Справа № 540/1285/21
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1285/21
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Приватного підприємства "НАСА" до Чорноморської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 17.03.2021 року №UA508040/2021/000065/2,

встановив:

Приватне підприємство «НАСА» (далі - позивач, ПП «НАСА») звернулось до суду з позовом до Чорноморської митниці Держмитслужби (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморської митниці Держмитслужби №UA508040/2021/000065/2 від 17.03.2021 про коригування митної вартості товарів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.05.2017 між ПП «НАСА» та «JIEYANG FULIN HARDWARE PRODUCTS CO., LTD» було укладено контракт № CH-UА-17/05/07. На умовах, визначених контрактом, та на підставі супроводжувальних документів, продавець - компанія «JIEYANG FULIN HARDWARE PRODUCTS CO., LTD» здійснила на адресу покупця - ПП «НАСА» поставку товарів згідно митної декларації №UA508040/2021/001633 від 17.03.2021. Під час декларування товарів позивачем була заявлена митна вартість товару у сумі 28 752,90 дол. США. На підтвердження митної вартості товару позивач надав відповідачу пакет документів, які передбачені статтею 53 Митного Кодексу України, проте під час митного оформлення товару посадовою особою відповідача витребувано додаткові документи на підтвердження митної вартості товару, за наслідками чого прийнято рішення про коригування митної вартості за резервним методом, та визначено іншу митну вартість товарів. Позивач вважає протиправними спірне рішення відповідача, посилаючись на те, що митним органом не обґрунтовано свої сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Окрім цього, вказує, що оскаржуване рішення відповідача не містить передбачених ст. 55 Митного кодексу України відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості, конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Наголошує, що обставини на які вказує відповідач в оскаржуваному рішенні, жодним чином не спростовують митної вартості, яка була зазначена позивачем у поданій митній декларації і не є підставою для здійснення коригування такої митної вартості. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою від 02.04.2021 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

05.05.2021, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач просить відмовити в задоволені позову виходячи з наступних обставин. 17.03.2021 ПП «НАСА» до Чорноморської митниці Держмитслужби подано митну декларацію № UA508040/2021/001633 для здійснення митного оформлення товару «JIEYANG FULIN HARDWARE PRODUCTS CO., LTD». Товар ввезено на умовах поставки CIF «ODESA», відповідно до ІНКОТЕРМС 2010, на виконання умов договору від 07.05.2017. За результатами перевірки правильності визначення митної вартості відповідно до Митного кодексу України митним органом було встановлено ряд невідповідностей: в наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 14.01.2021 №CJ09032020 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця. Відповідно до пп. 3.2, 6.1, 5.6 контракту № CH-UА-17/05/07 від 07.05.2017 строк фактичної передачі товару не повинен перевищувати 45 днів з дати підтвердження замовлення покупцем. Оскільки специфікація №13 до контракту купівлі-продажу укладена 04.01.2021, то фактична передача товару, зважаючи на умови поставки, мала відбутися в Одесі не пізніше 18.02.2021. Оплата за товар здійснюється протягом 30 днів після отримання, також, передбачена можливість передплати, однак відомостей щодо зміни умов поставки або інформація щодо сплати за товар, на вимогу митного органу не надана. Інвойс не є доказом митної вартості товарів, оскільки свідчить тільки про обов`язок покупця сплатити ціну за товар, вказану у ньому. Поставка товарів здійснюється на умовах поставки CIF «CHORNOMORSK», відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. Згідно з ч. 2 ст. 53 МКУ документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є, зокрема, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (якщо здійснювалося страхування). Відповідно до умов поставки CIF згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування, не надано. Зазначені обставини виключали можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч.1 ст.54 Митного кодексу України, та обумовлювали необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості. Надані позивачем документи для підтвердження рівня митної вартості товару, не дали можливості відповідачу остаточно упевнитись в достовірності визначеної декларантом митної вартості товару, оскільки вони містять розбіжності та не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим митну вартість товарів було скориговано та визначено за резервним методом відповідно до статті 64 Митного кодексу України. З урахуванням вищезазначеного відповідач вважає, що оскаржуване рішення є таким, що прийняте обґрунтовано, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч. 7 ст. 262 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 262 КАС України, якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що справа підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

07.05.2017 між приватним підприємством «НАСА» та компанією «JIEYANG FULIN HARDWARE PRODUCTS CO., LTD» укладено контракт № CH-UА-17/05/07 (далі-Контракт) на поставку товарів у вигляді меблева фурнітура, труба, ноги металеві в номенклатурі, кількості та цінам згідно з супровідними документами на умовах CIF «ODESSA/CHORNOMORSK/YUZHNIY», відповідно до правил Інкотермс 2010.

Відповідно до умов вказаного Контракту, додаткової угоди від 13.04.2018, додаткової угоди від 15.01.2019, додаткової угоди від 05.03.2020, специфікації № 13 від 04.01.2021, рахунку-фактури (інвойсу) від 14.01.2021 №CJ09032020, пакувального листа від 14.01.2021, Коносаменту №MRFB21011562, прайс - листа від 24.12.2020, бізнес пропозиції від 29.12.2020, міжнародної товарно-транспортної накладної, позивач отримав товар згідно переліку, наведеного в зазначених документах.

Для здійснення митного оформлення товару, поставленого за вказаним контрактом, позивачем через представника ФОП ОСОБА_1 17.03.2021 було подано митну декларацію №UA508040/2021/001633, відповідно до якої митна вартість товару визначена позивачем за ціною контракту 28 752,90 доларів США.

Разом із митною декларацією, позивачем до митного оформлення було подано наступні документи: зовнішньоекономічний договір від 07.05.2017 № CH-UА-17/05/07, додаткову угоду від 13.04.2018, додаткову угоду від 15.01.2019, додаткову угоду від 05.03.2020, додаткову угоду від 04.01.2021, рахунок-фактуру (інвойс) від 14.01.2021 №CJ09032020, пакувальний лист від 14.01.2021, Коносамент від 18.01.2021 №MRFB21011562, декларацію про походження товару від 14.01.2021 № CJ09032020, автотранспортну накладну № 39967-1 від 16.03.2021. Дані обставини не оскаржуються відповідачем.

Згідно із ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України митний орган дійшов висновку, що документи, які надані до митного оформлення, не містять всіх даних відповідно до обраного методу визначення митної вартості товару, а тому необхідно подати наступні відомості, про що зазначено в протоколах № 20630, 20639: якщо здійснювалося страхування - страхові документи, додаткові угоди до контракту; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями; банківські платіжні документи; розрахунок ціни (калькуляцію).

У відповідь на повідомлення митного органу стосовно надання додаткових документів, позивачем 17.03.2021 додатково були надані документи: лист від виробника; прайс-лист від постачальника (продавця); комерційну пропозицію про що наявна відмітка у наведених протоколах.

17.03.2021, Чорноморською митницею Держмитслужби прийнято рішення №UA508040/2021/000065/2 про коригування митної вартості товарів, згідно якої митна вартість товару відкоригована у бік збільшення на загальну суму 99 828,96 дол. США та оформлено картку відмови № UA508040/2021/00073 від 17.03.2021 в митному оформленні декларації №UA508040.2021.001633 від 17.03.2021.

ПП «НАСА» було сплачено додатково платежів на загальну суму 628937,83 грн. відповідно: за товар № 1: суму ПДВ 432394,76 грн., сума мита 196543,07 грн.

Вважаючи оскаржуване рішення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у даній справи, суд виходить з наступного.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частинами 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

У відповідності до частини 3 статті 318 Митного кодексу України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Статтею 50 Митного кодексу України визначено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант, який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Згідно з частиною 1 статтею 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, згідно з частиною 2 зазначеної статті є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, з дотриманням положень Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби 11.09.2015 №689.

Також, згідно з частиною 6 статті 53 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Необхідно зазначити, що витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Як встановлено судом, відповідачем були витребувані у ПП «НАСА» додаткові документи: якщо здійснювалося страхування - страхові документи, додаткові угоди до контракту; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями; банківські платіжні документи; розрахунок ціни (калькуляцію), проте жодних зазначень про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідний протокол не містить.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено судом, позивачем при митному оформленні товару та на вимогу митного органу надано пакет документів, які містили числові показники ціни товару.

Для підтвердження митної вартості товару декларант надав наступні документи: зовнішньоекономічний договір від 07.05.2017 № CH-UА-17/05/07, додаткову угоду від 13.04.2018, додаткову угоду від 15.01.2019, додаткову угоду від 05.03.2020, додаткову угоду від 04.01.2021, рахунок-фактуру (інвойс) від 14.01.2021 №CJ09032020, пакувальний лист від 14.01.2021, Коносамент від 18.01.2021 №MRFB21011562, декларацію про походження товару від 14.01.2021 № CJ09032020, автотранспортну накладну № 39967-1 від 16.03.2021.

Відповідно до відмітки у протоколі № 20639 Чорноморської митниці Держмитслужби від 17.03.2021 позивачем були надані прайс-лист від 24.12.2020 та комерційну пропозицію від 29.12.2020.

Проте, митний орган дійшов висновку, що надані позивачем на запит додаткові документи не усувають виявлених під час перевірки недоліків та не підтверджують заявлену митну вартість товару.

За результатами проведеної перевірки представлених документів митним органом прийнято рішення про визначення митної вартості товару, що імпортується, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості.

Приймаючи оскаржуване рішення відповідач вказав на наступні підстави.

"… У наданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 14.01.2021 №CJ09032020 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця.

Відповідно до пп. 3.2, 6.1, 5.6 контракту № CH-UА-17/05/07 від 07.05.2017 строк фактичної передачі товару не повинен перевищувати 45 днів з дати підтвердження замовлення покупцем. Оскільки специфікація №13 до контракту купівлі-продажу укладена 04.01.2021, то фактична передача товару, зважаючи на умови поставки, мала відбутися в Одесі не пізніше 18.02.2021. Оплата за товар здійснюється протягом 30 днів після отримання, також, передбачена можливість передплати, однак відомостей щодо зміни умов поставки або інформація щодо сплати за товар, на вимогу митного органу не надана.

Поставка товарів здійснювалась за умовами поставки CIF «Одеса», відповідно до ІНКОТЕРМС 2010. Згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів, є зокрема - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Відповідно до умов поставки СІF згідно з Інкотермс 2010 продавець зобов`язаний за власний рахунок застрахувати вантаж, при цьому страхування має бути оформлено у вигляді контракту (договору) та продавець повинен надати покупцю страховий поліс чи інше підтвердження страхового покриття. Разом з тим, страхових документів та документів, які б містили відомості про вартість страхування, не надано.

Відповідно до положення статті VII Генеральної Угоди з тарифів і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості товару (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції). Та, зважаючи, на спрацювання Автоматизованої системи з оцінки ризиків зі змістом «По товару можливе заниження митної вартості» було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС Держмитслужби встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості товарів, що імпортуються в Україну.»

«…декларантом неподані наступні документи, а саме: 1) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи; 2) копію митної декларації країни відправлення; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 4) банківські платіжні документи; 5) додаткові угоди до контракту, калькуляцію».

Відповідно, відповідачем було скориговано митну вартість товару за резервним методом згідно статті 64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу - «Товар №1 - МД від 07.02.2021 № UА500490/2021/1468, а саме: 4,07 дол. США/кг (числове значення митної вартості товару становить: 24528*4,07=99828,96 дол. США). Попередні методи не застосовуються з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару».

Отже, відповідач вважає, що згідно положень статті 53 Митного кодексу України для підтвердження митної вартості декларант разом з митною декларацією зобов`язаний надати документи, які підтверджують заявлену митну вартість, серед яких зокрема мають бути, страхові документи, митна декларація країни відправлення, додаткові угоди до контракту, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, банківські платіжні документи, додаткові угоди до контракту, калькуляція. З наявних у відповідача документів, митний орган не вбачає наявності усіх відомостей щодо визначення складових митної вартості товарів заявленої в декларації.

Відповідачем було здійснено порівняння митної вартості товару із рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС Держмитслужби - встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну.

Суд не погоджується з висновками митного органу про те, що надані позивачем документи мають розбіжності зважаючи на наступне.

Щодо зауваження митного органу на відсутність в рахунку-фактурі від 14.01.2021 №CJ09032020 посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також банківські реквізити продавця суд звертає увагу, що пунктом 1.1. контракту № CH-UА-17/05/07 передбачено, що покупець має оплатити та прийняти "Товар" меблеву фурнітуру, трубу, ноги металеві в номенклатурі, кількості та цінах, зазначених у супровідних документах. Так, позивачем при митному оформленні товарів, окрім рахунку-фактури від 14.01.2021 №CJ09032020, що не містить посилання на контракт, подано, зокрема, специфікацію №13 від 04.01.2021, яка містить відповідне посилання та ціни, які повністю відповідають цінам, зазначеним в рахунку-фактурі.

Крім того, з дослідженого судом контракту № CH-UА-17/05/07 від 07.05.2017 та додаткових угод від 13.04.2018, 15.01.2019, 05.03.2020 до зазначеного контракту, вбачається наявність усіх необхідних банківських реквізитів продавця - компанії «JIEYANG FULIN HARDWARE PRODUCTS CO., LTD».

Також, суд звертає увагу на те, що відповідачем не наведено обґрунтованих доводів, яким чином недолік оформлення рахунку-фактури від 14.01.2021 №CJ09032020 може свідчити на користь його твердження про заявлення ПП «НАСА» не повних відомостей про митну вартість.

На думку суду, наявність чи відсутність у рахунку-фактурі певних відомостей (реквізитів), зокрема, посилання на контракт та банківських реквізитів продавця, не може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, якщо з інших поданих декларантом документів можливо встановити такі дані. Аналогічний правовий висновок з цього питання викладено у постановах Верховного Суду від 18.07.2019 по справі № 821/829/18 (адміністративне провадження № К/9901/5724/19), від 14.08.2018 по справі № 821/1617/17 (адміністративне провадження № К/9901/48422/18).

Щодо неподання інформації про оплату за товар суд зазначає, що умови оплати за товар та строки його поставки це господарські відносини між покупцем та продавцем і жодним чином не впливають на митну вартість товару. Тим більше, декларантом надано зовнішньоекономічний договір від 07.05.2017 № CH-UА-17/05/07, додаткову угоду від 13.04.2018, додаткову угоду від 15.01.2019, додаткову угоду від 05.03.2020, додаткову угоду від 04.01.2021, рахунок-фактуру (інвойс) від 14.01.2021 №CJ09032020, пакувальний лист від 14.01.2021, Коносамент від 18.01.2021 №MRFB21011562, декларацію про походження товару від 14.01.2021 № CJ09032020, автотранспортну накладну № 39967-1 від 16.03.2021, якими і підтверджується визначена позивачем митна вартість.

Посилання митного органу на ту обставину, що позивач зобов`язаний разом із митною декларацією надати страхові документи, суд вважає безпідставним, з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що ним не надано на вимогу митного органу страхових документів, які б визначали витрати на страхування товару, оскільки Контрактом передбачено постачання товару на умовах CIF «Одеса», за якими саме постачальник поніс витрати на страхування товару і ці витрати включені до наданої Постачальником ціни.

На сьогодні діють Офіційні правила Міжнародної торгової палати для тлумачення торговельних термінів, видання МТП № 560, в редакції з 01.01.2011 року Інкотермс-2010, за змістом яких посилання на Інкотермс-2010 в договорі купівлі-продажу чітко визначає відповідні обов`язки сторін та зменшує ризик юридичних ускладнень. Метою Інкотермс є забезпечення єдиного набору міжнародних правил для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі.

Відповідно до Інкотермс-2010 CIF (Cost, Insurance and Freight (... named port of destination) - вартість, страхування і фрахт (... назва порту призначення). Термін "вартість, страхування та фрахт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний понести витрати та оплатити фрахт, необхідні для доставки товару до названого порту призначення, проте, ризик втрати чи пошкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, спричинені подіями, що виникають після здійснення поставки, переходять з продавця на покупця. Однак за умовами терміна CIF на продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Покупець повинен мати на увазі, що за умовами терміна CIF від продавця вимагається забезпечення страхування лише з мінімальним покриттям. У випадку, якщо покупець бажає мати страхування з більшим покриттям, він повинен або прямо та недвозначно домовитися про це з продавцем, або самостійно вжити заходів до забезпечення додаткового страхування.

Отже, у разі укладання контракту за умовами поставки CIF, на продавця покладається обов`язок забезпечення страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення, а також сплати страхових внесків та вартості перевезення вантажу до порту відвантаження.

Зважаючи на те, що перевезення товару здійснювалося морем на умовах поставки CIF, суд вважає, що в даному випадку підприємство не повинно додатково страхувати товар та нести витрати на транспортування вантажу до порту Одеса/Чорноморськ/Південний.

Отже, суд вважає помилковим твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначеної декларантом митної вартості товару за відсутності документів, що містять відомості про вартість страхування вантажу, оскільки такі документи у даному випадку не вимагаються. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 821/1617/17.

Також, суд вважає безпідставним посилання відповідача на положення ст.VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року, оскільки ним не наведено обставини та докази того, яким чином документи, надані позивачем, порушують чи не відповідають вимогам вказаної статті Угоди. Більш того, відповідно до положень МК України застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі можливе лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, а також відсутність будь-яких належних доказів на підтвердження позиції митного органу, суд вважає, що позивачем для митного оформлення було надано всі документи, необхідні для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, які містили необхідні числові показники митної вартості.

Згідно зі ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених ч.6 ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно із п. 2 ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій зазначеної вище статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

Як встановлено судом, за результатами проведеної консультації, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом відповідно до ст.64 Митного кодексу України на підставі інформації, наявної у митного органу. Попередні методи не застосовувалися з наступних причин: основний метод (вартість операції) - неподання усіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товару, невідповідність ціни угоди інформації, що наявна у митного органу. Другорядні: - за ціною договору щодо ідентичних товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо ідентичних товарів; - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів - відсутність інформації за ціною угоди щодо подібних (аналогічних) товарів; - на основі віднімання вартості - відсутність інформації щодо числового значення витрат для цілей вирахування вартості; - на основі додавання вартості (обчислена вартість) - відсутність інформації щодо складових для обчислення вартості товару.

Як вбачається зі змісту графи 33 оскаржуваного рішення, митну вартість товарів скориговано та визначено за резервним методом на підставі митної декларації МД від 07.02.2021 № UА500490/2021/1468. З аналізу наявних у справі матеріалів вбачається, що товар в наведеній декларації не є аналогічним товарам зазначеному в митній декларації позивача, в них містяться також різні види товару, характеристики, кількість, умова поставки.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.

Таким чином суд вважає, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, які передбачені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України та вважає необґрунтованим витребовування від позивача додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України. Відповідно, подані документи містили достовірні числові дані, які підтверджували митну вартість товарів за ціною Контракту від 07.05.2017 № CH-UA-17/05/07 згідно з вимогами ч.ч. 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України.

Висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу недостовірних даних не підтверджуються наявними матеріалами справи, а виявлені невідповідності у поданих позивачем документах не впливають на ціну товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними доказами не спростував доводи позивача про правильність визначення ним митної вартості за основним методом та не довів наявність у митного органу належних підстав для коригування митної вартості товару за резервним методом.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що оскаржуване рішення митний орган прийняв за відсутності обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі без обґрунтування причин того, що позивач неправильно визначив митну вартість товарів.

За таких обставин суд дійшов висновку про протиправність рішення Чорноморської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості № UA508040/2021/000065/2 від 17.03.2021, відтак - задовольняє вимоги позивача у повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених по справі судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно із ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч.1, 7, 9 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, відшкодуванню підлягає сума сплаченого позивачем судового збору, згідно з платіжними дорученнями №1 від 24.03.2021 у розмірі 9435,00 грн.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

27.04.2021 представником позивача подано клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2500, на підтвердження яких надано:

- договір про надання правової допомоги від 04.01.2021;

- акт наданих послуг до наведеного вище договору від 21.04.2021.

Так, 04.01.2021 між Адвокатським бюро "Євгена Малюка" (виконавець) та ПП «НАСА» (клієнт) укладений договір про надання правової допомоги №1НС, відповідно до п. 2 якого Бюро надає клієнту правову допомогу, у тому числі в наступних формах: усні та письмові консультації; реєстрація суб`єктів господарської діяльності; розробка та правовий аналіз договорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності Клієнтом; захист від правових дій посадових осіб органів державної влади, зокрема органів Державної фіскальної служби України; надання правової допомоги у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних провадженнях; представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства; інші види послуг, які пов`язані з адвокатською діяльністю та виконанням Договору.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач не надав суду заперечень проти стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою… Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд відмічає, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом Малюком Є.В. роботами, ціною позову та значенням справи для сторони.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 09.04.2019 у справі № 826/2689/15.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що пп. 4.7 п. 4 Договору про надання правової допомоги від 04.01.2021 №1НС передбачено, що факт наданих послуг може підтверджуватися актом наданих послуг, Клієнт оплачує Бюро гонорар в сумі та в строки визначені відповідним Актом прийомки - передачі наданих послуг.

Так, з дослідженого акту надання послуг до договору про надання правової допомоги від 21.04.2021 вбачається, що вартість отриманих послуг має бути сплачена Клієнтом на користь Бюро в строк не пізніше 90 календарних днів, після прийняття рішення судом першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів оплати витрат на правову допомогу.

Однак судом зроблено висновок про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Такі висновки суду мотивовані посиланням на аналогічну правову позицію Верховного Суду у постанові від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а.

За таких обставин, суд вважає витрати на оплату послуг адвоката у сумі 2500,00 грн. співмірними зі складністю справи та обсягом наданих послуг, витраченим на них часом, а розмір заявлених витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, відтак задовольняє заяву про ухвалення додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу у сумі 2500,00 грн.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Рішення у даній справі прийнято 08.06.2021, оскільки суддя Войтович І.І. перебував у відпустці з 24.05.2021 по 07.06.2021 включно.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморської митниці Держмитслужби № UA508040/2021/000065/2 від 17.03.2021 про коригування митної вартості товарів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Чорноморської митниці Держмитслужби (73003, вул. Гоголя, 13, м. Херсон, ) на користь приватного підприємства «НАСА» (73000, м. Херсон, проспект 200-річчя Херсону, 28, ) сплачений судовий збір у сумі 9435,00 грн. (дев`ять тисяч чотириста тридцять п`ять грн. 00 коп.).

Стягнути з Чорноморської митниці Держмитслужби (, 73000, м. Херсон, вул. Гоголя,13) на користь приватного підприємства «НАСА» (73000, м. Херсон, проспект 200-річчя Херсону, 28, ) судові витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 00 коп).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя І.І. Войтович

кат. 108020200