Справа № 826/2869/18
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2869/18 Суддя (судді) першої інстанції: Клименчук Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК Інвест» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРК Інвест» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 15.11.2017 №, №, податкову вимогу від 01.02.2018 №13873-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 01.02.2018 №13873-17.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем безпідставно нараховано штрафні санкції за порушення граничного строку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки після подання позивачем уточнюючого звіту, яким виправлено технічну помилку.

Крім того, на думку позивача, податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу прийнято відповідачем передчасно, оскільки грошове зобов`язання на дату їх складання є неузгодженим у зв`язку із адміністративним оскарженням податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 15.11.2017 №, №.

Визнано протиправною та скасовано податкову вимогу, складену Головним управлінням ДФС у м. Києві від 01.02.2018 №13873-17.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у м. Києві про опис майна у податкову заставу від 01.02.2018 №13873-17.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки позивачем суми грошового зобов`язання, задекларовані у податковій декларації від 19.04.2017 були сплачені 27.04.2017, тобто з затримкою сплати, відтак контролюючим органом було правомірно винесено податкове повідомлення-рішення.

Як наслідок, апелянт звертає увагу на те, що ним було прийнято податкову вимогу від 01.02.2018 №13873-17 та рішення про опис майна від 01.02.2018 №13873-17, які є законними та не підлягають скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що з метою виправлення технічної помилки позивачем було подано уточнюючу декларацію, при цьому сума розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не змінювалось, що свідчить про безпідставність нарахування штрафу за затримку сплати такого пожатку.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ТРК Інвест» має у власності два нежитлових приміщення у м. Києві по вул. Гарматна, 4 та по вул. Дніпропетровська, 22.

26 січня 2016 року позивачем подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік.

Разом з тим, у вказаній декларації (колонка 2) позивачем допущено технічну помилку шляхом зазначення коду 3 (інший об`єкт житлової нерухомості) та в рядку 7 задекларовано річну суму податкового зобов`язання 70601,84 грн.

У свою чергу, 11.02.2016 ТОВ «ТРК Інвест» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік, у якій зменшено розмір податкового зобов`язання.

Крім того, 20.04.2017 позивачем подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік, у якій виправлено значення типу об`єкта нерухомості шляхом зазначення коду 9, річну суму податкового зобов`язання вказано 70601,84 грн.

У подальшому, Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності сплати до бюджету податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ТОВ «ТРК Інвест», за результатами якої складено акт від 26.10.2017 №2197/26-15-13-01/35946820.

Відповідно до висновків вказаної перевірки контролюючим органом встановлено порушення граничного строку сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та як наслідок прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.11.2017 №0, яким за затримку сплати податку на 8 календарних днів до позивача застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 387,92 грн. та від 15.11.2017 №194881301, яким за затримку сплати податку на більше, ніж 30 календарних днів до позивача застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 14120,36 грн.

Крім того, Головним управлінням ДФС у м. Києві 01.02.2018 складено податкову вимогу №13873-17 на суму 14508,28 грн та того ж дня прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «ТРК Інвест» у повному обсязі сплачено суму визначеного у декларації податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується копіями платіжних доручень, тому підстави для винесення податкових повідомлень-рішень - відсутні.

З огляду на встановлення протиправності вказаних податкових повідомлень-рішень, наявні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 01.02.2018 №13873-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 01.02.2018 №13873-17.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

З 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №71-VIІI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), було введено новий вид податку для громадян України, яким передбачено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі, нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його частка.

Водночас, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі, їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності (п.п. 266.3.1, п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Згідно п.п. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

З наведених норм Податкового кодексу України вбачається, що підставою для нарахування та сплати податку на нерухоме майно є право власності на відповідну житлову та/або нежитлову нерухомість. При цьому, об`єктом оподаткування може бути як об`єкт нерухомості в цілому, так і його частка. Якщо особа володіє об`єктом на умовах спільної часткової власності (або спільної сумісної власності об`єкта, поділеного в натурі), то й сплачувати податок буде за належну їй частку, а перебування об`єкта житлової нерухомості у спільній сумісній власності може покладати обов`язок щодо сплати податку на нерухоме майно на одного з таких співвласників виключно за їх домовленістю.

У відповідності до підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України податкове зобов`язання із податку на нерухоме майно, відмінне від змеленої ділянки за звітний рік з податку сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Згідно з пунктом 46.1 статті 46 Податкового кодексу України податкова декларація, розрахунок - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Як зазначено у пункті 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

У силу вимог п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У свою чергу, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу (п. 126.1 ст. 126 ПК України).

Таким чином, у Податковому кодексі України під відповідальністю за несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання розуміється застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів).

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ТРК Інвест» у повному обсязі сплачено суму визначеного у декларації податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підтверджується копіями платіжних доручень.

Разом з тим, у вказаній декларації (колонка 2) позивачем допущено технічну помилку шляхом зазначення коду 3 (інший об`єкт житлової нерухомості) та в рядку 7 задекларовано річну суму податкового зобов`язання 70601,84 грн.

У свою чергу, 20.04.2017 позивачем подано уточнюючу податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2016 рік, у якій виправлено значення типу об`єкта нерухомості шляхом зазначення коду 9, річну суму податкового зобов`язання вказано 70601,84 грн.

Разом з тим, відповідач, зважаючи на вказані обставини, вважає, що у інтегрованій картці платника податку виникла заборгованість, яку погашено шляхом подання уточнюючої декларації та подання уточнюючої декларації розцінено як сплату грошового зобов`язання.

Так, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету.

Якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог ст. 50 ПК України, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 ст. 126 ПК. Із поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

У даному випадку, оскільки позивачем шляхом подання уточнюючої декларації лише змінено категорію нерухомого майна, при цьому сума податку за 2016 рік становить 70601,80 грн., яку сплачено позивачем у повному обсязі згідно наданих платіжних доручень, подання уточнюючої податкової декларації позивачем не є способом сплати грошових зобов`язань або погашенням податкового боргу платника податків в розумінні норм Податкового кодексу України.

З огляду на вказане, у відповідача були відсутні підстави для визначення ТОВ «ТРК Інвест» штрафних санкцій за затримку сплати узгодженого грошового зобов`язання, тому застосування штрафних (фінансових) санкцій до позивача за порушення граничного строку сплати грошового зобов`язання шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 15.11.2017 №, №, є неправомірним, тому такі рішення підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкової вимоги від 01.02.2018 №13873-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 01.02.2018 №13873-17, суд зазначає наступне.

Згідно із підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Пунктом 59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до абзацу 1 п.59.3 ст.59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

На виконання вимог п.59.1 статті 59 ПК України позивачу направлена податкова вимога на суму 14508,28 грн. та того ж дня прийнято рішення про опис майна у податкову заставу.

У відповідності до пункту 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Статтею 88 Податкового кодексу України передбачено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

У відповідності до підпункту 89.1.1 пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг (пункт 89.3 статті 89 Податкового кодексу України).

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації.

Враховуючи, що відповідачем сформовано оскаржувану податкову вимогу та прийнято оскаржуване рішення про опис майна платника податку у податкову заставу в зв`язку з наявністю в інтегрованій картці платника податків податкового боргу з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі податкових повідомлень-рішень від 15.11.2017 №, №, які судом визнано протиправними та скасовано, вказане свідчить про наявність підстав для задоволення вказаних позовних вимог, оскільки такі рішення є похідними від позовних вимог про визнання протиправними і скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук