Справа № 754/3241/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/3241/21 Суддя першої інстанції: Скрипка О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання постанови та дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання постанови та дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, я кому, з урахуванням доповнення до адміністративного позову від 01.03.2021 року (на ухвалу від 14.04.2021 року) просила:

- визнати постанову ВП старшого державного виконавця Амбровського А.В. про закінчення виконавчого провадження від 15.06.2020 року незаконною, а виконавче провадження ВП № 61414018 Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві - незаконно закритим;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві відновити виконавче провадження за виконавчим листом - дублікатом № 2а-524/11 від 23.12.2019 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху, оскільки її подано без додержання вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 - повернуто позивачу.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року та 14 травня 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції з відповідним рішенням про колегіальний розгляд справи.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 червня 2021 року у відкритті апеляційного провадження у справі № 754/3241/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання постанови та дій незаконними та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

Відзив на апеляційну скаргу від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів звертає увагу, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України, так, зокрема частиною 7 вищевказаної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку на апеляційне оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до матеріалів справи, у позивачки (апелянта) відсутні засоби телефонного зв`язку та відсутня e-mail адреса, з огляду на що, суддею - доповідачем було направлено повістку - повідомлення разом з ухвалою про відкриття провадження у справі, додатково було розміщено інформацію на офіційному сайті суду про дату, час та розгляд справи.

В силу приписів ч.2 ст.. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась та враховуючи скорочені терміни розгляду справ даної категорії, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів, без сторін.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не усунуто недоліки позовної заяви, яку, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року, залишено без руху.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Так, відповідно до матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 квітня 2021 року було залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху. В ухвалі судом першої інстанції було зазначено, що позивачем пропущено строк звернення до суду, клопотання про поновлення такого строку не заявлено, а доказів щодо того, що такий строк не пропущено, позивачем не надано.

Крім того, позивачем не виконано вимог ч. 5 ст. 160 КАС України, а саме:

- відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- відсутнє зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

- позивачем не зазначено підтвердження про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Також, згідно п.4 ч.4 ст.161 КАС України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 5 ст.94 КАС України визначено, що учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Позивачем вказані норми не дотримано, а саме подано письмові докази, які належним чином не засвідчені.

07 травня 2021 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 21672, позивачем було подано доповнення до адміністративного позову, в якому наголошено, що п`ятий раз по даній справі до Деснянського районного суду м. Києва було подано адміністративний позов, попередні чотири позови ОСОБА_1 було відкликано, у зв`язку з чим пропуску строку звернення до суду не було і заява до суду була подана у відповідності до п.1 ч.2 ст. 287 КАС України, також даний позов відповідає вимогам ст. 160, 161 КАС України.

Колегія суддів вважає такі доводи ОСОБА_1 необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи за загальним правилом, встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Втім, порядок та строки оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця врегульовано окремими нормами КАС України.

Так, відповідно до ч.1 ст.287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Пунктом 1 ч.2 ст.287 КАС України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Порушення має місце як тоді, коли негативні наслідки вже настали, так і тоді, коли вони лише можуть настати з певною вірогідністю.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є її дії, спрямовані на захист порушених прав, зокрема, оскарження рішення (дії чи бездіяльність), письмові звернення з цього приводу, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується доводами апелянта, ОСОБА_1 оскаржується постанова, що винесена 15.06.2020 року, втім із даним позовом позивач звернулась до суду лише 01.03.2021 року.

Позивачем по справі наголошено, що на бездіяльність державного виконавця були звернення до суду 23.06.2020 року заявою і 21.07.2020 року позовною заявою, які були відкликані; в грудні 2020 року, яка була відкликана 21.01.2021 року; 11.02.2021 року, яка була відкликана.

Враховуючи викладене, колегія суддів наголошує, що вже з 23.06.2020 року позивач достеменно (враховуючи заяву від 23.06.2020 року) знала про порушення своїх прав, отже останньою вчинялися активні дії щодо захисту свого порушеного права (в тому числі подача попередніх 4 позовних заяв), факт відкликання позовних заяв не спростовує висновків суду першої інстанції про порушення позивачкою строку звернення до суду, інших поважних причин пропуску звернення до суду ОСОБА_1 не наведено.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачкою не усунуто й інші недоліки позовної заяви, а саме: не завірено належним чином подані документи, не зазначено підтвердження про те, що нею не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, тощо, з чого вбачається, що висновок суду першої інстанції про неусунення недоліків позовної заяви обґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 14 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 08 червня 2021 року.