Справа № 520/4452/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

25 травня 2021 року № 520/4452/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Легостаєвої К.І.,

представника позивача - Скребець О.М.,

представника відповідача - Лютянського М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" до Головного управління ДПС у Харківській області (філії) як відокремленого підрозділу у складі ДПС України про визнання протиправними та скасування наказів та податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати накази начальника ГУ ДПС у Харківській області за підписом заступника начальника Сагайдак І.А. за №3176 від 18.09.2020 р. та №3411 від 23.09.2020 р. про призначення та продовження строку проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ТЕПЛО-КВАР з питання правомірності визначення від`ємного значення з податку на додану вартість відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року у розмірі 1259245 грн., яка сформовано за рахунок періоду виникнення від`ємного значення - травень 2020 року;

- визнати протиправними на скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області, за підписом заступника начальника Сагайдак І.А. за №2 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №2 від 21.12.2020 р. дозменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що накази начальника ГУ ДПС у Харківській області №3176 від 18.09.2020 р. і №3411 від 23.09.2020 р. та податкові повідомлення рішення №2 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., штрафні санкції на суму 96032,00 грн., і №2 від 21.12.2020 р., яким зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн., є протиправними та такими, що порушують права позивача, оскільки ґрунтуються на помилкових висновках контролюючого органу.

Ухвалою суду від 23.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні.

Представником відповідача у наданому до суду відзиві на позов вказано, що проти заявленого позову останній заперечував. При цьому, представником відповідача вказано, що спірний у даній справі наказ було видано у відповідності до вимог чинного законодавства на підставі пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України з огляду на обставини подання підприємством податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2020 року. Водночас, вказано, що підприємством позивача було здійснено допуск посадових особі контролюючого органу до проведення перевірки. Також, представником відповідача наголошено на обставинах того, що видання оскаржуваних підприємством позивача податкових повідомлень-рішень було обумовлено встановленням під час проведення перевірки порушення норм податкового законодавства.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання прибув, проти заявленого позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" зареєстровано у встановленому законодавством порядку як суб`єкт господарювання.

Під час судового розгляду справи судом зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що станом на 18.02.2021 року керівництву позивача з облікового рахунку картки платника податків стало відомо про існування заборгованості, яка виникла на підставі податкових повідомлень-рішень №2 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №2 від 21.12.2020 р. зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.

Як зазначено представником позивача а ні зазначені податкові повідомлення-рішення, а ні акт перевірки, на підставі якого останні було винесено, підприємством не отримувались.

Після направлення підприємством до відповідача адвокатського запиту з метою отримання копій зазначених податкових повідомлень-рішень, акту та доказів їх направлення, Головним управлінням ДПС у Харківській області було надано відповідь №5998/6/20-40-07-28-15 від 24.02.2021 року.

Так, під час розгляду справи встановлено, що Головним управлінням ДПС у Харківській області було винесено наказ від 18.09.2020 № 3176 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тепло-Квар» (код за )» згідно із підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (зі змінами та доповненнями) з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо правомірності визначення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року (від 20.08.2020 № ), у розмірі 125924 гривень, яку сформовано за рахунок періоду виникнення від`ємного значення - травень 2020 року.

Отже, Головним управлінням ДПС у Харківській області відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI проведена документальна позапланова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Тепло-Квар» (код за ).

Зі змісту наданих представником відповідача пояснень та наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що перевірка проведена головним державним ревізор-інспектором Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ області (податковий номер 43143704) ОСОБА_1 на підставі направлення від 18.09.2020 року № 3355, головним державним ревізор-інспектором Східного відділу перевірок платників юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ області (податковий номер 43143704) ОСОБА_2 на підставі направлення від 18.09.2020 року № 3354.

За результатами перевірки складено акт від 05.10.2020 № 1456/20-40-07-32-09/34329599 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» щодо правомірності визначення суми від`ємного значення з податку на додану вартість, відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року».

Під час розгляду справи встановлено, що 05.10.2020 о 14 год. 20 хв. посадовими особами контролюючого органу був здійснений вихід за податковою адресою підприємства ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», а саме: вул. Плеханівська, буд. 117, м. Харків, 61001, з метою вручення акту перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» від 05.10.2020 №1456/20-40-07-32-09/34329599. Перевіряючим встановлено, що посадові особи підприємства ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», на момент виходу були відсутні у зв`язку з чим вручити акт перевірки від 05.10.2020 № 1456/20-40-07-32-09/34329599 та додатки до нього не надалось можливим, про що складено акт від 05.10.2020 №3629/20-40-07-32-09/34329599 «Про відсутність посадових осіб ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» за місцезнаходженням підприємства».

Акт від 05.10.2020 № 1456/20-40-07-32-09/34329599 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» було направлено засобами поштового зв`язку за податковою адресою підприємства 05.10.2020.

16.12.2020 листом AT «Укрпошта» від 08.12.2020 № 21-06/372 (вх. Головним управлінням ДПС у Харківській області (податковий номер 43143704) від 16.12.2020 № 63189/10) повідомлено, що вручити рекомендований лист за № 300 з актом перевірки не надалось можливим з приміткою «за закінченням терміну зберігання».

За результатами проведеної перевірки на підставі висновків акту перевірки ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» контролюючим органом були винесені наступні податкові повідомлення рішення від 21.12.2020 року:

- № 2, яким було зменшено від`ємне значення ПДВ на суму 125924,00 грн. у тому числі у липні 2020 року;

- № 2, яким донараховано суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету, у розмірі суми 384128,00 грн., у тому числі у липні 2020 року, та штрафні санкції на суму 96032,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення рішення були направлені ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» засобами поштового зв`язку за податковою адресою підприємства 21.12.2020 року, проте 25.01.2021 року відправлення було повернуте за закінченням терміну зберігання.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірних рішень, на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправними та скасування наказів начальника ГУ ДПС у Харківській області за підписом заступника начальника Сагайдак І.А. за №3176 від 18.09.2020 р. та №3411 від 23.09.2020 р. про призначення та продовження строку проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ТЕПЛО-КВАР з питання правомірності визначення від`ємного значення з податку на додану вартість відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року у розмірі 1259245 грн., яка сформовано за рахунок періоду виникнення від`ємного значення - травень 2020 року, зазначає наступне.

Згідно п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені п.п. 41.1.1 п. 41.1 ст. 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.п.41.1.1 п. 41.1 ст. 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Приписами ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Згідно із п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень.

Документальна позапланова перевірка з підстав, визначених у цьому підпункті, проводиться виключно щодо законності декларування заявленого до відшкодування з бюджету податку на додану вартість та/або з від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень;

Пунктом 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України визначено, що про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених п.п. 78.1.21 п. 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному ст. 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до абз. 3 п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України наказ про проведення перевірки має містити дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Під час розгляду справи встановлено, що підставою для прийняття спірного наказу №3176 від 18.09.2020 року та виданого на його виконання наказу №3411 від 23.09.2020 року було подання позивачем декларації з від`ємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень, що відповідає приписам п.п. 78.1.8. п. 78.1. ст. 78 Податкового кодексу України.

Крім того, спірні у даній справі накази містять дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити та адресу суб`єкта перевірка якого проводиться мету та вид перевірки, підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки підписаний заступником керівника контролюючого органу та скріплений печаткою контролюючого органу.

З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про те, що накази начальника ГУ ДПС у Харківській області за підписом заступника начальника Сагайдак І.А. за №3176 від 18.09.2020 р. та №3411 від 23.09.2020 р. про призначення та продовження строку проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ ТЕПЛО-КВАР з питання правомірності визначення від`ємного значення з податку на додану вартість відповідно до податкової декларації з ПДВ за липень 2020 року у розмірі 1259245 грн., яка сформовано за рахунок періоду виникнення від`ємного значення - травень 2020 року, прийняті у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Податковим кодексом України, а тому є правомірними.

Стосовно доводів представника позивача щодо помилковості визначення підстави проведення перевірки підприємства з огляду на наявність у контролюючого органу податкової інформації щодо контрагента позивача ТОВ «Лайн Індастрі» суд зазначає, що останні не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, враховуючи зміст наказів.

Крім того, суд зазначає, що контролюючий орган не позбавлений можливості в рамках здійснення податкового контролю отримувати податкову інформацію.

Стосовно доводів представника позивача щодо порушення посадовими особами порядку проведення перевірки підприємства та невручення уповноваженим особам наказу на проведення перевірки та направлень суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що копію наказу Головного управління ДПС у Харківській області від 18.09.2020 №3176 та направлення на проведення документальної позапланової виїзної перевірки від 18.09.2020 №3354, №3355 вручено директору/головному бухгалтеру ТОВ «ТЕПЛО-КВАР» (код за ) ОСОБА_3 21.09.2020 року, вказана особа також розписалась у направленнях на проведення перевірки, що свідчить про здійснення підприємством позивача допуску до перевірки.

Відтак, зазначені доводи представника позивача є необґрунтованими та недоведеними.

Стосовно позовних вимог позивача про визнання протиправними на скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Харківській області №2 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №2 від 21.12.2020 р. дозменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн. суд зазначає наступне.

Зі змісту наданого до суду представником відповідача відзиву на позов та наявної в матеріалах справи копії акту перевірки судом встановлено, що перевіркою повноти визначення податкового кредиту ТОВ «Тепло-Квар» за липень 2020 року встановлено його завищення всього у сумі податку на додану вартість 510052 грн. по взаємовідносинам з ТОВ «Лайн Індастрі». Також, представником відповідача вказано, що стосовно ТОВ «Лайн Індастрі» (код за ), податкова адреса: Україна, 58000, Чернівецька обл., м, Чернівці, вул. Севастопольська, буд, 50-Б, стан 0 - платник податків за основним місцем обліку, знаходиться на обліку у 2412 - ГУ ДПС у Чернівецькій області, Чернівецьке управління, Чернівецька ДПІ (м. Чернівці), основний вид діяльності - 46.75 оптова торгівля хімічними продуктами, дата реєстрації 03.04.2020, було отримано податкову інформацію від Головного управління ДПС у Чернівецькій області. При цьому, підприємством ТОВ «Лайн Індастрі» у липні 2020 року згідно бази даних ЄРПН зареєстровано на адресу ТОВ «Тепло-Квар» податкові накладні на суму податку на додану вартість 510052,08 грн. Однак, підприємством позивача до перевірки не надано договір поставки товару по взаємовідносинах ТОВ «Тепло-Квар» з ТОВ «Лайн Індастрі». Також, представником відповідача вказано, що відповідно до наданого договору поставки від 19.06.2020 № 06.19 поставка товару здійснюється за рахунок продавця ТОВ «Лайн Індастрі», проте відповідно до товарно-транспортних накладних, які надані до позовної заяви, перевезення здійснювалось ТОВ «Тепло Квар». Крім того, вказано, що в договорі поставки від 19.06.2020 № 06.19 в пункті 3.1 йдеться мова про поставку «обладнання», але згідно видаткових накладних ТОВ «Лайн Індастрі» поставляло (пісок, бетон, плитка, доска обрізна, цегла. труба, електроди, салідол). Також, представником відповідача зазначено, що товарно-транспортні накладні до перевірки надані не були, а з наданих до позовної заяви вбачається їхня дефектність змісту документу яка полягає в фізичній неможливості здійснювати одним водієм протягом декількох днів підряд поїздки між пунктами навантаження м. Чернівці та розвантаження м. Харків. Вказане, на переконання відповідача, свідчить на користь того, що господарські операції із придбання товарів між підприємством позивача та ТОВ «Лайн Індастрі» не відбулись у дійсності, як і не відбувся рух активів.

Надаючи оцінку зазначеним доводам відповідача, прийнятим податкових повідомленням-рішенням та наявним в матеріалах справи доказам, суд зазначає наступне.

Як передбачено приписами п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до підпункту 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Як було встановлено судом під час розгляду справи, спірні у даній справі правовідносини виникли у зв`язку з встановленням контролюючим органом порушень, допущених підприємством позивача під час декларування даних за травень 2020 та липень 2020 року, де ТОВ «Тепло-Квар» задекларовано податковий кредит у сумі податку на додану вартість 2231158 грн. у тому числі за травень 2020 року у сумі податку на додану вартість 702344 грн., за липень 2020 у сумі 1528814 грн.

Суд зазначає, що згідно пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Суд зазначає, що відповідно до положень пп. 14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Приписами підпункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, податковий кредит - це сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з цим законом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 статті Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Порядок формування податкового кредиту передбачений статтею 198 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Також, відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6. статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 200.1 ст. 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Перевіряючи правомірність віднесення позивачем сум по вищезазначеним господарським операціям до таких, які підлягають оподаткуванню та формування податкового кредиту ПДВ, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податку.

Відповідно до абзацу 11 вищезазначеної статті Закону первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої ст.9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до вимог п.2.1 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 зазначеного Положення, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що в перевіряємому періоді позивач мав господарські взаємовідносини із ТОВ «Лайн Індастрі».

З метою підтвердження реальності господарських операцій позивачем до суду подано копії первинних документів бухгалтерського обліку.

Так, зі змісту наданих представником позивача пояснень судом встановлено, що в рамках господарських взаємовідносин по взаємним розрахункам було внесено до Єдиного державного реєстру податкових накладних наступні податкові накладні: від 01.07.2020 р. №263 на суму 59971,43 грн., у тому числі ПДВ - 9995,24 грн., від 02.07.2020 р. №264 на суму 114666,04 грн., у тому числі ПДВ - 19111,01 грн., від 03.07.2020 р. №265 на суму 414432,00 грн., у тому числі ПДВ - 69072,00 грн., від 06.07.2020 р. №266 на суму 356599,20 грн.. у тому числі ПДВ - 59433,20 грн., від 07.07.2020 р. №267 на суму 477153.60 грн.. у тому числі ПДВ - 79525,60 грн., від 08.07.2020 р. №268 на сум)' 380220,00 грн., у тому числі ПДВ - 63370,00 грн., від 09.07.2020 р. №269 на суму 419175,02 грн., у тому числі ПДВ - 69862,50 грн., від 10.07.2020 р. №270 на суму 407031,17 грн., у тому числі ПДВ - 67838,53 грн., від 14.07.2020 р. №271 на суму 431064,00 грн., у тому числі ПДВ - 71844,00 грн. на загальну суму 3060312,46 грн., у тому числі ПДВ - 510052,08 грн.

З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що між підприємством позивача, в якості покупця, та ТОВ «Лайн Індастрі», в якості продавця, 19.06.2020 рок було укладено договір постачання №0619, відповідно до умов якого за замовленням покупця постачальник зобов`язується у встановлений строк передати у власність (поставити) покупцю товар по найменуванню, комплектності, з технічними характеристиками, в кількості, за ціною і вартістю згідно п.3.1. даного договору, а покупець зобов`язується прийняти замовлений товар та оплатити його на умовах даного договору. Під товаром у цьому договорі розуміється обладнання та матеріали (надалі за текстом «Обладнання»), згідно специфікації за формою, що зазначена в додатку №1. Положеннями розділу 2 договору сума договору визначається за домовленістю сторін, але в будь-якому разі складає не більше 4000000,00 (чотири мільйони) гривень, у тому числі ПДВ 666666,67 грн.; загальна вартість товару, що буде поставлена згідно даного договору складається із сум вартості товару, зазначених у видаткових накладних до даного договору; ціни на товар вказуються у рахунках-фактурах та видаткових накладних на товар, які є невід`ємною частиною цього договору; оплата здійснюється в національній валюті України у формі безготівкових розрахунків. Положеннями розділу 3 договору визначено, що покупець до початку поставки обладнання перераховує на розрахунковий рахунок постачальника передоплату у розмірі 50% від вартості договору; остаточний розрахунок (перерахунок) за обладнання покупець здійснює на дату отримання обладнання; оплата здійснюється на підставі рахунка-фактури, виставленого постачальником протягом трьох днів з дня підписання цього договору. Відповідно до положень розділу 4 договору постачальник поставляє покупцю обладнання згідно специфікації за формою, що зазначена в Додатку №1. Поставка обладнання здійснюється постачальником тільки після виконання покупцем умов п. 3.1. цього договору. Строк поставки до 20 календарних днів від дати відкриття замовлення. Датою відкриття замовлення є дата отримання постачальником авансу (пункт 3.1.1) на свій розрахунковий рахунок, механізм отримання цих коштів зазначений в пункті 3.4.

На виконання умов зазначеного договору контрагентом позивача було здійснено поставку товарно-матеріальних цінностей, на підтвердження чого до суду подано копії видаткових накладних №07-18 від 09.07.2020 р., №07-6 від 03.07.2020 р., №07-12 від 07.07.2020 р., №07-15 від 08.07.2020 р., №07-31 від 14.07.2020 р., №07-7 від 06.07.2020 р., №07-3 від 02.07.2020 р., №07-1 від 01.07.2020 р., №07-24 від 10.07.2020 р. на суму товару 3060312,46 грн., у тому числі ПДВ 510052,08 грн.

Зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що товар було доставлено на об`єкти основних замовників ТОВ «Тепло-квар» а саме до наступних підприємств: до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за договором №68072601 від 26.07.2019 р. щодо реконструкції теплових мереж у місті Харкові по вул. Богдана Хмельницького; до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за договором №68082304 від 23.08.2018 р., щодо реконструкції теплових мереж у місті Харкові по вул. Динамівській; до Приватного акціонерного товариства «Трест Житлобуд-1» виконання проектних та монтажних робіт по винесенню теплових мереж зони забудови по вул. Авіаційна у м. Харкові за договором №30/08-2 від 30.08.2019 р.

Також, представником позивача у наданих суду поясненнях повідомлено про те, що доставка здійснена наступним способом: відповідно до договору оренди спецтехніки №06-20 від 04.06.2020 р. з ФОП ОСОБА_4 (маніпуляторів та екскаватору), який було орендовано з водіями; ФОП ОСОБА_5 відповідно до договору про перевезення вантажу №21-А/2020 від 02.07.2020 р., транспортом підприємця; особистим транспортом позивача, а саме наявним на балансі автомобілем марки ГАЗ 330202-01 д.н. НОМЕР_1 , власник ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», на якому працює водій ОСОБА_6 , призначений на посаду наказом по підприємству №19-к від 13.11.2018 р.

Під час розгляду справи встановлено, що товар (вантаж) було доставлено протягом липня 2020 року.

Зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що у всіх випадках доставки вантажу були складені товарно-транспортні накладні, а саме: №00007.2.11 від 09.07.2020 року, №00007.2.17 від 09.07.2020 року, №00007.2.24 від 09.07.2020 року, №00007.2.32 від 09.07.2020 року, №00007.1.87 від 08.07.2020 року, №00007.1.93 від 09.07.2020 року, №00007.2.2 від 09.07.2020 року, №00007.1.69 від 08.07.2020 року, 00007.1.75 від 08.07.2020 року, №00007.1.80 від 08.07.2020 року, №00007.1.41 від 07.07.2020 року, №00007.1.50 від 08.07.2020 року, №00007.1.57 від 08.07.2020 року, №00007.1.20 від 07.07.2020 року, №00007.1.27 від 07.07.2020 року, №00007.1.34 від 07.07.2020 року, №00007.1.7 від 07.07.2020 року, №00007.1.12 від 07.07.2020 року, №000007-40 від 02.07.2020 року, №00007.1 - 2 від 06.07.2020 року, №000007-27 від 02.07.2020 року, №000007-84 від 06.07.2020 року, №000007-35 від 02.07.2020 року, №000007-90 від 06.07.2020 року, №000007-20 від 02.07.2020 року, №000007-77 від 06.07.2020 року, №000007-5 від 02.07.2020 року, №000007-13 від 02.07.2020 року, №000007-70 від 06.07.2020 року, №000007-62 від 06.07.2020 року, №000007-1 від 01.07.2020 року, №00007.1-10 від 07.07.2020 року, №000007-74 від 06.07.2020 року, №000007-9 від 02.07.2020 року, №000007-65 від 06.07.2020 року, №000007-81 від 06.07.2020 року, №000007-23 від 02.07.2020 року, №000007-18 від 02.07.2020 року, №000007-87 від 06.07.2020 року, №000007-31 від 02.07.2020 року, №00007.1-5 від 06.07.2020 року, №000007-93 від 06.07.2020 року, №000007-38 від 02.07.2020 року, №00007.1-15 від 07.07.2020 року, №00007.1-37 від 07.07.2020 року, №00007.1-31 від 07.07.2020 року, №00007.1-24 від 07.07.2020 року, №00007.1-63 від 08.07.2020 року, №00007.1-53 від 08.07.2020 року, №00007.1-44 від 07.07.2020 року, №00007.1-83 від 08.07.2020 року, №00007.1-78 від 08.07.2020 року, №00007.1-73 від 08.07.2020 року, №00007.2-7 від 09.07.2020 року, №00007.1-91 від 08.07.2020 року, №00007.1-96 від 09.07.2020 року, №00007.2-29 від 09.07.2020 року, №00007.2-20 від 09.07.2020 року, №00007.2-15 від 09.07.2020 року, №00007.2-54 від 14.07.2020 року, №000007-63 від 06.07.2020 року, №000007-7 від 02.07.2020 року, №000007-48 від.03.07.2020 року, №000007-53 від 03.07.2020 року, №000007-71 від 06.07.2020 року, №000007-14 від 02.07.2020 року, №000007-55 від 03.07.2020 року, №000007-78 від 06.07.2020 року, №000007-21 від 02.07.2020 року, №000007-91 від 06.07.2020 року, №000007-28 від 02.07.2020 року, №000007-85 від 06.07.2020 року, №000007-36 від 02.07.2020 року, №000007-42 від 02.07.2020 року, №00007.1-3 від 06.07.2020 року, №00007.1-13 від 07.07.2020 року, №00007.1-8 від 07.07.2020 року, №000007-46 від 02.07.2020 року, №00007.1-28 від 07.07.2020 року, №00007.2-18 від 09.07.2020 року, №00007.2-12 від 09.07.2020 року, №000007-8 від 02.07.2020 року, №000007-16 від 02.07.2020 року, №000007-22 від 02.07.2020 року, №00007.1-35 від 07.07.2020 року, №00007.1-21 від 07.07.2020 року, №00007.1-59 від 08.07.2020 року, №00007.1-51 від 08.07.2020 року, №00007.1-42 від 07.07.2020 року, №00007.1-81 від 08.07.2020 року, №00007.1-76 від 08.07.2020 року, №00007.1-70 від 08.07.2020 року, №00007.1-94 від 09.07.2020 року, №00007.1-89 від 08.07.2020 року, №00007.2-3 від 09.07.2020 року, №00007.2-33 від 09.07.2020 року, №00007.2-26 від 09.07.2020 року, №00007.1-30 від 07.07.2020 року, №00007.1-36 від 07.07.2020 року, №00007.1-9 від 07.07.2020 року, №00007.1-14 від 07.07.2020 року, №000007-30 від 02.07.2020 року, №000007-37 від 02.07.2020 року, №000007-44 від 02.07.2020 року, №000007-47 від 02.07.2020 року, №000007-54 від 03.07.2020 року, №000007-50 від 03.07.2020 року, №000007-92 від 06.07.2020 року, №00007.1-4 від 06.07.2020 року, №000007-86 від 06.07.2020 року, №000007-80 від 06.07.2020 року, №000007-64 від 06.07.2020 року, №000007-72 від 06.07.2020 року, №00007.1-43 від 07.07.2020 року, №00007.1-22 від 07.07.2020 року, №00007.1-64 від 08.07.2020 року, №00007.1-89 від 08.07.2020 року, №00007.1-60 від 08.07.2020 року, №00007.1-82 від 08.07.2020 року, №00007.1-77 від 08.07.2020 року, №00007.1-72 від 08.07.2020 року, №00007.2-6 від 09.07.2020 року, №00007.1-95 від 09.07.2020 року, №00007.2-27 від 09.07.2020 року, №00007.2-33 від 09.07.2020 року, №00007.2-19 від 09.07.2020 року, №00007.2-14 від 09.07.2020 року. №00007.2-38 від 10.07.2020 року, №00007.1-33 від 07.07.2020 року, №00007.2-10 від 09.07.2020 року, №00007.2-16 від 09.07.2020 року, №00007.2-23 від 09.07.2020 року, №00007.2-30 від 09.07.2020 року, №00007.1-92 від 09.07.2020 року, №00007.2-1 від 09.07.2020 року, №00007.1-74 від 08.07.2020 року, №00007.1-79 від 08.07.2020 року, №00007.1-85 від 08.07.2020 року, №00007.1-40 від 07.07.2020 року, №00007.1-49 від 08.07.2020 року, №00007.1-55 від 08.07.2020 р, №00007.1-67 від 08.07.2020 року, №00007.1-18 від 07.07.2020 року, №00007.1-26 від 07.07.2020 року, №000007-45 від 02.07.2020 року, №00007.1-6 від 07.07.2020 року, №00007.1-11 від 07.07.2020 року, №000007-61 від 06.07.2020 року, №000007-68 від 06.07.2020 року, №00007.1-1 від 06.07.2020 року, №000007-88 від 06.07.2020 pоку, №000007-83 від 06.07.2020 року, №000007-76 від 06.07.2020 року, №000007-4 від 02.07.2020 року, №000007-12 від 02.07.2020 року, №000007-26 від 02.07.2020 року, №000007-19 від 02.07.2020 року, №000007-34 від 02.07.2020 року, №000007-39 від 02.07.2020 року.

На виконання умов договору підприємством позивача було здійснено оплати за поставлений товар, на підтвердження чого до суду подано копії платіжних доручень: №8287 від 30.07.2020 р. на суму 600000 грн., №8299 від 03.08.2020 р. на суму 600000 грн., №8408 від 17.08.2020 р. на суму 600000 грн., №8424 від 19.08.2020 р. на суму 200000 грн., №8431 від 20.08.2020 р. на суму 600000 грн.,

Також, представником позивача під час розгляду справи було надано пояснення та вказано, що відповідно до договору №25 від 25.08.2020 р. про переведення боргу оплата частково здійснена на адресу ТОВ «Трейдопт СХІД», а саме: №8477 від 28.08.2020 р. на суму 188715,00 грн., №8569 від 10.09.2020 р. на суму 271597,46 грн.

Проведення оплат було здійснено підприємством позивача на підставі рахунків на оплату, виписаних ТОВ «Лайн Індастрі»: №СФ-0628 від 30.06.2020 р., №СФ-0705 від 02.07.2020 р., №СФ-0706 від 03.07.2020 р., №СФ-0707 від 06.067.2020 р., №0710 від 06.07.2020 р., №СФ0715 від 08.07.2020 р., №СФ0718 від 09.07.2020 р., №0722 від 10.07.2020 р., №СФ0729 від 14.07.2020 р.

Під час розгляду справи зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що отримані товари від постачальника ТОВ «Лайн Індастрі» товарно-матеріальні цінності не тільки були отримані ТОВ «ТЕПЛО-КВАР», а й були використані в господарській діяльності підприємства та частково реалізовані на адресу основних замовників (робіт, послуг). Вказані роботи (послуги) реалізовані на адресу наступних підприємств: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» за договором №68072601 від 26.07.2019 р. щодо реконструкції теплових мереж у місті Харкові по вул. Богдана Хмельницького; Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» за договором №68082304 від 23.08.2018 р. щодо реконструкції теплових мереж у АДРЕСА_1 ; Приватне акціонерне товариство «Трест Житлобуд-1» виконання проектних та монтажних робіт по винесенню теплових мереж з зони забудови по АДРЕСА_2 за договором №30/08-2 від 30.08.2019 р. 68072601 від 26.07.2019 р. Виконання робіт підтверджене актами приймання виконаних будівельних робіт примірна формаКБ-2, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (примірна формаКБ-3), відомостями ресурсів до акту прийнятих робіт (форма 5а), розрахунками 1-2 загальновиробничих витрат до актів, виписками банку про оплата товарів, податковими накладними виписаними на адресу замовника робіт, журналами ордерами за рахунком631 про виконання робіт, іншими документами.

Враховуючи вищенаведені обставини суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону № 996-XIV).

При цьому, суд зазначає, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

З врахуванням наведеного вище суд приходить до висновку, що реалізація господарської операції здійснюється не в момент укладення договору, а під час виконання зобов`язань, що з нього випливають та підтверджується первинними документами, які складаються на підставі договору: акти прийому-передачі товару, виконання робіт або надання послуг та відповідними платіжними дорученнями тощо.

Така позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 22.09.2015 у справі №826/16369/13-а.

Суд зазначає, що надані представником позивача до суду первинні документи складені у встановленому порядку.

Стосовно посилань представника відповідача на наявність порушень у складенні товарно-транспортних накладних суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України Про автомобільний транспорт документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів для водія є, серед інших, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж.

Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997 року затверджені Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).

Відповідно до пункту 1 цих Правил товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

За змістом підпунктів 11.4 та 11.6 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів.

Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 затверджено Перелік документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні.

З аналізу змісту пунктів 1 та 2 вказаного Переліку вбачається, що наявність товарно-транспортної накладної є обов`язковою у випадку здійснення перевезень на договірних умовах. У випадку ж здійснення перевезення для власних потреб - накладна не оформлюється.

Таким чином, товарно-транспортна накладна підтверджує факт надання послуг з перевезення товарів (якщо таке перевезення здійснюється на договірних умовах), документує рух матеріальних цінностей та є одним із доказів реальності здійснення господарської операції з постачання товарів.

Відсутність товарно-транспортної накладної або наявність неточностей при її складенні, тим не менш, не може бути самостійною підставою вважати господарську операцією такою, що не відбулася.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16 травня 2019 року по справі №813/552/15.

Відтак, зазначені доводи представника відповідача є необґрунтованими та недоведеними.

Крім того, суд вважає необґрунтованими та недоведеними посилання представника відповідача на здійснення одним водієм протягом декількох днів підряд поїздок між пунктами навантаження м. Чернівці та розвантаження м. Харків, оскільки з наявних в матеріалах справи копії товарно-транспортних накладних вбачається, що пунктом навантаження в останніх визначено " АДРЕСА_3 ".

Стосовно посилань представника відповідача в запереченнях проти позову та в акті перевірки на те, що підставою для встановлених порушень позивача слугувала наявна у контролюючого органу податкова інформація стосовно контрагента ТОВ «Лайн Індастрі» суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Юридична відповідальність кожного платника податків, відповідно до ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, є неможливим.

Крім того, суд зазначає, що належними та допустимими в розумінні статті 124 Конституції України, положень Кодексу адміністративного судочинства України доказами факту вчинення платником податків нікчемного правочину або факту відображення в обліку показників господарських операцій, які в дійсності не відбулись, можуть бути або обвинувальний вирок суду по кримінальній справі (оскільки діяння платника податків по протиправному заволодінню майном іншої особи або ухиленню від сплати податків, тобто вчинення нікчемного правочину, є об`єктивною стороною злочинів, передбачених статтею 191 Кримінального кодексу України та статтею 212 Кримінального кодексу України), або рішення суду у справі про стягнення одержаного за нікчемним правочином (оскільки наслідком вчинення платником податків нікчемного правочину відповідно до статей 207, 208, 250 Господарського кодексу України є застосування конфіскаційного заходу у вигляді стягнення одержаного за нікчемним правочином, або рішення суду про визнання правочину недійсним (оскільки відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України вчинення платником податків правочину, котрий суперечить інтересам держави і суспільства, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого правочину недійсним).

Також суд зазначає, що будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.

В той же час, порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів у ланцюгу постачання за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Зазначена позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 30.05.2019 року по справі №820/1009/17, від 03.04.2020 року по справі №160/4200/19, від 10.04.2020 року по справі №440/1082/19, від 16.04.2020 року по справі №805/5017/15-а.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність в даному випадку доводів контролюючого органу.

Стосовно посилань представника відповідача на обставини ненадання підприємством позивача до перевірки та одночасно надання до суду первинних документів суд зазначає наступне.

За приписами абз.2 п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Таким чином, з аналізу вищевказаної норми законодавства слід дійти висновку, що норми податкового законодавства не обмежують період подання платником необхідних первинних документів лише часом проведення податкової перевірки, оскільки положення пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України лише визначають статус показників податкової звітності, які не підтверджені необхідними документами під час перевірки, однак не обмежують право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, поданням виключно тих доказів, що надавались ним під час проведення податкової перевірки. При цьому, право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що посадовими особами контролюючого органу під час проведення перевірки було використано наявні у розпорядженні контролюючого органу документи, а не отримані запитами у підприємства позивача.

При цьому, зі змісту наданих представником позивача пояснень встановлено, що головням державним ревізором-інспектором Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області Карповим Георгієм Івановичем та головним державним ревізором-інспектором Східного відділу перевірок платників - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Харківській області Чумаченко Владиславом Олеговичем у формі схематичного руху згідно з даними Єдиного реєстру податкових накладних за травень 2020 року надано підприємству завдання про надання документів у формі схеми, відповідно до якої підприємством були надані документи по розрахункам між постачальниками та отримувачами товарів (робіт, послуг) для перевірки. Також, представником позивача вказано, що будь-якого офіційного запиту (листа, вимоги) з цих питань оформлено не було, а копії документів надані підприємством добровільно на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без складання будь яких описів та відповіді на їх звернення.

Доказів протилежного представником відповідача під час розгляду справи до суду не надано.

Отже, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом ТОВ Лайн Індастрі при укладанні і виконанні договорів, взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог чинного законодавства.

Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Стосовно інших доводів позивача, що викладені в позовній заяві з метою доведення правової позиції щодо протиправності рішення та наказу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Водночас, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи, зокрема, позивача), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Отже, оскільки первинні документи по взаємовідносинам позивача із контрагентом ТОВ Лайн Індастрі оформлені у відповідності до вимог ст.ст.1, 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні", чим спростовано висновки перевіряючих під час проведення перевірки стосовно порушення позивачем положень податкового законодавства, то на разі наявні підстави для скасування податкових повідомлень-рішень №2 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №2 від 21.12.2020 р. зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар".

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (вул. Плеханівська, буд. 117, м. Харків, 61000) до Головного управління ДПС у Харківській області (філії) як відокремленого підрозділу у складі ДПС України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057) про визнання протиправними та скасування наказів та податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

Визнати протиправними на скасувати податкові повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області, за підписом заступника начальника Сагайдак І.А., №2 від 21.12.2020 р., яким донараховано основного платежу суми податку на додану вартість 384128,00 грн., донараховано штрафні санкції на суму 96032,00 грн., №2 від 21.12.2020 р. зменшено від`ємне значення з ПДВ на суму 125924,00 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепло-Квар" (вул. Плеханівська, буд. 117, м. Харків, 61000, код ЄДРПОУ - 34329599) сплачену суму судового збору у розмірі 9091 (дев`ять тисяч дев`яносто одна) грн. 26 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (філії) як відокремленого підрозділу у складі ДПС України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП - 43983495).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2021 року.

Суддя Мельников Р.В.