Справа № 300/1118/21
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
"08" червня 2021 р. Справа № 300/1118/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді Могили А.Б.,
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 позов ТОВ "Інвестпроект 2012" до Галицької митниці Держмитслужби задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Галицької митниці Держмитслужби №UA 209300/2020/00144 від 07.12.2020. Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Галицької митниці Держмитслужби №UA209300/2020/000049/2 від 07.12.2020. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби в користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" сплачений судовий збір в розмірі 2270 грн.

ТОВ "Інвестпроект 2012" 31.05.2021 звернулося в суд із заявою про стягнення з Галицької митниці Держмитслужби на користь позивача понесених та документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., витрат на проведення перекладу - 1600 грн. та проведення експертизи - 6480 грн.

Суд, з урахуванням вимог частини 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув заяву позивача про стягнення судових витрат без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 139, частини 1 статті 143, пункту 2 частини 5 статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України, судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат, зокрема, зі сплати судового збору в розмірі 2270 грн.

При ухваленні рішення по справі, судом не вирішено питання про відшкодування на користь ТОВ "Інвестпроект 2012" витрат на професійну правничу допомогу, на оплату висновку експертної установи та послуг перекладу, з підстав відсутності в матеріалах справи на момент ухвалення рішення належних документів щодо понесення позивачем таких витрат, які позивачем подано після ухвалення судового рішення, у строк встановлений частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За правилами частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частинами 3 і 5 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Аналіз такого правового врегулювання дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для врахування судом таких доказів є їх подання до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Слід відмітити, що розгляд адміністративної справи № 300/1118/21 здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно з правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, як відзначив у позовній заяві та відповіді на відзив позивач, повний пакет документів, які стосуються понесення ТОВ "Інвестпроект 2012" судових витрат по справі, буде подано до суду у строк, встановлений частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.9, 135).

Івано-Франківським окружним адміністративним судом рішення у справі № 300/1118/21 ухвалено 26.05.2021. Докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат ТОВ "Інвестпроект 2012" подало суду 31.05.2021 року разом із заявою, тобто з дотримання строку щодо подання заяви та доказів для вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (а.с.157-169).

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 132 Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати: на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає таке.

У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать і консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво в судах тощо.

За змістом частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини 2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Склад та обсяг судових витрат визначено у частині 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу).

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат, відповідно до вимог частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, в свою чергу, у відзиві на позовну заяву заперечив щодо стягнення судом таких витрат з Галицької митниці Держмитслужби, вказуючи на обставину відсутності доказів про фактично понесені позивачем витрати на таку правничу допомогу, а також на їх не співмірність (а.с.98-101).

За положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

В підсумку вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 300/941/19.

На підтвердження факту залучення адвоката і понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн., ТОВ "Інвестпроект 2012" надано суду:

- договір про надання правової допомоги від 01.03.2021, укладений між адвокатом Шевченком Кирилом Тарасовичем, який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 856 від 02.03.2021 та ТОВ "Інвестпроект 2012";

- акт прийому-передачі послуг від 27.05.2021 до договору про надання правової допомоги від 01.03.2021 з описом робіт, виконаних адвокатом Шевченко К.Т. по справі № 300/1118/21, згідно якого адвокатом виконано наступні роботи: консультація клієнта, узгодження правової позиції; вивчення та правовий аналіз доказів по справі); вивчення та правовий аналіз судової практики в подібних спорах з митними органами; підготовка адміністративного позову та додатків до нього згідно з вимогами статей 94, 160 КАС України; вивчення та правовий аналіз відзиву відповідача по справі № 300/1118/21; підготовка відповіді на відзив та додатків до неї згідно вимог статті 163 КАС України та ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.03.2021 у справі № 300/1118/21;

- квитанцію форми № ПО-Д2 серії ААС за № 499353 від 27.05.2021 щодо оплати позивачем послуг правничої допомоги адвокату Шевченко К.Т. в розмірі 7000 грн. (а.с.161-169).

Суд зазначає, що визначені види правової допомоги адвоката відносяться до виду адвокатської діяльності з надання правової допомоги щодо складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру та безпосередньо пов`язані із розглядом справи № 300/1118/21.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про підтвердження позивачем здійснених витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі належними та допустимими, в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, доказами.

Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг, а також ціною позову та значенням справи для сторони.

Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, підлягають стягненню понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в розмірі 7000 грн.

Що стосується понесених витрат на послуги перекладача, то суд виходить з такого.

На виконання ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.03.2021, позивачем надано належним чином оформлені та засвідчені переклади на українську мову, документів викладених італійською мовою, котрі долучені позивачем до позовної заяви в якості доказів.

Зміст наведених вище положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на залучення перекладача підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд встановлює розмір витрат на залучення перекладача на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Витрати на залучення перекладача мають бути документально підтверджені та доведені договором, рахунками, платіжним документом про оплату таких послуг тощо.

Судом встановлено, що послуги з перекладу документів позивачу були надані фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Розмір понесених позивачем витрат в сумі 1600 грн. підтверджується належними та допустимими в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України доказами, зокрема: копією рахунку №2424R від 09.04.2021, платіжним дорученням №1544 від 12.04.2021 на суму 1600 грн., а також актом прийому-передачі послуг від 15.04.2021 з детальним описом робіт, виконаних перекладачем ОСОБА_1 (а.с.165-168).

Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаними перекладачем роботами, обсягом наданих перекладачем послуг.

Відповідачем, в свою чергу, не надано заперечень проти зазначеного позивачем розміру витрат на оплату із залучення перекладача та не наведено обґрунтування з наданням відповідних доказів на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

За таких обставин, з огляду на доведеність позивачем фактичного розміру понесених витрат на залучення перекладача, суд дійшов до висновку про задоволення заяви в частині стягнення понесених витрат на послуги перекладу.

Вирішуючи питання відшкодування витрат на оплату висновку експертної установи, суд виходить із наступного.

Позивач просить стягнути з відповідача по справі 6480 грн. витрат на оплату висновку Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків". В свою чергу відповідач у відзиві на позовну заяву заперечив щодо стягнення таких витрат, зазначивши, що такий висновок не відповідає вимогам передбаченим статтею 101 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 1 статті 101 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно з частинами 6,7 статті 101 Кодексу у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення (частина 1 статті 104 Кодексу).

Відповідно до частини 6 статті 104 Кодексу у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Таким чином, наданий суду висновок Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків" від 30.12.2021 за №111/237 на переконання суду не є експертним висновком в розумінні частини 1 статті 104 Кодексу, як такий, що вимогам визначених Кодексу не відповідає, отже витрати на його проведення поверненню не підлягають.

У відповідності до приписів частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (частина 3 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України).

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання про наявність достатніх підстав для ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті правничої допомоги, наданої адвокатом Шевченко К.Т. в розмірі 7000 грн. та витрат на оплату послуг перекладача в розмірі 1600 грн. Щодо витрат понесених на отримання висновку Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", то суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення цих витрат з мотивів викладених вище.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 143, 241-246, 250, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" задовольнити частково.

Ухвалити додаткове судове рішення в адміністративній справі № 300/1118/21.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (, вул. Костюшка, 1, м. Львів) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестпроект 2012" (, вул. Каракая, 26 Ж, м. Калуш, Івано-Франківська область) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) грн., понесені витрати на оплату послуг перекладача в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Згідно частини 5 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.