Справа № 160/12075/20
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),
суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровській області (далі по тексту відповідач), третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки, тимчасової непрацездатності), із застосуванням ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та зобов`язати відповідача нарахувати суддівську винагороду їй за період з 18.042020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки, тимчасової непрацездатності), обчисливши її відповідно до ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недоотриману частину з відрахуванням загальнообов`язкових податків і зборів.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 року визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (за винятком днів відпустки, тимчасової непрацездатності), із застосуванням ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року, за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року (включно), з утриманням при виплаті з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів.
З рішенням суду першої інстанції не погодилось Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом не повно встановлено фактичні обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021 року відкрито апеляційне провадження.
Встановлено, що підставою для обмеження виплати суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року було прийняття Закону України від 13.04.2020 року №553-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (набрав чинності 18.04.2020 року), згідно п.10 якого доповнено ст.29; установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частин 1, 3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого п.2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року № 553-IX. Положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 року № 294-IX зі змінами, Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»» від 13.04.2020 року № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ст.48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку. Казначейство України здійснює реєстрацію та облік бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів і відображає їх у звітності про виконання бюджету. При реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань здійснюється перевірка відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню, паспорту бюджетної програми.

Виплата суддівської винагороди регулюється ст.130 Конституції України та ст.135 Закону України № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»; норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

У своїй постанові від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20 Верховний Суд зробив висновок про те, що обмеження виплати суддівської винагороди, починаючи з 18.04.2020 року (розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів) на підставі ст.29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) було неправомірним. Верховний Суд погодився з доводами ДСА України про те, що відповідач як розпорядник бюджетних коштів не міг виплачувати позивачу суддівську винагороду (протягом згаданого періоду) понад виділені йому для цього бюджетні асигнування, на власний розсуд вирішуючи який нормативно-правовий акт потрібно виконувати. Це, втім, не заперечує того, що виплата протягом спірного періоду суддівської винагороди у розмірі, що не перевищував десяти прожиткових мінімумів відповідно до ст.29 Закону №?294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ) була правомірною. Тому для правильного вирішення цієї справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав судам попередніх інстанцій потрібно з`ясувати також участь ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні обмежень при виплаті суддівської винагороди, передбачених частинами першою, третьою статті 29 Закону № 294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ), відтак визначити правовий статус цього державного органу в адміністративному спорі - третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (як-от у цій справі) чи відповідач (другий відповідач). У цьому зв`язку потрібно пояснити, що з огляду на доводи ДСА України, викладені у касаційній скарзі, причиною невиплати позивачу суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених відповідачу коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби. У такому випадку невиплату суддівської винагороди в повному обсязі можна пов`язувати із діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів (крім Верховного Суду; стаття 148 Закону № 1402-VIII), відповідно як суб`єкта владних повноважень, рішеннями/діями якого порушено право особи (судді). Воднораз у вимірі обставин цієї справи не можемо заперечити існування ситуації, коли ДСА України виділила відповідачу достатньо коштів для виплати суддівської винагороди з урахуванням вимог ст.135 Закону №1402-VIII (затвердивши відповідний кошторис), але відповідач натомість розпорядився цими коштами з урахуванням обмежень, які встановлені ст.29 Закону №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом №553-ІХ). Тоді є підстави стверджувати, що невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі, як наслідок виникнення заборгованості з її виплати (перед позивачем), є результатом дій/рішень відповідача, а тому спосіб захисту повинен співвідноситися/пов`язуватися з цими діями та їх наслідками.?

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З довідки, виданої 23.10.2020 року №Б-с-1617 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області ОСОБА_1 за період з 01.04.2020 року по 30.09.2020 року, не зрозуміло чи виплачувалась суддівська винагорода ОСОБА_1 саме з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (включно) в обмеженому розмірі, а тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне витребувати вказану інформацію.

Відповідно ч.3 ст.77, ч.3 ст.80 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи.

Відповідно до ст.5, ч.4 ст.9 КАС України захист порушених прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом в інший спосіб, який не суперечить закону та забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне витребувати у Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області інформацію про наявність бюджетних асигнувань на виплату бюджетних зобов`язань щодо суддівської винагороди суддям Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (зокрема позивачу ОСОБА_1 ) за період з 01.01.2020 року по 17.04.2020 року та з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року включно. Інформацію надати по вказаним періодам окремо. У разі відсутності бюджетних асигнувань на виплату суддівської винагороди вказати підстави.

Керуючись статтями 9, 77, 80 КАС України, суд

у х в а л и в:

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області надати до 15 липня 2021 року до Третього апеляційного адміністративного суду:

- інформацію про наявність бюджетних асигнувань на виплату бюджетних зобов`язань щодо суддівської винагороди суддям Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (зокрема позивачу ОСОБА_1 ) за період з 01.01.2020 року по 17.04.2020 року та з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року включно. Інформацію надати по вказаним періодам окремо. У разі відсутності бюджетних асигнувань на виплату суддівської винагороди вказати підстави;

- інформацію чи виділялись Державною судовою адміністрацією України кошти на виплату суддівської винагороди суддям Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області (зокрема позивачу ОСОБА_1 ) за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року включно (в обмеженому чи в повному розмірі);

- інформацію чи виплачувалась суддівська винагорода ОСОБА_1 з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року (включно) в обмеженому розмірі.

У зв`язку з витребуванням додаткових доказів, відкласти розгляд апеляційної скарги на 15 липня 2021 року у порядку письмового провадження, про що належним чином повідомити сторін по справі.

Ухвала Третього апеляційного адміністративного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова