 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Варто зауважити, що законодавець, визначаючи місце виконання рішення, вживає поняття «місце проживання» та «місце перебування», під якими розуміються відповідно адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, та житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Оскільки за приписами частини другої статті 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, то законодавець розрізняє поняття «місце проживання», «місце перебування» і «місце реєстрації».

Отже, визначальне значення для визначення місце виконання рішення має саме місце проживання/ перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.

Закон України №1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 (надалі Інструкція №512/5).

Пунктом1 розділом ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за №489/20802; далі - Інструкція №512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012р. № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012р. за № 489/20802 (далі за текстом - Інструкція № 512/5), зокрема, передбачено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець, не пізніше наступного робочого дня, з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. (п. 5 Інструкції № 512/5).

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що обидві сторони справи посилаються на пункт 3 Інструкції № 512/5, однак позивач не звертає увагу на ту обставину, що даною нормою передбачена необхідність додання стягувачем до заяви про примусове виконання рішення документа, який підтверджує, що адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби лише у випадку пред`явлення виконавчого документа до органу ДВС за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі.

При цьому, колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що в даному випадку у заяві стягувача про примусове виконання та у виконавчому документі (постанові Управління патрульної поліції Одеської області від 23.08.2020 року серії ЕАМ №3020745) зазначена одна й та сама адреса боржника: АДРЕСА_4 .

Колегія суддів зазначає, що постанова від 23.08.2020 року серії ЕАМ №3020745 позивачем не оскаржена, а відомості про місце проживання чи перебування порушника вносяться у постанову зі слів самого порушника, оскільки посвідчення водія, за яким встановлювалася особа порушника, повної адреси місця проживання не містить.

Тому суд погоджується, що у державного виконавця були відсутні підстави вимагати від Управління патрульної поліції в Одеській області додаткові документи на підтвердження адреси проживання/реєстрації боржника.

Адреса: АДРЕСА_1 є територією Суворовського району міста Одеси, а тому територіальна юрисдикція проведення виконавчих дій, встановлена ч.1 ст.24 Закону України Про виконавче провадження, була дотримана державним виконавцем Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кравченко Я.О., яким була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №63640965 від 01.12.2020 року, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги правові висновки Верховного Суду у постановах від 30.04.2020 року у справі № 580/3311/19 та від 08.04.2020 у справі № 804/6996/17, оскільки в даному випадку не йдеться про можливі зловживання фінансових установ під час оформлення виконавчих написів у нотаріуса шляхом зазначення фіктивної адреси місця проживання боржника, яка відсутня у кредитному договорі, з метою зміни місця виконання виконавчого напису, а отже вказані постанови ухвалені за інших фактичних обставин, а доводи апелянта в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Крім того, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку, а отже висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Підсумовуючи вище викладені обставини у справі, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 10 червня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова