Справа № 280/2629/21
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 червня 2021 року Справа № 280/2629/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача, щодо не виплати пенсії ОСОБА_1 згідно до закону України " Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб, звільнених з військової служби " за поданою заявою від 30.07.2020 протиправною та дискримінаційною та зобов`язати відповідача виплатити на визначений позивачем банківський рахунок усі не отримані позивачем пенсійні виплати, з урахуванням всіх підвищень, з 30.07.2020 до фактичного виконання відповідачем рішення по цій справі та подовжити виплату пенсії позивачу за вислугою років згідно до закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та деяких інших осіб, звільнених з військової служби" довічно.

В обґрунтування позовних вимог позивачем, зазначено, що він до 22.01.2008 отримував пенсію як інвалід війни, як ветеран органів внутрішніх справ. В березні 2014 року знявся з обліку за місцем реєстрації у Запорізькому районі Запорізької області з переєстрацією до АР Крим за допомогою електронної бази ОВІР України без виїзду за кордон. 20.07.2014 він особисто звернувся до органу Пенсійного фонду України про надання на руки пенсійної справи у зв`язку зі зміною місця проживання, у зв`язку з чим виплати були припинені. 04.11.2014 знову зареєструвався за адресою АДРЕСА_1 . Після 2019 року звернувся до пенсійного фонду з заявою про поновлення пенсійних виплат, проте отримував відмови у зв`язку з відсутністю пенсійної справи. Вказує, що пенсійну справу у паперовому вигляді було ним втрачено 20.07.2020 він повторно звернувся до відповідача із заявою про поновлення пенсії з наданням копій документів, що відсутні в електронній справі. Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача у поновленні пенсії, просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.04.2021 відкрито провадження у справі №280/2629/21; ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач позов не визнав, надав письмовий відзив до суду 28.04.2021 (вх.№24360), в якому вказує, що з 31.08.2014 виплата пенсії позивачу на території України була припинена на підставі його заяви у зв`язку з надходженням запиту про направлення пенсійної справи для призначення пенсії до м. Євпаторія (Республіка Крим). Після звернення позивача до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії 30.07.2020, відповідачем зроблено відповідний запит до управління пенсійного фонду Російської Федерації. 16.03.2021 на адресу Управління надійшов лист від 25.05.2021 від Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Севастополю, відповідно до якого зазначено, що з 01.01.2015 і по теперішній час позивач отримує пенсію на території Російської Федерації. Таким чином, оскільки міжнародними нормами передбачено виплату пенсії на території лише однієї з держав, а позивач отримує пенсію на території Російської Федерації, поновлення виплати йому на території України є протиправним. У задоволенні позову просить відмовити.

29.04.2021 позивач надав до суду відповідь на відзив (вх. №24623), відповідно до якого зазначає, що викладені у відзиві аргументи є безпідставними та не відповідають суті судового позову. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

За приписами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Враховуючи приписи пункту 2 частини першої статті 263 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши наявні матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд з`ясував наступне.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 12.06.2008 є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до Посвідчення серії НОМЕР_3 від 11.01.2021 ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів органів внутрішніх справ.

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання від 29.01.2018 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10.06.2015 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 . Вказана інформація підтверджується також Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання станом на 13.02.2018.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , що видане 11.06.2008 Пенсійним фондом України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію за віком.

Згідно Посвідчення №86/11549 від 17.02.1999 ОСОБА_1 призначено з 10.02.1999 пенсію за вислугою років по інвалідності згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ».

На звернення позивача від 29.07.2020 за №ВЕБ-08001-Ф-С-20-045493 щодо пенсійного забезпечення, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області овідомило, що з 10.02.1999 заявник отримував пенсію за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». З 23.01.2008 заявник перейшов на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З 01.09.2014 у зв`язку з виїздом на ПМП пенсійна справа надіслана за новою адресою до АР Крим м. Євпаторія. Питання про поновлення пенсії за вислугу років буде розглянуто після повернення встановленим порядком пенсійної справи з АР Крим.

На звернення позивача від 14.12.2020 №ВЕБ-08001-Ф-С-20-073277 щодо пенсійного забезпечення, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.01.2021 повідомило, що з 10.02.1999 по 22.01.2008 заявник отримував пенсію за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». На підставі поданої заяви з 23.01.2008 заявника було переведено на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку заявник отримував до 31.08.2014 (включно). За запитом управління Пенсійного фонду Республіки Крим в м. Євпаторія від 14.08.2014 №3015/04-28 та на підставі особисто поданої заяви від 20.08.2014, Управлінням ПФУ в Запорізькій області було видано пенсійну справу на руки. Питання щодо поновлення пенсії на території України буде розглянуто після повернення встановленим порядком пенсійної справи з АР Крим.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо поновлення пенсії, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Законі України "Про пенсійне забезпечення", яким встановлено порядок та виплата пенсії.

Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Частиною 2 ст. 49 Закону № 1058-IV встановлено, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до п.4.1, п.4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів. Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Таким чином, для поновлення виплати пенсії передбачено подання відповідною особою заяви за встановленою формою, за результатами розгляду якої орган Пенсійного фонду приймає рішення про поновлення виплати пенсії або про відмову в поновленні її виплати.

Заява про призначення пенсії з усіма поданими документами та рішенням про призначення пенсії зберігаються в окремій пенсійній справі на кожного пенсіонера. Пенсійні справи зберігаються в органах, що призначають пенсії, за місцем проживання (реєстрації) або за місцем перебування пенсіонерів. (п. 4.8 Порядку № 22-1).

Згідно п. 1.7 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Згідно п. 4.12 Порядку № 22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Згідно з абзацем 4 пункту 1.5 Порядку № 22-1 - заява на запит пенсійної справи подається особисто пенсіонером до органу, що призначає пенсію за новим місцем проживання.

Отже, для того, щоб врахувати всі відомості, які знаходяться в пенсійній справі позивача необхідно витребувати пенсійну справу від пенсійного органу, що призначав пенсію. Витребування пенсійної справи здійснюється за умови подання пенсіонером особисто або його законним представником заяви на запит пенсійної справи.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Стаття 7 Угоди передбачає, що при переселенні пенсіонера в межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія такого ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера.

Як слідує з адміністративної справи, листом від 31.08.2020 за вих. №0800-0317-10/43403 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направлено лист до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Ставропольському краю, відповідно до якого зазначає, що у зв`язку зі зміною місця проживання пенсіонера МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить направити його пенсійну справу для продовження виплати пенсії.

17.11.2020 за вих. №0800-0317-10/61244 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направлено лист до Управління Пенсійного фонду Російської Федерації по Ставропольському краю, відповідно до якого зазначає, що у зв`язку зі зміною місця проживання пенсіонера МВС ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просить вдруге направити його пенсійну справу для продовження виплати пенсії.

Листом від 25.02.2021 Управлінням Пенсійного фонду Російської Федерації по м. Ставрополю Ставропольського краю надало довідку на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 (страховий номер індивідуального особового рахунку НОМЕР_4 станом на 19.02.2021 встановлено пенсію з 01.01.2015.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. № 25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону № 1058 конституційне право на соціальний захист поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

У п. 51 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пічкур проти України", яке набуло статусу остаточного 07.02.2014 р., та яке за приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, зазначено що право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України. Дійсно, заявник, який був економічно активним в Україні з 1956 до 1996 року, мав право на отримання пенсії після закінчення трудової діяльності та, як це передбачалося національним законодавством на час події, він знову отримував би свою пенсію після повернення в Україну. Тому, заявник перебував у відносно схожій ситуації із пенсіонерами, які проживали в Україні, щодо самого права на отримання пенсії.

Відповідно до п. 54 вказаного рішення наведених вище міркувань достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 2 ст. 6 КАС України визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Отже, враховуючи наведене, а також обставини справи щодо тимчасового зняття з реєстрації позивача у Запорізькій області у 2014 році, останій як громадяни України, вправі користуватися всіма своїми конституційними правами, у тому числі, і правом на пенсійне забезпечення.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058 пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що у 2014 році виплату пенсії позивачу припинено за його власною заявою у зв`язку зі зміною місця проживання, а пенсійну справу видано на руки позивача особисто для подальшого передання до органів Пенсійного фонду АР Крим.

Пунктом 1.7 Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Зі змісту наведених норм законодавства у сукупності, слідує, що позивач як громадянин України має право на виплату призначеної йому пенсії, проте поновлення виплати пенсії здійснюється не автоматично, а передбачає виконання дій, пов`язаних з її поновленням, зокрема, подання заяви про поновлення виплати пенсії та відповідних документів, перевірки інформації, що надана заявником.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (пункт 4.1 Порядку № 22-1).

Згідно з пунктом 2.8. Порядку № 22-1 поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо поновлення виплати позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у поновленні виплати пенсії не прймалась, а не виплата пенсії обґрунтована необхідністю повернення пенсійної справи до Управління.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання бездіяльності відповідача щодо не виплати пенсії протиправною є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах справи мітяться докази щодо вчинення дій щодо розшуку справи для подальшого вирішення питання про поновлення пенсії.

Відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 № 13-1, зарвеєстроаною в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 р. за № 991/27436, електронна пенсійна справа - сукупність інформації, яка обробляється на базі централізованих інформаційних технологій у формі електронних даних для забезпечення призначення/перерахунку та виплати пенсій, формується та ведеться відповідно до вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", «Про електронні довірчі послуги» та "Про захист персональних даних", включаючи обов`язкову інформацію про паспортні дані пенсіонера та його місце проживання; копії документів, на підставі яких призначено пенсію (щомісячне довічне грошове утримання, допомогу на поховання тощо) та проводиться її виплата; іншу інформацію, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати з часу її призначення до закриття пенсійної справи.

Відповідачем не надано належних доказів відсутності електронної пенсійної справи.

З огляду на вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, оскільки відповідачем у встановлені Порядком №22-1 не прийнято відповідне рішення з питань поновлення пенсії, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 30.07.2020 відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Згідно частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 243, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-Б, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про поновлення виплати пенсії від 30.07.2020 та прийняти рішення відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

В решті позвних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 08.06.2021.

Суддя О.О. Артоуз