Справа № 380/11025/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Про відмову у зміні способу виконання судового рішення

03 червня 2021 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої-судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Гавінської М.В.,

представників заявника Ожибка П.І., Смолинець М.М.,

заінтересовані особи не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про зміну способу виконання рішення суду у справі № 380/11025/20 за позовом ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України, про стягнення суддівської винагороди,

в с т а н о в и в :

рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі № 380/11025/20 задоволено позов ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України, про стягнення суддівської винагороди. Стягнуто з Восьмого апеляційного адміністративного суду на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з квітня по серпень 2020 року включно у розмірі 391 932 (триста дев`яносто одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) гривні 66 копійок з утриманням із цієї суми, що підлягає виплаті, передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати суддівської винагороди в межах стягнення суми за один місяць.

25.05.2021 на розгляд суду від Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області надійшла заява про зміну способу виконання рішення суду у справі № 380/11025/20, в якій просить змінити спосіб виконання вказаного рішення, а саме: стягнути за рахунок бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів» на користь ОСОБА_1 суддівську винагороду за період з квітня по серпень 2020 року включно у розмірі 391932,66 грн з утриманням з цієї суми, що підлягає виплаті, передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до частини 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника.

У судовому засіданні представники заявника заяву про зміну способу виконання рішення суду у справі № 380/11025/20 підтримали, просили таку задовольнити.

Позивач у судове засідання не прибув, 26.05.2021 подав клопотання про розгляд заяви про зміну способу виконання рішення суду за його обов`язковою участю, повідомив, що перебуває у черговій відпустці.

02.06.2021 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд заяви про зміну способу виконання рішення суду без участі Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Враховуючи, що відповідно до частини 2 статті 254 КАС України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду, суд вирішив розглянути заяву у відсутності учасників справи, які не прибули у судове засідання.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зміни способу виконання судового рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3 статті 378 КАС України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями частин 1, 2 статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Аналогічне положення закріплено в частині першій статті 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин 1-3 статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання.

З 01.01.2013 набрав чинності Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI, нормами якого встановлені гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

За змістом частини 1 статті 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державний орган, державне підприємство, установа, організація, юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства .

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Так, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів відповідно до Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215 є Державна казначейська служба України (Казначейство).

Згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Аналіз наведених правових норм в сукупності дає підстави для висновку, що Державна казначейська служба України як центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів є встановленою Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» особою здійснювати гарантоване державою забезпечення виконання рішень суду способом безспірного списання коштів з рахунку боржника (державного органу, державного підприємства або підприємства, примусова реалізація майна якого забороняється) у визначених Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» випадках та з урахуванням установлених ним особливостей за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.05.2020 у справі № 200/7261/13-ц (пункт 38).

Представники заявника, обґрунтовуючи належність звернення стягувача до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, а відтак, звернення остатнього до суду з заявою про зміну способу виконання рішення суду, покликаються на пункт 24 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08 2011 № 845 (далі Порядок № 845), відповідно до якого стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його місцезнаходженням документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку.

У контексті зазначеного варто зауважити, що Порядок № 845 затверджений відповідно до пункту 9 розділу VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, яким, у свою чергу, встановлено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно Казначейством України. Зазначені рішення передаються до Казначейства України для виконання.

Безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

При цьому, згідно з імперативною нормою Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI, яким визначені особливості виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу, стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду (частина 2статті 3).

З огляду на викладене, вбачається не відповідність норм постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» нормам Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI.

Разом з тим, виходячи з ієрархії нормативно-правових актів за їхньою юридичною силою, у разі колізій між нормами закону і підзаконного нормативно-правового акту діють норми закону.

Відтак, саме Державна казначейська служба України є виконавцем рішень суду про стягнення коштів державного бюджету, боржником за якими є державний орган, що передбачено Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Про беззаперечність такого твердження свідчить також і правова позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 07.10.2020 у справі № 822/743/16 за позовом діючого судді, на користь якого Красилівським районним судом прийнято рішення про стягнення коштів компенсації втрати частини суддівської винагороди з державного органу (Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Хмельницькій області), згідно з якою колегія суддів дійшла висновку про те, що «ОСОБА_1 було за належністю направлено виконавчий лист № 677/1254/15-а, виданий Красилівським районним судом, за яким боржником є державний орган до Державної казначейської служби України, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", саме Державна казначейська служба України в даному випадку повинна була виконати рішення суду шляхом списання коштів з рахунків державного органу, а в разі відсутності у державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.».

Таким чином, враховуючи, що згідно з рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 у справі № 380/11025/20 за позовом ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду про стягнення суддівської винагороди, боржником є державний орган, зміна способу виконання цього рішення відповідно до частини 1 статті 378 КАС України можлива за заявою стягувача, яким є ОСОБА_1 або виконавця, яким у силу Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» є Державна казначейська служба України, на яку як на центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, покладено виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Натомість, з заявою про зміну способу виконання рішення суду звернулося територіальне управління Державної казначейської служби України, що не передбачено гіпотезою правової норми статті 378 КАС України, оскільки таке не є виконавцем рішення суду у контексті цих правовідносин, що у свою чергу виключає задоволення такої заяви.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 295, 297, 378, п. 3 розділу «Прикінцеві положення», підп. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в :

у задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про зміну способу виконання рішення суду у справі № 380/11025/20 за позовом ОСОБА_1 до Восьмого апеляційного адміністративного суду, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державної судової адміністрації України, про стягнення суддівської винагороди, відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.06.2021.

Суддя Сидор Н.Т.