Справа № 360/1989/21
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

08 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1989/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Борзаниця С.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі також - позивач), в інтересах якого звернувся адвокат Грушевий Юрій Віталійович (далі також - представник позивача), до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі також - відповідач, УПФУ в м. Сєвєродонецьку), відповідно до якої просить:

- скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03.03.2021 № 1586/2021 про відмову в перерахунку пенсії;

- зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2021 про перерахунок пенсії з урахуванням надання архівних довідок за № 267, 268, 269 від 22.11.2019 за період з 25.08.1987 по 11.07.1991 та за період з 01.10.1992 по 22.12.2002.

Також просить стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку 60-ти років та відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має право на отримання пенсії за віком. Страховий стаж складає 39 років.

25.02.2021 позивач звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою про перерахунок пенсії за віком згідно зі статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підтвердження наявного стажу було подано довідки про заробітну плату, які подаються для перерахунку пенсії, видані Луганським державним університетом імені Володимира Даля за № 267, 268, 269 від 22.11.2019 за період з 25.08.1987 по 11.07.1991 та за період з 01.10.1992 по 22.12.2002.

03.03.2021 відповідачем було відмовлено позивачу в перерахунку пенсії на підставі наданих додаткових документів у зв`язку з тим, що надані позивачем довідки видані Луганським Національним Університетом імені Володимира Даля, що розташований на тимчасово окупованій території, де не здійснюють діяльність державні установи України та, відповідно, пенсійний фонд не має змоги перевірити надані документи.

Позивач вважає, що рішення УПФУ в м. Сєвєродонецьку відповідача від 03.03.2021 № 1586/2021 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, внаслідок чого змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідач заперечував проти задоволення вимог, про що подав відзив на позовну заяву (арк. спр. 48-50), в якому зазначив таке.

25.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з більшого заробітку відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», додаючи до заяви про заробітну плату від 22.11.2019 № 267, 268, 269, які видані Державною освітньою установою вищої професійної освіти «Луганський національний університет імені Володимира Даля».

Рішенням управління від 03.03.2021 № 1586/2021 ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю законних підстав для проведення перерахунку пенсії.

Обов`язковою умовою для перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період по 30 червня 2000 року є наявність первинних документів, які підтверджують нараховані суми заробітної плати, які не були додані ОСОБА_1 до заяви від 25.02.2021.

Відсутність первинних документів, на підставі яких видається довідка про заробітну плату, не дає право для врахування довідки при проведенні перерахунку пенсії.

Відповідно до даних трудової книжки позивача, він з 25.08.1987 по 01.07.1991 працював у Ворошиловградському машинобудівельному інституті «Іскра», а з 01.10.1992 по 29.12.2002 науково-дослідному та проектно - конструкторському інституті «Іскра».

Разом із тим, довідки про заробітну плату від 22.11.2019 №267-269 видані Державною освітньою установою вищої професійної освіти «Луганський національний університет імені Володимира Даля», який розташований за адресою: м. Луганськ, кв. Молодіжний, 20 а. Тобто, довідки, видані підприємством, яке не є правонаступником Ворошиловградського машинобудівельного інституту «Іскра» та науково - дослідного та проектно - конструкторського інституту «Іскра» та не є архівною установою.

У довідках зазначено, що Державною освітньою установою вищої професійної освіти «Луганський національний університет імені Володимира Даля» є розпорядником документів тривалого зберігання Східноукраїнського національного університету імені Володимира Даля, проте поняття «розпорядник документів тривалого зберігання» у законодавстві України відсутнє.

Проте, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням Східноукраїнського національного університету імені Володимира Дали є м. Сєвєродонецьк, просп. Центральний, 59а.

Отже, відповідач не може прийняти до уваги довідки, видані у 2019 році ніби - то підприємством, де працював позивач, оскільки Східноукраїнський національний університет імені Володимира Дали перереєстровано на території, підконтрольній українській владі.

Просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії, відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 17.05.2021 після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (арк. спр. 43-44).

Сторони у судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, просили розглянути справу без участі представників (арк. спр. 50, 66).

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки сторони про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином, відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) є внутрішньо переміщеною особою, зареєстроване місце: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка від14.11.2014 № 433 (арк. спр. 7).

Позивач з 25.03.2021 є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням (арк. спр. 8).

19.09.2018 позивач звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку із заявою про призначення пенсії, яка була призначена за віком з 01.10.2018 (арк. спр. 54, 55).

Загальний стаж позивача складає 39 р. 05 міс. 02 дн. (арк. спр. 55).

25.02.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з наданням додаткових документів, а саме: перерахунку пенсії згідно довідок про заробітну плату за період з 25.08.1987 по 11.07.1991 та період з 01.10.1992 по 29.12.2002 (арк. спр. 56-57).

До заяви додані документи: паспорт НОМЕР_2 , довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 919-433 від 01.03.2018, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 267, 268, 269 від 22.11.2019, виданими Державною освітньою установою вищої професійної освіти «Луганським Національним університетом імені Володимира Даля» (арк. спр. 23-25, 58-62).

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку від 03.03.2021 № 1586/2021 ( ОСОБА_1 ) на підставі статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відмовлено позивачу в перерахунку пенсії за заявою від 25.02.2021 на підставі довідок про заробітну плату №№ 267, 268, 269 від 22.11.2019 за період 25.08.1987 по 11.07.1991 та за період з 01.10.1992 по 29.12.2002, в зв`язку з відсутністю законних підстав для здійснення перерахунку (арк. спр. 9-10, 63-64).

Згідно записів трудової книжки серія НОМЕР_3 від 18.04.1977 ОСОБА_1 у період з 25.08.1987 по 01.07.1991 працював у Ворошиловградському машинобудівельному інституті «Іскра», з 01.10.1992 по 29.12.2002 - науково-дослідному та проектно - конструкторському інституті «Іскра» (арк. спр. 26-31, 58-62).

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом визначається Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон № 1058).

В силу пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, у тому числі, пенсія за віком ( пункт 1 частини першої статті 9 Закону №1058).

Статтею 26 Закону №1058 визначені умови призначення пенсії за віком.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Тобто, Законом №1058 передбачено, що як для призначення, так і для перерахунку пенсії особа повинна звернутися із відповідною заявою та необхідними документами особисто або через представника до територіального органу Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).

В силу пункту 1.7 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, «письмово повідомляє заявника» про те, які документи «необхідно подати» додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви (абзац третій пункту 1.7 розділу І Порядку).

Пунктом 2.1. розділу ІІ Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком, серед інших, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі також - Порядок № 637).

Абзацом другим пункту 1 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Згідно пункту 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Абзацом першим пункту 17 Порядку № 637 визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

В свою чергу, пункт 18 Порядку № 637 передбачає, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Пунктом 3.3. розділу ІІІ Порядку № 22-1 визначено, що саме «орган, що призначає пенсію», надає роз`яснення особам з питань призначення та виплати пенсій.

Пункт 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 також визначає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Натомість, відповідач проігнорував вище зазначені нормативно визначені вимоги для належного прийняття та розгляду документів щодо призначення пенсії позивачу.

З урахуванням положень пункту 4.7. розділу ІV Порядку № 22-1 саме відповідач як орган, що призначає пенсію, повинен спочатку всебічно, повно і об`єктивно розглянути усі подані документи, на підставі пункту 3.3. розділу ІІІ вказаного Порядку надати необхідні роз`яснення, і лише після цього вирішувати питання про наявність чи відсутність права особи на одержання пенсії.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач належним чином не оцінював подані позивачем документи, не надавав необхідних фахових роз`яснень (порушення п. 3 Порядку № 637), не пропонував в рамках наданих повноважень (п. 3.3. Порядку № 22-1) можливість виклику до пенсійного органу свідків (пункти 17, 18 Порядку № 637).

Натомість, судом встановлено, що трудова книжка позивача має необхідні дані за спірний період, які свідчать, що з 25.08.1987 по 01.07.1991 позивач працював у Ворошиловградському машинобудівельному інституті «Іскра», а з 01.10.1992 по 29.12.2002 науково-дослідному та проектно - конструкторському інституті «Іскра».

Головним документом, який підтверджує стаж та характер роботи, є трудова книжка, з якої можливо встановити, що позивач має необхідний стаж. Отже, УПФУ в м. Сєвєродонецьку не доведено правомірність прийняття свого рішення щодо відмови в перерахунку пенсії за віком позивачу, у зв`язку з чим, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Позивачем до заяви від 25.02.2021 про перерахунок пенсії надані довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 267, 268, 269 від 22.11.2019, видані Державною освітньою установою вищої професійної освіти «Луганським Національним університетом імені Володимира Даля» (арк. спр. 23-25).

Посилання відповідача на ті обставини, що він вважає недійсними довідки про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 № 267, 268, 269 від 22.11.2019, оскільки вони видані підприємством, яке знаходиться на тимчасово не підконтрольній українській владі території, є незмістовними з таких підстав.

За встановлених обставин до спірних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для повторного розгляду заяви позивача від 25.02.2021 про перерахунок пенсії з урахуванням надання архівних довідок за № 267, 268, 269 від 22.11.2019 за період з 25.08.1987 по 11.07.1991 та за період з 01.10.1992 по 22.12.2002.

Як наслідок, в наявності підстави для визнання протиправним та скасування судом рішення відповідача від 03.03.2021 № 1586/2021 про відмову позивачу в перерахунку пенсії.

На підставі вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 6000,00 грн.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Аналіз положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 КАС України, яка не обмежує розмір таких витрат.

За змістом пункту 1 частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (пункт 2 частини третьої статті 134 КАС України).

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, частиною п`ятою статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, законодавець визначив, що обов`язок доведення не співмірності витрат покладається саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами та при наявності зазначеного положення суд розглядає питання співмірності витрат.

Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, в якому серед іншого щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу зазначено таке (арк. спр. 49 зв. бік-50).

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосудця в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно якої національні судії повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі Брайєн проти Об`єднаного Королівства (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі Путтер проти Болгарії (Putter v. Bulgaria № 38780/02).

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі East/West Alliance Limited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі Ятрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), №31107/96).

Правова (правнича) допомога це надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення.

Відповідач заперечує проти покладення на відповідача витрат на правничу допомогу.

Представником позивача на підтвердження оплати послуг адвоката надано дублікат квитанції від 02.12.2020 № Р24А834254518А11102 про оплату послуг адвоката ОСОБА_1. в сумі 6000,00 грн (арк. спр. 13).

02.12.2020 укладено угоду про надання правової допомоги № 19 між адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», від імені якого на підставі Статуту діє керуючий Грушевий Юрій Віталійович (надалі - адвокат), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (надалі - клієнт) з іншої сторони (арк. спр. 1).

Підпунктом 4.1 пункту 4 Договору визначено, що клієнт сплачує грошові кошти у вигляді авансування витрат в розмірі 6000,00 грн в момент підписання договору.

Відповідно до довідки від 04.04.2021 б/№ про кількість витрачених годин роботи адвоката згідно з договору від 02.12.2020 № 19 згідно з даного договору адвокат прийняв на себе обов`язки вчинити дії щодо надання консультацій та складання позовної заяви з питань захисту інтересів Клієнта в суді щодо неправомірних дій органу Пенсійного фонду України з питання невиплати належної суми пенсії. На виконання даного Договору адвокатом було витрачено: 3 години для надання консультації та ознайомлення з матеріалами; 3 години для підготовки та подачі позовних матеріалів до суду. Таким чином, адвокатом було витрачено 6 годин для надання юридичних послуг ОСОБА_1 . Згідно з договору про надання правової допомоги попередньо обумовлена вартість послуг складає 6000 грн., які клієнт оплатив у момент підписання договору (арк. спр. 14).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України, від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України, від 30 березня 2004 року у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі East/West Aliance Limited проти України), обгрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Враховуючи викладене, а також заперечення відповідача проти покладення на відповідача витрат на правничу допомогу, суд на підставі частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визнає неспівмірним розмір витрат на оплату послуг адвоката, які заявлені по даній справі у розмірі 6000 грн, оскільки справа не є складною, адвокат не приймав участі при розгляді справи у суді, та вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 1000 грн.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн (арк. спр. 22).

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 139, 241-246, 250, 262, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (ідентифікаційний код: 21792459, місцезнаходження: 93400, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9) про скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 03.03.2021 № 1586/2021 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2021 про перерахунок пенсії з урахуванням наданих архівних довідок за № 267, 268, 269 від 22.11.2019 за період з 25.08.1987 по 11.07.1991 та за період з 01.10.1992 по 22.12.2002.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 1000, 00 грн (одна тисяча гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Борзаниця