Справа № 460/7694/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 460/7694/20 пров. № А/857/5734/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Ніколіна В.В., Большакової О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року (головуючий суддя Дудар О.М., м. Рівне) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання провести перерахунок пенсії з 04.04.2017 із збільшенням на 1% заробітку за кожний рік роботи понад мінімальний стаж 15 років, але не вище 85% заробітку відповідно до положень ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та виплачувати її надалі з урахуванням проведеного перерахунку та з урахуванням виплачених за цей період сум щомісячних доплат за понаднормативний стаж згідно із ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року задоволено позов. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо непроведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад мінімальний стаж 15 років для жінок, але не вище 85% заробітку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до положень частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали наслідок Чорнобильської катастрофи» із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад мінімальний стаж 15 років для жінок, але не вище 85% заробітку, починаючи з 1 лютого 2020 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, судові витрати у сумі 3840,80 грн (840,80 грн - судовий збір, 3000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням фактичних обставин справи та просив його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги нормами статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якого передбачено пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) і відповідно, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

З набранням чинності з 01.01.2004 Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком призначаються за наявності страхового стажу, визначеного законодавством (5 років - до 01.10.2011, 15 років - до 01.01.2018, 25 років - у 2018 році, 26 років у 2019 році) та обчислюються з урахуванням коефіцієнтів страхового стажу та заробітної плати.

Порядок обчислення доплати за понаднормовий стаж визначається відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 28 цього Закону визначено, що за наявності у жінок 20 років, у чоловіків - 25 років страхового стажу (при призначенні пенсій до 01.10.2011) та за наявності у жінок 30 років, у чоловіків - 5 років страхового стажу (при призначенні пенсій після 01.10.2011) встановлюється мінімальний розмір пенсії за віком у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеною законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 20 (30) років для жінок та 25 (35) років для чоловіків пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до страхового стажу та заробітної плати, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком. За наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж 20 (30) років для жінок та 25 (35) років для чоловіків, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Одночасно зазначає, що 11.10.2017 у відповідній частині набрав чинності Закон Україні «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року №2148-VІІІ, згідно із п. 2 п.п. 3 розділу І норму ст. 56 ч. 2 Закону №796-ХІІ доповнено словами і цифрами «у разі призначення пенсії на умовах частини другої ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частина 2 статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає перерахунок пенсії за двоскладовою системою нарахування пенсії. У цьому випадку визначається розмір пенсії, яка складається із двох частин:

- перша частина пенсії, яка припадає на період стажу до набрання чинності Законом та частини пенсії, яка припадає на період страхового стажу після набрання чинності Законом. Перша із цих двох частин (стаж до 1 січня 2004 року) визначатиметься за нормами і правилами, які передбачені Законом України «Про пенсійне забезпечення» та з обмеженням пенсії максимальним розміром, який діяв на момент набрання чинності Законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.11.2003 № 1783 «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» (з змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2004 № 312), передбачено застосування при призначенні пенсій за двоскладовою формулою мінімального та максимального розмірів пенсій (з урахуванням цільової грошової допомоги), що встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2003 року № 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій» (відповідно, 50 та 150 гривень), збільшені на 12 відсотків.

- друга частина пенсії за віком (за страховий стаж після 1 січня 2004 року) обчислюється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за формулою, передбаченою частиною першою цієї статті Закону, без обмеження максимальним розміром. Частина пенсії, обчислена за період страхового стажу до 1 січня 2004 року буде проіндексована відповідно до визначеного порядку індексації розмірів пенсій та етапів такої індексації за період до моменту фактичного виходу на пенсію та підсумована з другою частиною пенсії, обчисленою за період страхового стажу після 1 січня 2004 року, і буде виплачуватись застрахованій особі однією сумою.

Згідно із частиною 1 статті 27 вказаного Закону, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

При обчисленні розміру пенсії по першій складовій враховується трудовий стаж, набутий до 01.01.2004, обчислений на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому заробітна плата враховується за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом всієї трудової діяльності і за весь період роботи з 1 липня 2003 року по 31 грудня 2003 року. Розмір цієї частини пенсії не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення» для відповідних категорій пенсіонерів.

При призначенні пенсій відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до пункту 4-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» № 1783 від 20.11.2003, застосовуються мінімальний та максимальний розміри пенсій (з урахуванням цільової грошової допомоги), що встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 № 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій», збільшені на 12 відсотків - 168,00 грн (150,00 грн - максимальний розмір пенсії + 150,00 грн X 12 %), відповідно проводити перерахунок пенсії позивача згідно з вимогами частини другої статті 27 Закону № 1058 недоцільно.

Отже правове регулювання спірних правовідносин змінилось і у зв`язку зі змінами, Закон № 796- XII пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, застосовується лише у разі призначення пенсії на умовах визначених частиною 2 ст. 27 Закону № 1058-ІV.

Розмір пенсії позивача станом на 01.07.2020, визначений на умовах ч. 1 ст. 27 Закону № 1058, становить 6931,13 грн.

Оскільки позивач не виявив бажання перейти на пенсію за віком на умовах частини 2 статті 27 Закону № 1058-ІV, а залишився на пенсії за віком на умовах ч. 1 ст. 27 Закону № 1058-ІV, то відповідач у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин правомірно відмовив позивачу у перерахунку пенсії відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 796-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 2148-УІІІ від 03.10.2017.

Звертає увагу суду, що пенсія позивачу призначена відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, то підстав застосовувати п. 2 ст. 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» немає.

Оскільки, Конституційним Судом України (єдиний орган конституційної юрисдикції в Україні) вищезгадані положення не були визнані неконституційними та такими, що не відповідають Конституції, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» є чинним та наділений юридичною силою, підлягає застосуванню всіма юридичними та фізичними особами.

Оскільки позивач звернулась за перерахунком до управління після набрання чинності змін, внесених до ст. 56 ч. 2 Закону №796-ХІІ, то відповідно ці зміни будуть застосовані при проведенні перерахунку пенсії.

Окрім того, звертає увагу суду на той факт, що за умови проведення перерахунку пенсії позивача відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1058 розмір пенсійної виплати позивача становитиме 2868,00 грн (тобто менше, ніж він отримує на даний час), у тому числі: 2811,06 грн - розмір пенсії за віком за двома складовими, + 56,94 грн - додаткова пенсія як потерпілій особі внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 у розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

З огляду на вищевикладене, проводити перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог частини 2 статті 27 Закону вважає недоцільним.

Отже правове регулювання спірних правовідносин змінилось і у зв`язку зі змінами Закон № 796-XII пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж встановлений частиною 2 ст. 56 цього Закону, з призначенням пенсії на умовах визначених частиною 2 ст. 27 Закону № 1058-ІV.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року по справі №809/627/18 в адміністративному провадженні №К/9901/59503/18.

Оскільки Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ внесено зміни до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, внесені зміни до статті 56 Закону №796-ХІІ, то проводити перерахунок доплати за понаднормовий стаж немає підстав.

Також зазначає, що судом не враховано практику Європейського суду з прав людини щодо дії на зобов`язання, які виникають при внесенні змін у законодавстві.

У справі «Суханов та Ільченко проти України» (рішення від 26.06.2014, п.35) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання» якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (постанова Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 127/24532/16-а, адміністративне провадження №К/9901/32198/18).

Звертає увагу, що у спірних правовідносинах щодо проведення перерахунку пенсії на виконання судового рішення з урахуванням норм частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції, чинній до 11.10.2017) не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже внесені зміни до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо проведення перерахунку пенсії відповідно до частини 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає «законних сподівань» на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію ст. 1 Першого протоколу.

Крім того зазначає, що судом першої інстанції здійснено втручання у дискрецію управління щодо визначення розміру заробітної плати при зобов`язанні здійснити перерахунок за ч.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення та перерахунку пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, вважає, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з визначення розміру заробітної плати, що враховується для обчислення пенсії та при проведенні перерахунку.

Зазначає, що судом першої інстанції не врахований майновий стан відповідача щодо стягнення судового збору та витрати на професійну правничу допомогу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду формуються переважно за рахунок страхових внесків (частини єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) та використовуються на: 1) виплату пенсій, передбачених цим Законом; 2) надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; 3) фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; 4) оплату послуг з виплати та доставки пенсій; 5) формування резерву коштів Пенсійного фонду. Згідно з ч. 2 ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Вважає, що оскільки, державні асигнування спрямовуються лише на виплату пенсій, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не має можливості повернути ОСОБА_1 судові витрати понесені на правову допомогу.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 11.05.1994 (а.с.9).

З 18.03.2008 ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 34).

14.02.2020 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про перерахунок призначеної їй пенсії з урахуванням положень частини другої статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 10).

Відповіді на вказану заяву відповідачем не надано.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції вірно врахував, що основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Згідно з ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Статтею 56 Закону №796-XII встановлені пільги щодо обчислення стажу роботи (служби). Так, згідно з частиною 2 цієї статті, право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.

11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно із пунктом 3 частини другої розділу І якого частину другу статті 56 Закону №796-XII доповнено словами і цифрами: «у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною другою статті 27 Закону №1058-ІV, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-ІV, мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Абзацом 2 цієї частини встановлено, що за кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1% розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 % мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

Системний аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV із урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Іншими словами, норми спеціального закону в даному випадку застосовуються субсидіарно із нормами загального закону, доповнюють і конкретизують їх.

Відповідно до цього, для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, розрахункова величина, визначена у абзаці 2 частини першої статті 28 Закону №1058-ІV (понаднормовий страховий стаж) має пільговий характер і визначена в частині другій статті 56 Закону №796-XII.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 06.02.2018 у справі №560/675/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як уже зазначалося вище, позивач є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4), перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV. У зв`язку з цим, позивач не лише має право на пенсію в повному розмірі як громадянка, віднесена до потерпілих від Чорнобильської катастрофи категорії 4, а й право на збільшення такої пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений в частині другій статті 56 Закону №796-XII, тобто понад 15 років.

При цьому, посилання відповідача на зміну правового регулювання положень ч.2 ст.56 Закону №796-XII у зв`язку із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-VIII, як на правомірність оспорюваних дій, суд вважає необґрунтованими, адже відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, вірним є висновок суду про те, що враховуючи те, що пенсія за віком призначена позивачу в 2008 році, а зміни до ч.2 ст.56 Закону №796-XII внесено 03.10.2017, то в силу вимог ч.1 ст.58 Конституції України такі зміни не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки позивач набула право на відповідний перерахунок пенсії значно раніше, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» від 03.10.2017 №2148-VIII набрав чинності.

Відтак, позивач має право на перерахунок пенсії з збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожний рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 85 процентів заробітку, згідно з частиною 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не доведено, що пенсія позивачу призначена на умовах, інших ніж передбачені у частині другій статті 27 Закону №1058-ІV.

За таких обставин, відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення пункту 3 частини 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» №2148-VIII від 03.10.2017, тим самим неправомірно звузивши існуюче право позивача на соціальний захист, встановлене законом.

Пунктом 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-ІV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.

Отже, цією нормою особі надано право обирати умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, які встановлені загальним Законом №1058-ІV або спеціальним Законом №796-XII.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_1 звертаючись до органу Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії із збільшенням пенсії на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 85% заробітку, фактично обрала умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, встановлені спеціальним законом, тобто Законом №796-XII.

Відповідно до статті 44 Закону №1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Судом також враховано, що у заяві від 14.02.2020 (а.с.10) позивач просить провести виплату пенсії відповідно до ч.2 ст.56 Закону №796-XII із збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 85% заробітку. Вказана заява не містить жодних посилань на норми Закону України «Про звернення громадян», а тому її розгляд відповідачем в порядку зазначеного Закону є необґрунтованим, оскільки прохальна частина заяви позивача містить чітке формулювання бажаного перерахунку її пенсії з посиланням на відповідні законодавчі норми.

З огляду на наведене, вірним є висновок суду про безпідставність твердження відповідача про те, що позивач звернулася із заявою про перерахунок пенсії, яка не відповідає додатку 3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, оскільки це є надмірним формалізмом та призводить до затягнення поновлення порушеного права позивача на отримання пенсії у підвищеному розмірі.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №160/7699/18.

Таким чином, вірним є висновок суду про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області відповідного рішення про перерахунок пенсії або про відмову у перерахунку такої не прийнято, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності під час її розгляду.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не проведення перерахунку пенсії позивачу та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі ч.2 статті 56 Закону України №796-ХІІ.

Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, судом враховано положення частини четвертої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки ОСОБА_1 із відповідною заявою про перерахунок пенсії звернулася до відповідача 14.02.2020, то її порушені права, свободи та інтереси слід відновити з 01.02.2020.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не обґрунтував обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, а позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.

Щодо доводів апелянта про безпідставність часткового задоволення вимоги про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000 гривень, колегія суддів зазначає наступне.

Вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частинами 5-7 статті 134 КАС України передбачено розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною дев`ятою статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів також зазначає, що вимогами ч. 7 ст. 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, на підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги від 10.07.2020 №117, укладений між Адвокатським об`єднанням «Ваше право» та ОСОБА_1 , додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 10.07.2020 №117 від 28.09.2020, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 28.09.2020, квитанцію до прибуткового касового ордера №009 від 28.09.2020 у сумі 3000,00 грн.

При цьому, відповідач у відзиві на позовну заяву від 11.11.2020 вх. № 36504/20 (а.с. 28-30) заперечив щодо співмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Відтак, вірним є висновок суду про те, що враховуючи складність справи (справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін), час, який об`єктивно був витрачений адвокатом на надання послуг та їх обсяг, а також заперечення відповідача, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Виходячи із зазначеного вище суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року по справі № 460/7694/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді В. В. Ніколін
О. О. Большакова