Справа № 320/8013/20
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року № 320/8013/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Богуславської міської ради, третя особа: виконавчий комітет Богуславської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Відділу державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Богуславської міської ради, третя особа: виконавчий комітет Богуславської міської ради, в якому просить суд зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області подати позовну заяву до суду до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з метою зобов`язання їх вчинити знесення самовільно збудованого об`єкта.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . Так, позивач зазначає, що його сусід, - ОСОБА_2 , без відповідних дозволів та погоджень із державними органами здійснив добудову до своєї квартири, внаслідок чого перекрив позивачу доступ до горища будинку, а також самочинно розширив гараж, на другому поверсі якого самочинно збудована та облаштована баня, яка знаходиться близько до його частини будинку. Внаслідок того, що створені його сусідом умови завдають позивачу значні незручності та несуть загрозу його майну та здоров`ю, останній неодноразово звертався з відповідними заявами до Богуславської міської ради, Державної архітектурно-будівельної інспекції України в департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області. Позивач пояснює, що відділом ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради під час обстеження будинковолодіння ОСОБА_2 в червні 2018 року було встановлено, що гараж та прибудову до житлового будинку було проведено без дозвільних документів які надають право на виконання будівельних робіт та винесено припис. Однак, при проведенні перевірки виконання вимог припису було встановлено, що ОСОБА_2 його вимоги не виконав, внаслідок чого притягнуто останнього до адміністративної відповідальності.

Позивач, також наголошує на тому, що через ігнорування будівельних норм та його звернень щодо знесення гаража, на другому поверсі якого знаходилась баня, у січні 2020 року на території приватного господарства сусіда сталось їх загорання, причиною якого, згідно звіту Богуславського районного сектору ГУ ДСНС України у Київській області, стали недоліки конструкції та порушення правил монтажу нагрівальних печей та димарів.

Відповідач, - Державна архітектурна-будівельна інспекція України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що на адресу департаменту надходили звернення від позивача щодо проведення перевірки дотримання суб`єктом вимог містобудівного законодавства під час здійснення перебудови об`єкту будівництва за адресою АДРЕСА_1 , які, в свою чергу, були надіслані департаментом для вжиття відповідних заходів до Відділу ДАБК Богуславської міської ради та надано відповіді позивачу. Також, відповідач зазначив, що від позивача на адресу департаменту було надіслано звернення щодо проведення перевірки Відділу ДАБК Богуславської міської ради стосовно правомірності прийнятого рішення посадовими особами відділу під час здійснення контролю на об`єкті будівництва за адресою АДРЕСА_1 .

Так, відповідач зазначив, що департаментом було проведено документальну перевірку щодо правомірності прийняття рішень посадовими особами Відділу ДАБК Богуславської міської ради під час здійснення контролю на об`єкті будівництва за адресою АДРЕСА_2 , за результатами якої ознак вчинення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності суб`єктом нагляду, виявлено не було.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому останній заперечує проти наведених у відзиві аргументів з підстав аналогічних тим, що зазначені у позові. Просить суд позов задовольнити.

Відділ державного архітектурно-будівельного контролю виконавчого комітету Богуславської міської ради, на час прийняття рішення у даній справі, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Третя особа правом на подання до суду письмових пояснень не скористалась.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 27.10.2020.

Судове засідання, призначене на 27.10.2020 було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Василенко Г.Ю. на лікарняному.

Наступне судове засідання призначено на 11.02.2021.

Судове засідання, призначене на 11.02.2021 було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої судді Василенко Г.Ю. у відпустці.

Наступне судове засідання призначено на 25.03.2021.

24.03.2021 через канцелярію суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляду справи в порядку письмового провадження.

У судове засідання, 25.03.2021, сторони не з`явились, про причини неприбуття суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

В силу приписів пункту 1 частини третьої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), належним чином повідомленого про судове засідання, без поважних причин або без повідомлення причин неявки, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Частиною дев`ятою цієї статті передбачено, що у разі, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Беручи до уваги ту обставину, що про дату, час та місце судового розгляду справи сторони повідомлені належним чином, однак у судове засідання не з`явились, зважаючи на відсутність підстав для відкладення судового розгляду, передбачених статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим Богуславським РВГУ МВС України в Київській області 10.01.1998.

Судом встановлено, що позивач є особою яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням (категорія 1) серії НОМЕР_2 від 11.12.2008 та вкладкою до нього № НОМЕР_3 .

25.04.2018 позивач звернувся до міського голови Богуславської міської ради Київської області із заявою, в якій просив направити на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 спеціалістів так як начальник відділу ДАБІ Виконавчого комітету Богуславської міської ради та начальника Богуславського РС ГУ ДНСНС України у Київській області для дослідження незаконно збудованих приміщень та зробити висновок по негайному їх знесенню згідно законодавства.

Наказом Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради від 12.06.2018 НОМЕР_4/1 "Про проведення позапланової перевірки" вирішено провести позапланову перевірку на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_4 .

На підставі вказаного наказу Відділом ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради було видано направлення для проведення позапланового заходу НОМЕР_4/1/1/1206 від 12.06.2018 на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_4 .

У період з 12.06.2018 по 25.06.2018 Відділом ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради на підставі вказаних наказу та направлення проведена позапланова перевірка щодо дотримання гр. ОСОБА_2 законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт, за результатами проведення якої складений акт від 25.06.2018 №Т-2506/1.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що в ході перевірки були виявлені порушення громадянином ОСОБА_2 п. 1 ч. 1, ч. 7 ст. 34 "Про регулювання містобудівної діяльності", а саме: виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання будівельних робіт; не виготовлення будівельного паспорту на забудову земельної ділянки; не оформлення належним чином права власності чи користування земельною ділянкою.

Також, 25.06.2018 спеціалістом - інспектором І-ї категорії Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради був складений протокол НОМЕР_4-Л-А-2506/1 про адміністративне правопорушення відповідно до частини 1 статті 96 КУпАП.

25.06.2018 Відділом ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради було винесено припис №С-2506/1 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким вимагається від громадянина ОСОБА_2 виготовити будівельний паспорт на забудову земельної ділянки та подати у Відділ ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт, а також оформити право власності чи користування земельною ділянкою.

27.06.2018 начальником Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради складено постанову №А-2706/1 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано громадянина ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 96 КУпАП та накладено штраф в розмірі 850,00 грн.

09.07.2018 позивач звернувся до директора Департаменту ДАБІ у Київській області із заявою, в якій просив: провести позапланову перевірку та скласти акт про дотримання вимог містобудівного законодавства та вимог Державних будівельних норм і правил при здійсненні гр. ОСОБА_2 будівництва прибудови до квартири НОМЕР_4 , яка перешкоджає доступу до горища та гаражу-бані по АДРЕСА_1 ; у разі встановлення порушень вжити заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб, а також винести припис про знесення самочинно збудованих об`єктів.

Листом від 18.07.2018 №10/10-42/1807/08/02 Департамент ДАБІ у Київській області проінформував позивача про перенаправлення його звернення до Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради.

Листом від 22.08.2018 №10/10-С-2208/189/2/57 Відділ ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради повідомив позивача про те, що гр. ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності та видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, перевірка виконання якого буде проведена 28.08.2018.

У період з 28.08.2018 по 10.09.2018 Відділом ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради на підставі наказу "Про проведення позапланової перевірки" від 27.08.2018 №3 та направлення для проведення позапланового заходу від 28.08.2018 №3/3/2808 була проведена перевірка щодо виконання гр. ОСОБА_2 вимог припису №С-2506/1 за адресою: АДРЕСА_4 , за результатами проведення якої складений акт від 10.09.2018 №Т-1009/1.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що в ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 вимоги припису №С-2506/1 не виконав.

10.09.2018 Відділом ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради було винесено припис №С-1009/1 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, яким вимагається від громадянина ОСОБА_2 усунути допущені порушення в термін до 10.11.2018.

10.09.2018 спеціалістом - інспектором І-ї категорії Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради був складений протокол НОМЕР_4-Л-А-1009/1 про адміністративне правопорушення відповідно до частини 1 статті 18842 КУпАП.

24.09.2018 начальником Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради складено постанову №А-2409/1 по справі про адміністративне правопорушення, якою визнано громадянина ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 18842 КУпАП та накладено штраф в розмірі 5100,00 грн.

10.01.2019 позивач звернувся до директора Департаменту ДАБІ у Київській області із скаргою на бездіяльність Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради.

Листом від 25.01.2019 №10/10-1/2501/08/02 Департамент ДАБІ у Київській області проінформував позивача про те, що департаментом буде проведена документальна перевірка стосовно правомірності прийняття рішень посадовими особами Відділу ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_4 .

У період з 14.01.2019 по 14.01.2019 Відділом ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради на підставі наказу "Про проведення позапланової перевірки" від 14.01.2019 НОМЕР_4 та направлення для проведення позапланового заходу від 14.01.2019 НОМЕР_4/1401 була проведена перевірка щодо виконання гр. ОСОБА_2 вимог припису №С-1009/1 за адресою: АДРЕСА_4 , за результатами проведення якої складений акт від 14.01.2019 №Т-1401/1.

Зі змісту вказаного акта вбачається, що в ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_2 вимоги припису №С-1009/1 не виконав.

У подальшому Департамент ДАБІ у Київській області та Відділ ДАБК Виконавчого комітету Богуславської міської ради, листами від 02.07.2020 №1010-2715/01 та від 10.07.2020 №10/10-С-1007/35, повідомили позивача про те, що з 18.03.2020 повноваження щодо здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду у них відсутні.

Вважаючи, що Державна архітектурно-будівельна інспекція України, в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, усувається від виконання своїх прямих функціональних обов`язків, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності встановлені Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Частиною 3 статті 6 Закону №3038-VІ визначено, що до органів державного архітектурно-будівельного контролю належать: 1) структурні підрозділи з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій; 2) виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад. Органом державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» №3038 (надалі-Закон №3038) державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Частиною 3 статті 41 Закону №3038-VI визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: безперешкодного доступу до місць будівництва об`єктів та до об`єктів, що підлягають обов`язковому обстеженню; складати протоколи про вчинення правопорушень, акти перевірок та накладати штрафи відповідно до закону; у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил.

Згідно з пп. 2-4 Порядку накладення штрафів за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, затвердженого Постановою кабінету Міністрів України № 244 від 06.04.1995 року (далі Порядку № 244), справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності відповідно до повноважень, визначених статтею 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», розглядаються такими органами державного архітектурно-будівельного контролю: 1) виконавчими органами з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; 2) структурними підрозділами з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; 3) Держархбудінспекцією.

Накладати штраф від імені органів, визначених в абзацах другому-четвертому пункту 2, мають право: керівники виконавчих органів з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад; керівники структурних підрозділів з питань державного архітектурно-будівельного контролю Київської та Севастопольської міських держадміністрацій; головні інспектори будівельного нагляду.

Штрафи накладаються на суб`єктів містобудування юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - суб`єкти містобудування) за правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

У разі вчинення одним суб`єктом містобудування двох або більше правопорушень у сфері містобудівної діяльності штраф накладається за кожне правопорушення окремо.

У разі вчинення одного правопорушення у сфері містобудівної діяльності декількома суб`єктами містобудування штраф накладається на кожного з них.

Відповідно до п.п. 15-16 Порядку №244 протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та інші матеріали подаються посадовій особі органу державного архітектурно-будівельного контролю, уповноваженій розглядати справу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, з метою вирішення питання притягнення до відповідальності та накладення штрафу протягом трьох днів після його складення.

Справа про правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - справа) розглядається посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд таких справ, протягом 15 днів з дня одержання зазначеною особою протоколу про правопорушення у сфері містобудівної діяльності та інших матеріалів справи.

Згідно з п.22 Порядку №244 за результатами розгляду справи посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю, до повноважень якої належить розгляд справ, приймає одну з таких постанов:1) постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - постанова про накладення штрафу); 2) постанову про закриття справи щодо накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності (далі - постанова про закриття справи).

Порядок здійснення державного архітектурно-будівельного контролю затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 (далі - Порядок №553).

За приписами ч.12 ст. 41 Закону №3038 та п. 11 Порядку № 553 посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Абзацом 6 пункту 7 Порядку №553, передбачено призначення позапланової перевірки для перевірки виконання суб`єктом містобудівної діяльності вимог приписів органів державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктами 9-10 вказаного Порядку передбачено, що Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у присутності суб`єктів містобудування або їх представників, які будують або збудували об`єкт будівництва.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю у своїй діяльності взаємодіє з органами виконавчої влади, що здійснюють контроль за дотриманням природоохоронних, санітарно-гігієнічних, протипожежних вимог, вимог у сфері охорони праці, енергозбереження та інших вимог, передбачених законом, а також з органами державної статистики, органами Національної поліції, прокуратури та іншими правоохоронними і контролюючими органами.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку №533, за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт (далі - припис). У приписі обов`язково встановлюється строк для усунення виявлених порушень згідно з додатком.

Аналізуючи обґрунтування адміністративного позову та зміст позовних вимог, суд зазначає, що підставою для звернення позивача із даним позовом є не вчинення відповідачем дій щодо усунення громадянином ОСОБА_2 порушень щодо знесення самовільно збудованого об`єкта у квартирі АДРЕСА_4 шляхом звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2020 року №219 «Про оптимізацію органів державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду» дію постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 № 553 «Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю» зупинено до початку виконання функцій і повноважень Державною інспекцією містобудування України, у відділу відсутні наразі повноваження для здійснення заходів державного архітектурно-будівельного контролю.

Таким чином, з 18.03.2020 заходи державного архітектурно-будівельного контролю щодо суб`єктів містобудування на об`єктах будівництва органами державного архітектурно-будівельного контролю не здійснюються.

Також, відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - подати позовну заяву відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії, оскільки не має можливості перевірити виконання припису.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду заяв позивача про зобов`язання провести позапланову перевірку та скласти акт про дотримання вимог містобудівного законодавства та вимог Державних будівельних норм і правил при здійсненні гр. ОСОБА_2 будівництва прибудови до квартири НОМЕР_4 , яка перешкоджає доступу до горища та гаражу-бані по АДРЕСА_1 , неодноразово були проведені перевірки про що складалися Акти перевірки, та в межах повноважень, приймалися Приписи про усунення порушень та постанови про притягнення гр. ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності, копії яких наявні в матеріалах справи та були досліджені судом.

Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що всі заяви позивача відповідачами були розглянуті та надані відповіді, що позивачем не заперечується, та в межах наданих відповідачу повноважень вчинені необхідні дії.

У відповідності до ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з ч.3 ст.9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Отже, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що у зв`язку з прийняттям рішення, дією або бездіяльністю суб`єктом владних повноважень порушуються права позивача.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте, право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист.

Адже для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Обставини, на які посилається позивач у своєму позові, не свідчать про порушення з боку суб`єкта владних повноважень його прав.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Звідси, поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення саме суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 15.12.2015 року у справі № 800/206/15.

Так, зокрема у вказаній постанові Верховний Суд України зазначив, що оскільки відповідачем, як органом державного архітектурно-будівельного контролю, не вчинялись дії/не приймались рішення відносно позивача, вжиті відповідачем заходи в сфері державного архітектурно-будівельного контролю направлені на третю особу та не створюють для позивача жодних правових наслідків, а так само останній не посилається на порушення його прав відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог позивача.

Згідно з п. 7 частини першої ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Частиною першою ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, що звернулася до суду з позовом. Суд зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав і захист законних інтересів, і у випадку задоволення судом його вимог, прийняте судом рішення повинно мати наслідком відновлення тих прав, за захистом яких позивач і звернувся до суду.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 прийнятих на 316-му засіданні заступників міністрів Комітетом Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин .

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи вищенаведене, вимога щодо зобов`язання відповідача звернутись до суду є формою втручання в дискреційні повноваження. Крім того, позивач в порядку цивільного судочинства має право самостійно звернутися до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визначальним є те, що у кожному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

За змістом статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у разі істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил є способом захисту як суспільних інтересів, так і прав інших осіб.

Таким чином, реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі настання умов, передбачених ч.1 ст.38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», має обов`язок звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Питання звернення до суду з позовом про знесення самочинного будівництва в цьому випадку є способом здійснення владних повноважень та дискреційними повноваженнями відповідача.

Разом з тим суд зазначає, що у разі невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає, що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій. У разі відмови у задоволенні таких вимог, бездіяльність може бути оскаржено до суду.

Вирішуючи такий публічно-правовий спір, адміністративний суд перевіряє оскаржувану бездіяльність на предмет її відповідності вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а у разі встановлення протиправності такої бездіяльності, з метою ефективного захисту прав або законних інтересів фізичних осіб, юридичних осіб зобов`язує відповідача вчинити дії, які випливають з імперативних правових норм.

Аналогічна права позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 807/62/16, від 27 березня 2020 року у справі №814/2836/15.

Як зазначено у постанові колегії суддів касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.04.2019 по справі № 342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені (пункт 37 Постанови).

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи ( пункт 38 Постанови).

Натомість, ураховуючи вищевикладене судом не встановлено протиправної бездіяльності з боку відповідачів, оскільки ними реалізовано відносно позивача заходи державного нагляду (контролю) в межах наданих повноважень і в спосіб, встановлений законодавством.

Суд наголошує, що завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Решта тверджень та посилань сторін судом не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) №303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 по справі № 802/2236/17-а.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню і у задоволенні позову слід відмовити.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Василенко Г.Ю.