Справа № 640/18811/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року м. Київ № 640/18811/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Група Україна" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

12.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіа Група Україна" звернулося з Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.10.2018 №2 та №2.

В обґрунтування позову, з урахуванням відповіді на відзив відповідача на позовну заяву, зазначено, що податкове повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 прийняте на підставі необґрунтованого висновку акту перевірки від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740 про завищення ТОВ "Медіа Група Україна" податкового кредиту на 94 772 грн за результатом господарських взаємовідносин із придбання товару у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» з огляду на припущення відповідача можливе недотримання вимог податкового законодавства контрагентами постачальника ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Однак, позивач звернув увагу на практику Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання у податкових правовідносинах принципу індивідуальної відповідальності платника податку. Зауважив, що відносини між контрагентами постачальника ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» не впливають на права та обов`язки ТОВ "Медіа Група Україна" як платника податків та не стосуються відносин між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Крім того, придбання товару позивачем у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» підтверджується належними та достатніми первинними документами до яких у відповідача не виникло зауважень, придбаний товар фактично знаходиться у позивача та використовується ТОВ "Медіа Група Україна".

Податкове повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 прийняте на підставі вказаного висновку щодо нереальності господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік», а також необґрунтованого висновку відповідача про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму:

- 1 328 056 грн, внаслідок заниження рядка 1.1.1 «Сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності додатку РІ до податкової декларації з податку на прибуток підприємства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, всупереч пункту 138.1 статті 138 розділу III Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України);

- 220 000 грн, внаслідок включення до витрат за 2015 рік суми коштів, перерахованих на безкоштовній основі, у вигляді фінансової допомоги, неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності"; тобто, при розрахунку податку на прибуток Товариством фінансовий результат за даними бухгалтерського обліку не відкориговано на різницю, згідно підпункту 140.5.9 пункту 140.5 статті 140 ПК України, яка виключає суму коштів безкоштовно перерахованих неприбутковим організаціям при розрахунку об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Позивач зауважив, що відповідно до підпункту 134.1.1 пункту134.1 статті 134 ПК України ТОВ "Медіа Група Україна" як підприємство, що отримало в останньому звітному році дохід менше 20 млн грн, прийняло рішення, оформлене наказом від 04.01.2016 №1/2-ОД, не коригувати фінансовий результат до оподаткування на різниці, визначені згідно з положеннями III розділом ПК України.

Вказане рішення належним чином відображене у декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік, що підтверджується копією вказаної декларації, актом від 06.11.2018 огляду програми M.E.DOC, листом ТОВ «ДОК. ОБМІН» від 19.10.2018 №1910/1.

При цьому, не відповідають приписам чинного законодавства доводи відповідача на необхідність зазначення у декларації з податку на прибуток номеру і дати розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято рішення не коригувати фінансовий результат до оподаткування на різниці, визначені згідно з положеннями III розділом ПК України. Так, ні ПК України, ні наказ Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», ні затверджена вказаним Наказом №897 форма декларації з податку на прибуток підприємств, не вимагають зазначати в декларації номер і дату розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято таке рішення.

При проведенні перевірки наказ від 04.01.2016 №1/2-ОД відповідачем не вимагався, однак такий наказ був наявний у позивача та його копія додана до позовної заяви. Відповідач не склав акт про ненадання вказаного наказу до перевірки.

Також позивач звернув увагу на те, що згідно податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 встановлено завищення від`ємного значення податку на прибуток підприємств всього на 2 186 800 грн. Однак ця сума суперечить висновкам відповідача. Так, до вказаної суми безпідставно включено:

- вартість робіт у сумі 70 114 грн, які виконані для позивача ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік», реальність виконання таких робіт визнана відповідачем;

- вартість товарів, придбаних ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» врахована з ПДВ у сумі 568 629,60 грн, замість вірної 473 858,00 грн, що складає вартість придбаних товарів без ПДВ.

Крім того, позивач зауважив, що постановами Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2018 у справі №759/12482/18 та Київського апеляційного суду від 02.11.2018 у справі №759/12479/18 закрито провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 163-1 КУпАП директора та головного бухгалтера ТОВ "Медіа Група Україна", відповідно. У вказаних постановах встановлено обставини відсутності відомостей про наявність в акті від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740 та листі від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25 порушень податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову ТОВ "Медіа Група Україна" посилаючись на висновки акту від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740 та рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25 згідно яких:

- не підтверджено факт придбання ТОВ "Медіа Група Україна" кондиціонерів у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» з огляду на те, що єдиним постачальником кондиціонерів для ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» є ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР". У свою чергу придбання таких товарів ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" (37587936) задокументовано у ТОВ "Фортком ЛТД" (40001455), ТОВ "ДОРІО ГРУП" (39383383), ТОВ "Атлант Сіті Плюс" (39680330), ТОВ "АНІМУС" (35370758), діяльність яких має ознаки фіктивності, адже: відсутні ресурси для здійснення відповідних фінансово-господарських операцій; відсутнє законне джерело введення в обігу товару; наявність в матеріалах окремих кримінальних проваджень та вироках інформації щодо цих товариств, яка свідчить про фіктивність їх діяльності;

- встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн, а також на суму коштів, безоплатно перерахованих неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" у розмірі 220 000 грн.

Щодо доводів позивача про наявність наказу ТОВ "Медіа Група Україна" від 04.01.2016 №1/2-ОД, яким оформлене рішення не коригувати фінансовий результат до оподаткування на різниці, визначені згідно з положеннями III розділом ПК України, відповідач зауважив, що такий наказ не надано у ході перевірки та після її завершення, а також належним чином не відображено у декларації з податку на прибуток підприємств за 2015 рік у якій відсутні відомості про дату та номер такого рішення.

28.01.2019 до суду від представника позивача надійшло повідомлення про неможливість подання доказів станом на 24.01.2019 та клопотання про встановлення додаткового часу для подання доказів, у яких зазначено, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2017 у справі №761/22917/17, ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 23.02.2018 у справі №757/8363/18-К, ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.17 у справі №201/2829/17 та ухвалу Святошинського районного суду від 12.01.16 у справі №759/122/16-К, однак не надає копії цих судових рішень. При цьому, позивач не є учасником зазначених справ, а тому для отримання копій вказаних рішень потрібен додатковий час. Копії вказаних рішень витребувані представником позивача згідно із адвокатським запитом від 24.01.2019 №01-19-24012019.

Суд не знаходить підстав для задоволення вказаного клопотання, адже зазначені рішення містяться у відкритому доступі у Єдиному державному реєстрі судових рішень, зашифровані відомості щодо фізичних осіб, які зазначені у вказаних рішеннях, суд може дослідити шляхом повного доступу до даних Єдиного державного реєстру судових рішень,

а обставини даної справи не вимагають наявності у матеріалах справи належним чином засвідчених примірників вказаних рішень.

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Медіа Група Україна" податкового законодавства за період з 01.01.15 по 31.12.17, валютного - за період з 01.01.15 по 31.12.17, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне і соціальне страхування - за період з 01.01.11 по 31.12.17.

За результатами перевірки складено акт від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740 у якому зафіксовано порушення ТОВ "Медіа Група Україна" вимог, зокрема:

- пунктів 5, 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 №290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за №860/4153 (П(С)БО 15), підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.1, 138.2 статті 138, підпункту 140.4.2 пункту 140.4, підпункту 140.5.9. пункту 140.5 статті 140 ПК України, шляхом завищення ТОВ "Медіа Група Україна" від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на суму 3 536 471 грн;

- пункту 185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 ПК України, шляхом заниження ТОВ "Медіа Група Україна" податку на додану вартість на 186 698 грн.

11.07.2018 ТОВ "Медіа Група Україна" подано заперечення на акт від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740, за результатом розгляду яких ГУ ДФС у м. Києві листом від 23.07.2018 №34247/10/2615-14-02-02 повідомило позивача про залишення без змін вказаних висновків перевірки.

На підставі вказаних висновків акту від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.07.2018 №2 та №2.

ТОВ "Медіа Група Україна" оскаржило податкові повідомлення-рішення від 25.07.2018 №2 та №2 в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДФС України.

Рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25 вказану скаргу ТОВ "Медіа Група Україна" задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.07.2018 №2 щодо збільшення грошових зобов`язань з ПДВ, внаслідок зменшення перевіркою податкового кредиту по взаємовідносинам із ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» в частині наданих послуг та виконаних робіт. Скасовано податкове повідомлення-рішення від 25.07.2018 №2 щодо зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в частині порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 ПК України за 2015 рік на 1349671 грн та в частині збільшення фінансового результату до оподаткування по взаємовідносинам із ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» щодо наданих послуг та виконаних робіт.

З огляду на висновки рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25, ГУ ДФС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 05.10.2018:

- №2, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ "Медіа Група Україна" з ПДВ за податковим зобов`язанням на 94 772 грн та за штрафними санкціями на 23 693 грн;

- №2, яким встановлено завищення ТОВ "Медіа Група Україна" від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на суму 2 186 800 грн.

Встановлено, що підставою прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 слугував висновок відповідача про завищення ТОВ "Медіа Група Україна" податкового кредиту на 94 772 грн за результатом господарських взаємовідносин із придбання товару у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» з огляду на недотримання вимог податкового законодавства контрагентами постачальника ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Підставою прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 слугував висновок відповідача про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суми:

- нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн;

- коштів, безоплатно перерахованих неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" у розмірі 220 000 грн;

- коштів у розмірі 638 744 грн, які перераховані позивачем ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 05.10.2018 №2 та №2, вважає такі рішення протиправними, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Щодо правомірності формування ТОВ "Медіа Група Україна" податкового кредиту та витрат за наслідками господарських відносин із ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік», суд зазначає наступне.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України. Зокрема, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до

Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансово звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригуванні шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому раз відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригуванні шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то у цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Відповідно до пунктів 5, 7 П(С)БО 15 дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.

Критерії визнання доходу, наведені в цьому Національному положенні (стандарті), застосовуються окремо до кожної операції. Проте ці критерії потрібно застосовувати до окремих елементів однієї операції або до двох чи більше операцій разом, якщо це випливає із суті такої господарської операції (операцій).

Визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (Закон №996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону № 996-XIV).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту та витрат виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту та витрат, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Судом встановлено, що на умовах договору від 03.11.2015 №10611 ТОВ "Медіа Група Україна" придбано у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» кондиціонери, комплектуючі матеріали до них на загальну суму 568 629,6 грн, у тому числі ПДВ 94 771,6 грн.

Придбання вказаних товарів підтверджують видаткова накладна від 09.11.2015 №ІЦ151109/2, товарно-транспортна накладна від 09.11.2015 №РІЦ151109/2. Оплата вказаного товару позивачем проведена у повному обсязі згідно платіжних доручень, копії яких наявні у матеріалах даної справи.

За результатом вказаних операцій ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» складено податкову накладну від 04.11.2015 №10 на загальну суму 568 629,6 грн, у тому числі ПДВ 94 771,6 грн, яку 17.11.2015 зареєстровано у Єдиному реєстрі податкових накладних.

ТОВ "Медіа Група Україна" включило ПДВ у сумі 94 771,6 грн до складу податкового кредиту, а вартість вказаного товару без ПДВ у розмірі 473 858 грн - до складу витрат (різниці на яку здійснюється коригування фінансового результату до оподаткування у бік його зменшення).

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 03.09.2019 у справі №810/3790/17 Верховний Суд зауважив, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 КАС України, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.

Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які в сукупності з встановленими обставинами справи, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Суд зазначає, що відповідачем не встановлено жодних недоліків у документах, наданих ТОВ "Медіа Група Україна" на підтвердження господарських операцій з придбання кондиціонерів та комплектуючих до них у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік». При цьому, матеріали справи мітять копії первинних документів, обсяг та зміст яких підтверджує реальність вказаних господарських відносин, що не заперечується відповідачем.

Також суд зауважує, що у рамках договору від 03.11.2015 №10611 ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» виконало для ТОВ "Медіа Група Україна" роботи із встановлення зазначених кондиціонерів та налагодження системи кондиціонування. Висновки акту перевірки щодо нереальності таких робіт спростовані у рішенні ДФС України про результати розгляду скарги від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25. Відповідач не заперечує фактичну наявність вказаного товару у ТОВ "Медіа Група Україна".

Стверджуючи про нереальність операцій з придбання ТОВ "Медіа Група Україна" у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» кондиціонерів та комплектуючих до них, відповідач зазначає, що згідно з інформацією з бази даних ДФС (за даними Додатків 5 "Розшифровки податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів" до податкових декларацій з ПДВ), а також згідно інформації бази даних Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 встановлено, що постачальником реалізованих ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» на адресу ТОВ "Медіа Група Україна" товарів було ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" (37587936).

З моменту державної реєстрації та до проведення перевірки ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" не здійснювало придбання товарів/робіт/послуг із закордону (імпорт), в той же час, згідно інформації базі даних Єдиного реєстру податкових накладних за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 встановлено, що ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" здійснювало придбання зазначених груп товарів з відповідними кодами УКТЗЕД у контрагентів постачальників: ТОВ "Фортком ЛТД" (40001455), ТОВ "ДОРІО ГРУП" (39383383), ТОВ "Атлант Сіті Плюс" (39680330), ТОВ "АНІМУС" (35370758), діяльність яких має ознаки фіктивності, адже: відсутні ресурси для здійснення відповідних фінансово-господарських операцій; відсутнє законне джерело введення в обігу товару; наявність в матеріалах окремих кримінальних проваджень та вироках інформації щодо цих товариств, яка свідчить про фіктивність їх діяльності.

Так, ТОВ "Фортком ЛТД" зареєстроване 09.09.15, взято на облік 10.09.15, статутний фонд - 1 тис. грн, основний вид діяльності - 70.22 "консультування питань комерційної діяльності та керування", свідоцтво платника ПДВ анульоване 31.03.17, причина анулювання - 22 "ненадання декларацій протягом року остання декларація з ПДВ подана за лютий 2016 року з показниками діяльності: чисельність працівників - інформація відсутні (звіти відсутні), вартість основин фондів - 0 тис. грн. Придбання товару з відповідними кодами УКТ ЗЕ, не встановлено, імпорт - відсутній. Згідно з Єдиним реєстру податкових накладних здійснює придбання: кукурудзи, іграшок, овочів, фруктів, сантехніки, кави. Відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі №757/8363/18-К від 23.02.2018 встановлено, що СФР ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 19.09.17, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205-1, ч.1, ч.2 сг.205, ч. 4.3 ст.212 Кримінального кодексу України: "...невстановлені слідством особи, метою прикриття незаконної діяльності, що полягала у наданні протиправної вигоди реальному сектору економіки, шляхом формування "штучної податкового кредиту з ПДВ та завищення валових витрат підприємстві реального сектору економіки, створили та придбали ряд суб`єктів господареві діяльності, які мають ознаки фіктивності, зокрема, ТОВ "Фортком ЛТД", Також відносно ТОВ «Фортком ЛТД» наявний судовий вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2017 у справі №761/22917/17 (засуджений ОСОБА_1 ). За змістом вказаного вироку засудженого визнано винним за статтями ч.2 ст.205-1 КК України, а саме останнім, за попередньою змовою, діючи з корисних мотивів, з метою досягнення злочинної мети, за грошову винагороду, з метою прикриття незаконної діяльності, проведено державну перереєстрацію змін відомостей про юридичну особу (зміна керівника, тощо) та зміни його місцезнаходження (від 09.10.2015). В подальшому невстановлені слідством особи від імені ТОВ «Фортком ЛТД» переслідуючи мету прикриття незаконної діяльності, подавали до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві податкову звітність для надання незаконній діяльності фіктивного підприємства законного вигляду, а також виписували податкові накладні з метою документального оформлення безтоварних операцій для надання податкової вигоди підприємствам реального сектору економіки.

ТОВ "ДОРІО ГРУП" зареєстровано 08.09.14, взято на облік 09.09.14, стан - 7 "до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей", статутний фонд - 511,1 тис. грн, основний вид діяльності - 46.69 "оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням", свідоцтво платника ПДВ анульовано 22.09.15, причина анулювання - 37 "до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей", остання декларація з ПДВ подана за березень 2015 року з показниками діяльності, чисельність працівників - інформація відсутні (звіти відсутні), вартість основних фондів - інформація відсутні (звіти відсутні). Придбання товару з відповідними кодами УКТЗЕД не встановлено, імпорт - відсутній. Згідно з Єдиним реєстром податкових накладних здійснює придбання: одягу, швейної фурнітури, тканини, чаю, кави, взуття. Відповідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.02.17 у справі №201/2829/17 встановлено, що СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000133 від 15.10.14, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205, ч.5 ст.27, ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України: "...встановлено ряд підприємств, які входять до складу центру мінімізації податкових зобов`язань та оформлені на осіб, що у більшості випадків не мають відношення до фінансово-господарської діяльності або створили/придбали їх за дорученням третіх осіб. До таких підприємств належать, зокрема, ТОВ "ДОРІО ГРУП".

ТОВ «Атлант Сіті Плюс» зареєстроване 05.03.15, взято на облік 06.03.15, стан - 0 "платник податків за основним місцем обліку", статутний фонд - 62804,9 тис. грн, основний вид діяльності - 41.20 "будівництво житлових і нежитлових будівель", свідоцтво платника ПДВ анульоване 22.09.15, причина анулювання - 37 "до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження", остання декларація з ПДВ подана за березень 2015 року з показниками діяльності, чисельність працівників - інформація відсутні (звіти відсутні), вартість основних фондів - інформація відсутні (звіти відсутні)). Придбання товару з відповідними кодами УКТ ЗЕД не встановлено, імпорт - відсутній. Згідно з Єдиним реєстром податкових накладних здійснює придбання: цукру, палива, пива, молочних продуктів, косметичних засобів, засобів гігієни, сигарет.

ТОВ «АНІМУС» зареєстроване 20.08.07, взято на облік 22.08.07, стан - 8 "до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням", статутний фонд - 503 тис. грн, основний вид діяльності - 46.90 "неспеціалізована оптова торгівля", свідоцтво платника ПДВ анульоване 20.10.15, причина анулювання - 36 "до ЄДР внесено запис про відсутність за місцезнаходженням", остання декларація з ПДВ подана за квітень 2015 року з показниками діяльності, чисельність працівників згідно з 1-ДФ складала 2 особи, вартість основних фондів - інформація відсутня (звіти відсутні)). Придбання товару з відповідними кодами УКТ ЗЕД не встановлено, імпорт - відсутній. Згідно з Єдиним реєстром податкових накладних здійсним придбання: запасних частин до велосипедів, електродів, кранів, підшипників, труб, м`яса в асортименті, косметичних засобів, засоби гігієни, фруктів, овочів, транспортних послуг. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду від 12.01.16 у справі №759/122/16-К встановлено що СУ ФР ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстрі досудових розслідувань за №0000014 від 04.03.15, за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.205, ч.1, ч.2, ч.3 ст.212 Кримінального кодексу України: "...встановлено, що невстановлені особи з метою прикриття незаконної діяльності зареєстрували на ім`я підставних осіб суб`єкт підприємницької діяльності, зокрема, ТОВ "АНІМУС".

З урахуванням наведеного відповідач зазначає про те, що перевіркою не встановлено фактичного ланцюга постачання товару, одержаного від зазначених постачальників та фізичних можливостей відповідного постачання (відсутні трудові ресурси, основні фонди, складські приміщення, супутні послуги, такі як транспортування та зберігання ТМЦ, та інше), не підтверджено легального джерела походження ідентифікованої номенклатури товару із відповідними кодами УКТ ЗЕД, не встановлено наявності фізичних можливостей у контрагентів реального надання послуг (виконання робіт). Тому, реалізація товару оформлювалась ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» на адресу ТОВ "Медіа Група Україна" лише документально.

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам відповідача, суд виходить з наступного.

Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 по справі №811/2154/13 зауважив, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись допустимими.

Тому, суд не може вважати обґрунтованими вказані висновки відповідача, адже вони базуються виключно на даних автоматизованих систем контролюючих органів.

При цьому, суд зазначає, що зазначені розриви ланцюгів постачання встановлено відповідачем в результаті аналізу баз даних податкових органів до яких ні позивач, ні його контрагенти не мають доступу, при цьому відповідачем не доведено, що позивач мав можливість дізнатись про дані обставини.

Також суд наголошує на тому, що висновки відповідача ґрунтуються виключно на вибірковій інформації стосовно постачальників позивача та їх контрагентів.

Однак, згідно постанови Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №820/7293/13-а правовідносини контрагентів із третіми особами у ланцюгах постачання, з якими позивач не вступав у господарські відносини, на які посилається відповідач, самі по собі, за відсутності інших об`єктивних та підтверджених даних про порушення позивачем податкового законодавства, не можуть свідчити про нереальність господарських взаємовідносин, які є предметом дослідження у цій справі.

Суд також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (частина друга статті 61 Конституції України).

У постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 у справі №802/4940/14 висловлено правову позицію згідно якої податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.

У постанові від 30.06.2020 №440/426/19 Верховний Суд вказав, що допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару порушення податкового законодавства є підставою для притягнення їх до відповідальності, а не підставою для виключення з податкового обліку позивача сум ПДВ за операціями, в яких ці постачальники не приймали участь.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Отже, у разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Суд зауважує, що ні ТОВ "Медіа Група Україна", ні ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» безпосередньо не перебували у господарських відносинах із ТОВ "Фортком ЛТД", ТОВ "ДОРІО ГРУП", ТОВ "Атлант Сіті Плюс", ТОВ "АНІМУС", що свідчить про безпідставність доводів відповідача у цій частині.

Стосовно висновків щодо відсутності у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» його постачальника ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" та постачальників ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР" ресурсів для здійснення задокументованих господарських операцій та відсутність факту (джерела) законного введення отриманих позивачем товарів в обіг, розрив ланцюга постачання, неподання вказаними товариствами податкової звітності, суд також зазначає наступне.

У постановах від 17.09.2019 у справі №807/2332/15, від 21.07.2020 у справі №804/9089/13-а Верховний Суд вказав, що норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності).

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

Відсутність у контрагента добросовісного платника податку матеріальних та трудових ресурсів, не виключає можливості реального виконання таким платником господарської операції, та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем (постанова Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №804/9072/16).

У постанові від 10.09.2019 справа №814/2412/17 Верховний Суд вказав, що без встановлення у судовому порядку обставин відсутності у контрагентів суб`єкта господарювання основних засобів, трудових ресурсів тощо, висновки податкового органу про нереальність господарських операцій з огляду на зазначені обставини носять лише характер припущень.

Верховний Суд у постанові від 20.03.2020 у справі №520/399/19 зауважив, що позивач є відокремленою юридичною особою від своїх контрагентів, а тому не може нести податкову відповідальність за відсутності вини, оскільки це б порушувало конституційний принцип індивідуального характеру відповідальності. Обов`язок ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податків. При цьому, такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, відповідальність стосується кожного окремого платника податків і не може поширюватись на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Необхідно зауважити, що залучення матеріальних та трудових ресурсів для постачання товарів для позивача могло відбуватись без оформлення ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» та його постачальниками трудових відносин з працівниками та без укладання відповідних цивільно-правових договорів щодо залучення матеріальних ресурсів. У такому разі може йти мова про порушення вказаними товариствами вимог законодавства при оформленні відносин з отримання певних ресурсів та товарів.

До того ж, вказані товари та послуги могли придбаватись ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» та іншими постачальниками у відповідному ланцюгу постачання у осіб, які не є платниками ПДВ, а тому відповідач не міг відслідкувати факти залучення таких осіб лише шляхом співставлення даних Єдиного реєстру податкових накладних, що свідчить про поверховість висновків відповідача про розриви ланцюгів постачання.

Також суд зазначає, що стверджуючи про відсутність у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» та його постачальників необхідних ресурсів для здійснення задокументованих господарських операцій, відповідач оперує виключно припущеннями, адже не зазначає який саме обсяг ресурсів є достатнім для здійснення таких господарських операцій.

Щодо посилань відповідача на інформацію, здобуту під час розслідування кримінальних проваджень щодо ТОВ "Фортком ЛТД", ТОВ "ДОРІО ГРУП", ТОВ "АНІМУС", а також вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2017 у справі №761/22917/17 щодо директора ТОВ «Фортком ЛТД», суд зазначає наступне.

Верховний Суд України в постанові від 29.03.2017 у справі №826/11082/14 зазначив, що первинні документи, які стали підставою для формування суб`єктом господарювання податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, видані контрагентом, діяльність якого мала ознаки фіктивного підприємництва, та підписані від імені особи, яка заперечила свою участь у його діяльності, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум до податкового кредиту є безпідставними.

У постанові від 14.03.2017 у справі №826/757/13 Верховний Суд України вказує, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, і незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Верховний Суд у рішенні у справі №2а-7075/12/2670 від 16.01.2018 констатує, що первинні документи є неналежними, адже підписані особою, яка значилась директором товариства, проте фактично ніякого відношення до діяльності товариства не мала, що встановлено в межах розслідування кримінальної справи за фактом вчинення злочинів, передбачених частиною другою статті 205, частинами першою та третьою статті 358 Кримінального кодексу України.

У постанові від 27.03.2018 у справі №816/809/17 Верховний Суд зазначає, що сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків усіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами. Далі, аналізуючи правовідносини у зазначеній справі, Верховний Суд зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути й необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

До того ж, відповідно до правої позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 24.07.2020 у справі №140/1504/19 сам по собі факт, що контрагент позивача є фігурантом у незавершеному кримінальному провадженні, не дає підстав до висновку про безтоварність господарських операцій, оскільки їх реальність підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема первинними бухгалтерськими документами, і не спростована у встановлений законом спосіб (належними й допустимими доказами.

Згідно постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №814/569/16 факт наявності вироку, ухваленого у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого існує нагальна потреба перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення та здійснювати комплексне дослідження всіх складових господарських операцій, враховуючи обставини, встановлені вироком, який набрав чинності, період часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретну особу та наслідки її дій для реалізації конкретних господарських операцій.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини першої статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінально процесуальний кодекс України (КПК України).

Відповідно до частини першої статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частина четверта статті 95 КПК України визначає, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Таким чином, протоколи допиту чи пояснення, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, до винесення вироку в рамках кримінального провадження, пояснення чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

При цьому, сам факт існування обвинувального вироку за статтею 205 КК України не є безумовною підставою для такого висновку. Суд повинен встановити, чи мали взагалі місце операції між платником і його контрагентами та чи може вирок мати преюдиційне значення в податковому спорі, а після цього ще й дослідити його зміст. Наявність вироку не завжди свідчить про нереальність господарських операцій.

У постанові Верховного суду від 22.05.2020 у справі №804/9510/15 вказано, що посилання контролюючого органу на наявність кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не взято до уваги, ще й з огляду на те, що в зазначеному кримінальному провадженні відсутній вирок, а отримані в ході оперативно-розшукових заходів чи досудового слідства, не є доказами при доведенні фактів допущення порушень вимог податкового законодавства платником податків.

З мотивів викладених вище, суд зазначає, що ні на момент проведення податкової перевірки та фіксації її наслідків, ні станом на час розгляду даної справи в суді, вироки або рішення про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності щодо ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік», ТОВ "КЛІМАТ ПРОСТОР", ТОВ "ДОРІО ГРУП", ТОВ "АНІМУС"- відсутні.

У постанові від 30.06.2020 №440/426/19 Верховний Суд вказав, що допущені попередніми постачальниками у ланцюгу постачання товару порушення податкового законодавства є підставою для притягнення їх до відповідальності, а не підставою для виключення з податкового обліку позивача сум ПДВ за операціями, в яких ці постачальники не приймали участь.

Суд наголошує на тому, що матеріали вказаних кримінальних проваджень та вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2017 у справі №761/22917/17 не містять жодної інформації про господарську діяльність ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Підсумовуючи правову оцінку висновків відповідача про нереальність вказаних господарських операцій між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік», суд зазначає, що такі висновки ґрунтуються на неналежних доказах та припущеннях контролюючого органу, а за наявності належним чином оформлених первинних документів, які підтверджують придбання позивачем товарів у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» та їх подальше використання у господарській діяльності, суд вважає вказані висновки відповідача необґрунтованими.

Таким чином, суд вважає правомірним формування ТОВ "Медіа Група Україна" податкового кредиту у сумі 94 771,6 грн та різниці на яку здійснюється коригування фінансового результату до оподаткування у бік його зменшення у сумі 473 858 грн за результатом вказаних операцій з придбання кондиціонерів у ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Наведене свідчить про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2.

Крім того, необґрунтованість висновків відповідача про нереальність господарських відносин між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» свідчить також і про протиправність податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 у частині встановленого завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на суму 473 858 грн.

Також суд враховує, що до розрахунку суми завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств по відносинах між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» до податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 відповідач, замість вказаної суми 473 858 грн безпідставно включив суму 638 744 грн.

Встановлено, що 638 744 грн це загальна сума з ПДВ, яку ТОВ "Медіа Група Україна" сплачено ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» на умовах договору від 03.11.2015 №10611, у тому числі 568 629,6 грн в рахунок оплати кондиціонерів та комплектуючих до них, а також 70 114 грн в рахунок оплати за роботи ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік».

Суд зауважує, що реальність поставки вказаних товарів підтверджено судом у ході розгляду даної справи, а безпідставність висновків перевірки про зменшення перевіркою податкового кредиту по взаємовідносинам із ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» в частині наданих послуг та виконаних робіт встановлена рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25. При цьому, до складу об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств відносяться суми без урахування ПДВ.

Таким чином, з огляду на встановлену даним судовим рішенням та рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25 реальність господарських відносин між ТОВ "Медіа Група Україна" та ТОВ «Інженерно-технічний центр «Івік» за договором від 03.11.2015 №10611, суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 у частині встановленого завищення від`ємного значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток підприємств на 638 744 грн.

Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 в іншій частині слугував висновок відповідача про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суми:

- нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн;

- коштів, безоплатно перерахованих неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" у розмірі 220 000 грн.

Визначаючись щодо такого висновку відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансово звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Згідно пункту 138.1 статті 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується, зокрема, на суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до підпункту 140.5.9. пункту 140.5 статті 140 ПК України фінансовий результат податкового (звітного) періоду збільшується на суму коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг, безоплатно перерахованих (переданих) протягом звітного (податкового) року неприбутковим організаціям, які на дату перерахування коштів, передачі товарів, робіт, послуг відповідали умовам, визначеним пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, у розмірі, що перевищує 4 відсотки оподатковуваного прибутку попереднього звітного року.

У ході перевірки встановлено та не заперечується позивачем безоплатне перерахування неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності" коштів у сумі 220 000 грн відповідно до платіжного доручення від 24.03.2015 №5, а також нарахування амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності у загальному розмірі 1 328 056 грн, у тому числі за 2015 рік - 490 752 грн, за 2016 рік - 392 277 грн, за 2017 рік - 445 027 грн.

Також безспірним є не відображення ТОВ "Медіа Група Україна" вказаних сум безоплатно перерахованих коштів та нарахованої амортизації у додатках РІ «Різниці» до рядка 03 РІ відповідних декларацій, а також не врахування позивачем вказаних сум у якості різниць на які збільшується фінансовий результат до оподаткування у 2015-2017 роках.

З огляду на встановлення вказаних обставин, відповідач у ході перевірки дійшов зазначеного висновку про завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток шляхом не коригування фінансового результату у бік його збільшення на суми 220 000 грн та 490 752 грн у 2015 році, 392 277 грн у 2016 році та 445 027 грн у 2017 році.

До заперечення ТОВ "Медіа Група Україна" надано копію податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік з додатком РІ.

Перевіривши надану ТОВ "Медіа Група Україна" копію податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік з додатком РІ відповідач вказав, що згідно з поданою ТОВ "Медіа Група Україна" податковою декларацією з податку на прибуток за 2015 рік у полі "Наявність рішення" відсутня позначка та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" відсутній номер та дата розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято таке рішення. Таким чином, завірені копії відповідних документів, які були надані до заперечення, не спростовують висновки акта перевірки щодо порушення статті 138 ПК України.

До відзиву відповідачем додано копію податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у якій у полі "Наявність рішення" відсутня позначка та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" відсутній номер та дата розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято таке рішення.

При цьому, позивач подав до суду копію податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у якій у полі "Наявність рішення" якої наявна позначка "1" та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" зазначено "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)".

На підтвердження відповідності фактично поданої до контролюючого органу податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік її примірнику який подано ТОВ "Медіа Група Україна" позивач також надав:

- акт огляду програми M.E.DOC, складений працівниками ТОВ "Медіа Група Україна" 06.11.2018, в якому зафіксовано, що: у вікні Модуль Реєстр звітів за 2015 рік програми M.E.DOC відображається податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2015 рік із відміткою «Прийнятий»; в інформаційному полі «Протокол перевірки» відсутня інформація про виявлені помилки; на декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік проставлена відмітка «Документ прийнято», у полі "Наявність рішення" наявна позначки "1", у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" зазначено "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)";

- копію квитанції №2 згідно якої контролюючим органом прийнято податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2015 рік;

- лист від 19.10.2018 №1910/1 від ТОВ «ДОК. ОБМІН», яке забезпечує доступ ТОВ "Медіа Група Україна" програми M.E.DOC, у якому повідомлено: інформація щодо відправлення електронного звіту, а також структура XML файлу, що надсилається фіксується в Протоколі подій у вкладці «Відправлено»; відповідно до функціоналу програми M.E.DOC не передбачено можливості зміни даних електронного звіту після його фактичного надсилання; згідно наданих ТОВ "Медіа Група Україна" скринів електронної форми документу з вкладки «Відправлено» у структурі XML файлу до контролюючого органу відправлено значення Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ ; дані, зазначені у XML структурі закріплюються електронним цифровим підписом та направляються контролюючому органу, у тому вигляді, в якому вони відображені у вкладці «Відправлено» Протоколу подій відповідного електронного документу, тобто вся інформація, що відправлена з КП M.E.DOC повинна тотожно відображатись у програмному забезпеченні контролюючого органу.

З огляду на наведене, а також враховуючи неподання відповідачем достовірних доказів протилежного, суд дійшов вважає, що ТОВ "Медіа Група Україна" подано до контролюючого органу, а контролюючим органом прийнято, податкову декларацію ТОВ "Медіа Група Україна" з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у якій у полі "Наявність рішення" якої наявна позначка "1" та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" зазначено "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)".

Отже, висновок відповідача про відсутність позначки у полі "Наявність рішення" декларації ТОВ "Медіа Група Україна" з податку на прибуток підприємства за 2015 рік суд розцінює як необґрунтований.

Щодо посилань відповідача на необхідність зазначення у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" реквізитів розпорядчого документа, яким оформлене рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці, суд зазначає наступне.

Форма податкової декларації з податку на прибуток підприємств затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 №897 та містить окрему графу, в якій зазначається інформація про наявність рішення щодо незастосування різниць, передбачених розділом ІІІ ПК України. Для цього, у формі декларації передбачено поля "Наявність рішення" та "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці".

З метою належного адміністрування податку на прибуток підприємств Державна фіскальна служба України у листі від 04.01.2016 №102/7/99-99-19-02-01-17 повідомила її підрозділи про те, що з метою упередження допущення помилок при складанні декларації рекомендуємо звертати увагу платників на примітки, якими позначені окремі показники декларації. Вказано, що інформація про наявність прийнятого рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці заповнюється у разі використання права на незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років) відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 розділу ІІІ Кодексу.

При цьому, у полі "Наявність рішення" вказаної форми декларації наявна примітка 15 із наступним поясненням «Заповнюється у разі використання права на незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років) відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 розділу ІІІ Податкового кодексу України».

З урахуванням наведеного, суд вважає логічними доводи відповідача про необхідність зазначення у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" номеру та дата розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято таке рішення, адже така інформація надасть можливість перевірити зміст відповідного рішення.

Водночас, суд зазначає, що відсутня нормативна вимога щодо зазначення у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" номеру та дата розпорядчого документа підприємства, на підставі якого прийнято таке рішення.

Більш того, підпункт 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачає лише те, що про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку. Тобто, за змістом ПК України достатнім є лише зазначення інформації про відповідне рішення.

Також суд зазначає, що відповідно до приписів підпункту 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується, зокрема, на принципі презумпції правомірності рішень платника податку згідно якого в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерело права рішення Європейського суду з прав людини.

Згідно частини першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У спірних правовідносинах підлягає застосуванню рішення Європейського суду з прав людини у справах "Серков проти України" (заява №39766/05), "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), якими було встановлено порушення державою Україна та її судовими органами статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи державної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, шо призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

З урахуванням наведеного суд зауважує, що податок, по суті, являє собою інструмент владного впливу держави в суспільних інтересах, оскільки є соціальним обов`язком, від виконання якого залежить суспільний розвиток. У процесі нормативного регулювання оподаткування важливим є забезпечення справедливого балансу інтересів держави та платника податків, адже можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних ним дій має фундаментальне значення для правильності його застосування, а у випадку неоднозначності нормативних приписів підлягає застосуванню підхід, відповідно до якого істотні правові сумніви мають тлумачитися на користь платника.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що зазначення ТОВ "Медіа Група Україна" у податковій декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік у полі "Наявність рішення" позначки "1" та у полі "Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці" - "+ Прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років відповідно до підп. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 розд.ІІІ ПКУ)", є належним доказом прийняття ТОВ "Медіа Група Україна" рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), а отже й підставою для незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці.

Також суд зауважує, що ТОВ "Медіа Група Україна" дійсно прийнято рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), яке оформлене наказом ТОВ "Медіа Група Україна" від 04.01.2016 №1/2-ОД, копія якого наявна у матеріалах справи.

Щодо доводів відповідача про неподання ТОВ "Медіа Група Україна" до перевірки наказу від 04.01.2016 №1/2-ОД, що в силу пункту 44.6 статті 44 ПК України свідчить про його відсутність, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.3 статті 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Пунктом 85.2 статті 85 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Цьому обов`язку кореспондує право контролюючого органу при проведенні перевірок вимагати і отримувати у платників податків первинні фінансово-господарські, бухгалтерські та інші документи (в тому числі, засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності) їх копії), що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таке право закріплене нормою пункт 85.4 статті 85 ПК.

Згідно пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені у абзаці другом пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадки виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платник податків на час складення такої звітності.

Відповідно до пункту 44.7 статті 44 ПК України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Отже, обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У постанові від 29.04.2021 у справі №640/6667/19 Верховний Суд звертає увагу на наявність конкретної і послідовної практики застосування вищенаведених норм ПК України Верховним Судом, як судом касаційної інстанції, висновки якого щодо застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У постановах від 21.07.2020 у справі № 815/986/16, від 11.02.2021 у справі №820/10136/15 Верховним Судом сформовано висновки відповідно до яких:

- надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів;

- ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК до їх відсутності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим та четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі №820/10136/15 Верховний Суд зауважив, що коли платник не надає документи для проведення перевірки, в тому числі, й у строк, визначений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, у контролюючого органу виникають законні підстави провести перевірку з використанням наявної у нього податкової інформації щодо задекларованих позивачем сум податкового кредиту та визнати ці суми не підтвердженими документально.

Верховний Суд у постанові від 02.02.2021 у справі №826/13307/17 висловив аналогічну правову позицію та вказав, що відповідно до частини 2 статті 74 КАС обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відтак, суд не може брати до уваги документи, надані платником податків на підтвердження доводів про неправомірність прийнятого щодо нього за результатами перевірки рішення, які не були надані під час перевірки або протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, оскільки ці документи не відповідають вимозі щодо допустимості доказів у адміністративній справі.

У постанові від 29.05.2020 у справі №826/27811/15 Верховний Суд зауважив, що норма абзацу першого пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України вимагає наявність документів на час складення податкової звітності, встановлює правило щодо надання платником податків документів для перевірки, а також юридичний наслідок недотримання цього правила як виключення факту наявності документів на час складення податкової звітності. Вона є складовою механізму правового регулювання податкового обліку і не входить в будь-яку конкуренцію з процесуальними нормами, якими встановлені правила доказування в адміністративному судочинстві.

За змістом запиту відповідача про надання письмових пояснень та їх документального підтвердження від 29.05.2018 №1 у зв`язку із проведенням перевірки повідомлено ТОВ "Медіа Група Україна", зокрема, про необхідність підготувати у тому числі накази про облікову політику підприємства за перевіряємий період. Тобто, вказаний запит містив вимогу підготувати, а не надати відповідні документи.

Сторони не заперечують того, що ТОВ "Медіа Група Україна" не надано наказ від 04.01.2016 №1/2-ОД ні під час перевірки, ні разом із запереченнями на акт від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740.

Разом з цим, у матеріалах справи наявний лист ТОВ "Медіа Група Україна" від 28.09.2018 №74, який містить відмітку про його отримання ДФС України 28.09.2018 вх.№55008/6, та до якого ТОВ "Медіа Група Україна" додано зокрема й наказ від 04.01.2016 №1/2-ОД.

Таким чином, до прийняття податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 позивач надав контролюючому органу наказ від 04.01.2016 №1/2-ОД, відповідно, ДФС України мала можливість врахувати такий наказ під час розгляду скарги ТОВ "Медіа Група Україна" на податкові повідомлення-рішення від 25.07.2018 №2 та №2.

Крім того, суд зауважує, що за змістом підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України підтвердженням прийняття платником рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років) є також і зазначення про таке рішення у відповідній податковій декларації.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем доведено наявність станом на час подання податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2015 рік підстав для незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), яке оформлене наказом ТОВ "Медіа Група Україна" від 04.01.2016 №1/2-ОД. Як наслідок, позивачем правомірно не скориговано фінансовий результат відповідного звітного періоду у бік його збільшення на суми нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у розмірі 1 328 056 грн, а також суми 220 000 грн, безоплатно перерахованих коштів неприбутковій організації Всеукраїнське об`єднання організацій роботодавців "Федерація роботодавців в сфері телерадіо-видавничої, рекламної та інформаційної діяльності".

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування податкового повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 у повному обсязі.

Суд критично оцінює посилання позивача на те, що постановами Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2018 у справі №759/12482/18 та Київського апеляційного суду від 02.11.2018 у справі №759/12479/18 закрито провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 163-1 КУпАП директора та головного бухгалтера ТОВ "Медіа Група Україна", відповідно. У вказаних постановах встановлено обставини відсутності відомостей про наявність в акті від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740 та рішення ДФС України від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25 порушень податкового законодавства.

Так, за змістом вказаних постанов підставою їх прийняття слугували допущені порушення під час складання відповідних протоколів про адміністративні правопорушення, а також безпідставність посилань на акт від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740 та рішення ДФС України від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25 як на докази вчинення посадовими особами ТОВ "Медіа Група Україна" адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 163-1 КУпАП, з огляду на те, що станом на час прийняття вказаних постанов проводиться процедура адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень винесених на підставі акту перевірки.

Разом з цим, постанови Святошинського районного суду м. Києва від 13.09.2018 у справі №759/12482/18 та Київського апеляційного суду від 02.11.2018 у справі №759/12479/18 не містять висновків про необґрунтованість акту від 23.06.2018 №419/26-15-14-02-02/37226740 та рішення від 02.10.2018 №32018/6/99-99-11-01-01-25.

Згідно частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваних рішень, у той час як встановлені судом обставини, а також надані позивачем докази та обґрунтування свідчать про протилежне, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень відповідача.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 23.10.2018 №1464, позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 34 587,99 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Група Україна" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.10.2018 №2 та №2.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Медіа Група Україна" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 34 587,99 грн (тридцять чотири тисячі п`ятсот вісімдесят сім гривень дев`яносто дев`ять копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Медіа Група Україна" (місцезнаходження юридичної особи: 03148, місто Київ, вулиця Героїв Космосу, будинок 4; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37226740).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Суддя О.М. Чудак