Справа № 540/1057/21
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/1057/21

Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О. Дата і місце ухвалення: 12.04.2021р., м.Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 доплати за роботу у нічний час за 2005-2007 роки, матеріальної допомоги за 2005-2007 роки, матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008-2015 роки;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 :

доплату за роботу в нічний час за 2005 рік в сумі 232,75 грн., за 2006 рік в сумі 336,00 грн., за 2007 рік в сумі 441,00 грн.;

матеріальну допомогу за 2005 рік в сумі 564,50 грн., за 2006 рік в сумі 605,90 грн. та за 2007 рік в сумі 1259,28 грн.;

матеріальну допомогу для оздоровлення за 2008 рік в сумі 1279,31 грн., за 2009 рік в сумі 1506,12 грн., за 2010 рік в сумі 1518,38 грн., за 2011 рік в сумі 1915,20 грн., за 2012 рік в сумі 2394 грн., за 2013 рік в сумі 2847,50 грн., за 2014 рік в сумі 4899,47 грн., за 2015 рік в сумі 4103,50 грн.

Позов обґрунтовував тим, що наказом УМВС України в Херсонській області №396 о/с від 06.11.2015р. ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ з посади помічника дільничного інспектора міліції. Після звільнення позивач дізнався, що в порушення вимог Указу Президента України №296/96 від 04.10.1996р. «Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» та наказу МВС України №499 від 31.12.2007р. «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», йому не нараховано та не виплачено відповідачем матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 2005-2007р.р., доплати за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за 2005-2007р.р., а також щорічної допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, за 2008-2015р.р. А відтак, недоплачені суми грошового зобов`язання підлягають стягненню з УМВС України в Херсонській області в судовому порядку.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 12.04.2021р. з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що зі змісту ст.2 Указу Президента України №296/96 від 04.10.1996р. «Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» чітко слідує, що отримувачами доплати за роботу у нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу є всі особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ без якого-небудь іншого документального оформлення.

Також, апелянт посилається на те, що судом не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що право на отримання матеріальної допомоги як складової заробітної плати, було гарантовано Указом №296/96 та Кодексом законів про працю. Судом не враховано, що матеріальна допомога в контексті Указу №296/96 та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, передбачена Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженою наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499, є різними видами складових грошового забезпечення. Крім того, Інструкція №499 не діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Посилається апелянт і на те, що судом взагалі не розглядалася його вимога щодо стягнення з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги для оздоровлення за 2008 - 2015 р.р.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, наказом УМВС України в Херсонській області №396 о/с від 06.11.2015р. старшого сержанта міліції ОСОБА_1 - помічника дільничного інспектора міліції звільнено з органів внутрішніх справ з 06.11.2015р. у запас Збройних Сил.

На звернення позивача від 14.01.2021р. УМВС України в Херсонській області листом від 17.02.2021р. №100/04/2-2021 надало йому довідки про розмір грошового забезпечення №90 від 11.02.2021р. за 2005 рік, №91 від 11.02.2021р. за 2006 рік, №92 від 11.02.2021р. за 2007 рік, №93 від 11.02.2021р. за 2008 рік, №94 від 11.02.2021р. за 2009 рік, №95 від 11.02.2021р. за 2010 рік, №96 від 11.02.2021р. за 2011 рік, №97 від 11.02.2021р. за 2012р., №98 від 11.02.2021р. за 2013 рік, №99 від 11.02.2021р. за 2014 рік та №100 від 11.02.2021р. за 2015 рік.

Також, відповідачем повідомлено ОСОБА_1 , що інформація про перебування його у відпустках у період з 13 вересня по 25 грудня 2004 року у ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області відсутня, оскільки, згідно із записами у послужному списку архівної особової справи, у зазначений період ОСОБА_1 був курсантом курсів початкової підготовки Херсонського юридичного інституту Національного університету внутрішніх справ. З питання отримання запитуваної інформації запропоновано вернутись у Харківський національний університет внутрішніх справ. Зазначено, що при ліквідації Новокаховського міського відділу УМВС України в Херсонській області накази, розпорядження начальника Новокаховського міського відділу УМВС про відпустки за 2004-2014 роки на зберігання у архівний підрозділ УМВС не передані. За результатами перевірки справ наказів начальника Новокаховського міського відділу УМВС України в Херсонській області з основної діяльності за 2015 рік встановлено, що наказом Новокаховського міського відділу УМВС України в Херсонській області від 26.06.2015р. №266 ОСОБА_1 була надана чергова відпустка за 2015 рік.

ОСОБА_1 , з посиланням на те, що з отриманих від УМВС України в Херсонській області довідок про розмір грошового забезпечення за 2005-2015р.р. він дізнався, що відповідачем не нараховано та не виплачено на його користь матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік за 2005-2007р.р., доплати за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за 2005-2007р.р., а також щорічної допомоги для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення, за 2008-2015р.р., звернувся з даним позовом до суду про стягнення невиплачених сум грошового забезпечення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимог щодо стягнення з УМВС України в Херсонській області доплати за роботу в нічний час за 2005 рік в сумі 232,75 грн., за 2006 рік в сумі 336,00 грн., за 2007 рік в сумі 441,00 грн., виходив з того, що матеріали справи не містять доказів залучення позивача у вказаний період до служби в нічний час.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині виходячи з наступного.

Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991р. №114 (далі - Положення №114), встановлено, що особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ одержують грошове і речове забезпечення за нормами, встановленими законодавством (п.12.).

Для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41- годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства (п.21. Положення №114).

Порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у зазначений період визначалися Указом Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу» від 4 жовтня 1996 року №926/96.

Відповідно до абз.2 п.2 зазначеного Указу доплату за службу в нічний час, встановлено в розмірі 35 % посадового окладу.

Згідно з Інструкцією про порядок додаткової оплати працівників ОВС України за роботу в нічний час, затвердженою наказом МВС України від 30.04.1992р. №235, та Порядком, затвердженим наказом МВС України від 17.12.1991р. №530, облік роботи (годин) співробітників, які працюють у нічний час, здійснюється шляхом ведення щомісячних табелів.

Із аналізу наведених правових норм слідує, що в разі залучення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до служби в нічний час, до табеля обліку робочого часу вносилась кількість відпрацьованих в нічний час годин, що було підставою для проведення відповідних доплат.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, ОСОБА_1 при зверненні до суду з вимогою щодо стягнення з УМВС України в Херсонській області доплату за роботу в нічний час за 2005-2007р.р., не надав жодного належного доказу несення ним служби в нічний час у вказаний період.

Разом із тим, наказом Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України від 20 липня 1998 року №41 «Про затвердження Переліку типових документів», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 вересня 1998 року за №576/3016, строк зберігання документів (зведення, відомості, листування) про облік робочого часу визначався 3 роки.

В свою чергу, відповідач стверджує, що в архівному відділі УМВС документи, які підтверджують залучення ОСОБА_1 до роботи в нічний час, відсутні.

Колегія суддів зауважує, що позивач, отримуючи грошове забезпечення щомісяця, мав знати про невиплату йому доплати за роботу у нічний час та своєчасно звернутись до роботодавця із відповідним запитом про отримання підтверджуючої інформації.

Своєю бездіяльністю позивач сам унеможливив отримання належних доказів для відновлення його порушеного права.

При вирішенні даного спору колегія суддів враховує, що відповідно до вимог ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте, у разі відсутності (у зв`язку із закінченням терміну зберігання) у відповідача доказів, які можуть підтвердити правомірність позовних вимог, позивач має самостійно надати докази на обґрунтування позову. Наведене випливає зі змісту частини першої ст. 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Що ж до посилань апелянта на те, що змісту ст.2 Указу Президента України №296/96 від 04.10.1996р. «Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» чітко слідує, що отримувачами доплати за роботу у нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу є всі особи рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ без якого-небудь іншого документального оформлення, то колегія суддів не приймає їх до уваги як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм законодавства.

А відтак, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення з УМВС України в Херсонській області його користь доплати за роботу в нічний час за 2005-2007р.р.

Відмовляючи в задоволенні вимог позову про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2008 2015 роки, суд першої інстанції виходив з того, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не є обов`язковою виплатою, а здійснюється при наданні особі щорічної основної відпуски на підставі рапорту, за умови наявності відповідного бюджетного фінансування. Однак, ОСОБА_1 не надано суду доказів вибуття у відпустку, подання рапортів про надання матеріальної допомоги для оздоровлення, тоді як за інформацією архівного підрозділу в УМВС України в Херсонській області відсутні документи, що є підставою для виплати позивачу матеріальної допомоги.

Крім того, за висновками суду першої інстанції, Інструкцією №499 не передбачено можливість здійснення цих виплат поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці та/або подавала рапорт, а також після звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині з огляду на наступне.

Указ №926/96 втратив чинність згідно з Указом Президента України від 18 грудня 2007 року №1234/2007, тому із 2008 року змінились умови та порядок нарахування і виплати матеріальної допомоги.

Підпункт 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» передбачав надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 1.18 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказом МВС від 31.12.2007р. №499, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 року за №205/14896, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.

Відповідно до пункту 2.16 Інструкції №499 особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п. 2.17 Інструкції №499 допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі, що не перевищує грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати.

Підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку.

Зі змісту пункту 2.16 (2.17) Інструкції №499 (у редакціях, чинних протягом 2008 - 2015 років) слідує, що матеріальна допомога для оздоровлення надається особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ один раз на рік. Умовою для надання особі матеріальної допомоги для оздоровлення є наказ по особовому складу про вибуття у щорічну основну відпустку.

При цьому, Інструкцією №499 не передбачено можливість здійснення цих виплат поза межами періоду, в якому особа перебувала в щорічній основній відпустці та/або подавала рапорт, а також після звільнення особи зі служби в органах внутрішніх справ.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.05.2019р. по справі № 815/714/16.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій ОСОБА_1 не надав доказів подання ним мотивованих рапортів або наказів про по особовому складу про вибуття у щорічну основну відпустку за період 2008 - 2015 роки.

Відповідач повідомив суду, що не може надати докази перебування позивача у відпустках за спірний період, оскільки статтею 16-6 Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р. №578/5, встановлений строк зберігання наказів по особовому складу з питань надання щорічних оплачуваних відпусток - 5 років.

На підставі викладеного колегія суддів не вбачає підстав для висновку про наявність порушеного права ОСОБА_1 в цій частині, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Управління МВС України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 2005-2007 р.р. та стягнення з відповідача вказаної матеріальної допомоги за 2005-2007 р.р., то відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту. Однак, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача з рапортом про виплату йому допомоги за 2005-2007р.р.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі висновки суду першої інстанції.

Пунктом 2 Указу Президента України від 04 жовтня 1996 року № 926/26 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» з метою впорядкування грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ постановлено: виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік.

Указ №926/26 не передбачав порядку виплати матеріальної допомоги.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 30.06.2005р. №501 затверджені Методичні рекомендації про порядок застосування нормативно - правових актів з питань грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та умов оплати праці працівників, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу.

Пункт 3 зазначених рекомендацій передбачав, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ про встановлення відповідних окладів, надбавок, доплат тощо.

Таким чином, формою звернення підлеглого до керівника був і залишається рапорт. При цьому, для включення керівником до наказу про отримання матеріальної допомоги, підлеглий повинен був повідомити керівника про необхідність у матеріальній допомозі шляхом подання рапорту.

Судом першої інстанції встановлено та апелянтом не спростовано відсутність в УМВС України в Херсонській області рапортів про виплату допомоги ОСОБА_1 за 2005-2007р.р. Таким чином, оскільки відсутні докази звернення позивача з рапортами про виплату йому допомоги за 2005-2007 роки, тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати на користь позивача матеріальної допомоги за 2005-2007 року та стягнення з відповідача матеріальної допомоги за 2005-2007 роки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 червня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук