Справа № 280/6900/20
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2021 року м. Дніпросправа № 280/6900/20

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року (суддя 1-ї інстанції Стрельнікова Н.В.) у справі №280/6900/20 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про стягнення недоотриманої суддівської винагороди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, Державної судової адміністрації України, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, в якому просила стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна Судова адміністрації України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь позивача матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 у розмірі 191601,13 грн. заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.

В обґрунтування позовних вимог посилається, що обіймає посаду судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області. Зазначає, що Кабінет Міністрів України постановою від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установив з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, дію якого, продовжено на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 за №392. Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ, чинним з 18.04.2020 р., Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 р. №294-1Х доповнено статтею 29, якою установлено обмеження щодо нарахуванні суддівської винагороди у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України та нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. У зв`язку із чим, позивачу з 18.04.2020 по 28.08.2020 було обмежено і не виплачено суддівську винагороду на загальну суму 191601,13 грн. Між тим, Конституційний Суд України рішенням від 28.08.2020 р. №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №94-ІХ зі змінами. Позивач вважає, що прийняття Державою неконституційного правового акту та невиплата суддівської винагороди в повному обсязі завдало майнової шкоди.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодившись з рішенням суду подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції, що збитки у вигляді недоотриманої суддівської винагороди заявлені позивачем не можуть бути відшкодовані в порядку ст. 25 Бюджетного кодексу України за рахунок коштів державного бюджету, оскільки не належать до складу реальних збитків є необгрутованими з огляду на те, що судом не було застосовано до спірних правовідносин норми прямої дії ч. 3 ст. 152 Конституції України і неправомірно відмовлено позивачу у задоволенні позову.

Від Державної судової адміністрації України та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в яких останні просять залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

На виконання завдання Державної казначейської служби України щодо уповноваження представляти її інтереси у даній справі, від Головного управління Державної казначейської служби у Запорізькій області надійшло клопотання про розгляд справи за наявними у справі матеріалами та, зокрема, управління повідомило, що в матеріалах справи знаходиться відзив Державної казначейської служби України від 18.11.2020 року на позовну заяву і Державна казначейська служба України підтримує позицію, викладену у вказаному відзиві.

Сторони повідомлені про день розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать встановлені обставини справи, постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 21.10.2010 № 2637-VІ ОСОБА_1 обрано безстроково на посаду судді місцевого Шахтарського міськрайонного суду Донецької області та відповідно до Указу Президента України «Про переведення суддів» від 07.04.2015 № 203/2015 переведено на роботу на посаді судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 15-к від 28.04.2015 позивача зараховано до складу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, у зв`язку із чим, встановлено з 28.04.2015 року доплату за вислугою років у розмірі 20% посадового окладу судді, як такій стаж роботи на посаді судді, якої становить більше 05 років (09 років 06 місяців 14 днів) (а.с.23).

Наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 31-к від 19/11/2018 «Про встановлення доплати за вислугу років судді та перерахунок суддівської винагороди» позивачу встановлена з 05.08.2018 доплата за вислугу років в розмірі 70 % посадового окладу судді, як такій, що має стаж роботи станом на 05.08.2018 - 30 років 08 місяців 06 днів (а.с. 13-14).

У період з 18.04.2020 по 28.08.2020 позивачу виплачувалась суддівська винагорода з обмеженнями, встановленими статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції Закону №553-IX), що підтверджується розрахунками суддівської винагороди за квітень, травень, червень, липень, серпень 2020 року (а.с.24), довідками ТУ ДСА у Запорізькій області №08-02/3199 від 20.10.2020 та №08-02/1212 від 20.10.2020 про нараховану та фактично виплачену суддівську винагороду за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області ОСОБА_1. (а.с. 56-58).

Відповідно до вищенаведених письмових доказів, загальний розмір суддівської винагороди, який було обмежено на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», становить 188 066, 52 грн. без відрахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору.

Крім того, відповідачем зазначено, що на підставі рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 у судді ОСОБА_1. проведено перерахунок суддівської винагороди за період з 28.08.2020 по 31.08.2020 без застосування обмеження. сума перерахунку за вказаний період склала 3 534, 61 грн.

Оскільки рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020у справі №1-14/2020 (230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), положення частин 1, 3 статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та абзац 9 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, позивач вважає, що йому завдано матеріальної шкоди у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 у розмірі 191 601, 13 грн., заподіяної прийняттям неконституційного правового акту, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову зазначив, що право на компенсацію шкоди, заподіяної внаслідок прийняття акта, який визнаний неконституційним, не може виникнути, на підставі ч.3 ст.152 Конституції України, без відповідного закону, який визначає порядок реалізації цього права.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 130 Конституції України та частиною 2 статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

В той же час, 13 квітня 2020 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" № 553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).

Отже, вказаним Законом визначено розмір заробітної плати (суддівської винагороди) на період дії карантину.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Конституційним Судом України визнано, що скасування чи зміни законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що на підставі рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 у судді ОСОБА_1. проведено перерахунок суддівської винагороди за період з 28.08.2020 по 31.08.2020 без застосування обмеження. сума перерахунку за вказаний період склала 3 534, 61 грн.

Згідно довідки ТУ ДСА в Запорізькій області від 20.10.2020 року №08-02/3199 (а.с.56) у період дії вказаного закону, до визнання його неконституційними, загальний розмір суддівської винагороди, який було обмежено на підставі ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» становить 188 066,52 грн. (без відрахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору).

Недоотриманні суми суддівської винагороди позивач визначає як збитки у вигляді недоотриманих доходів.

Згідно з частинами 1-3 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Отже, Цивільний кодекс України визнає, що особа вправі вимагати відшкодування шкоди у вигляді доходів, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача про те, що недоотриманні суми суддівської винагороди, в період дії закону який визнано неконституційним, є збитками для позивача у вигляді недоотриманих доходів (упущена вигода).

Відповідно до статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Отже, з огляду на положення статті 152 Конституції України, можливо дійти висновку про те, що Основний Закон передбачає як можливість виправлення помилок, допущених при ухваленні законів, у спосіб визнання таких законів неконституційними повністю чи в окремій частині, так і передбачає право особи на компенсацію матеріальної чи моральної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним.

Як зазначено вище, внаслідок прийняття Державою неконституційного закону, позивачем не доотримано доходу на загальну суму 188 066,52 грн., що у розумінні ст.22 ЦК України, є заподіянням матеріальної шкоди.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивач має право на компенсацію заподіяної матеріальної шкоди, в силу положень ст.152 Конституції України.

Висновки суду першої інстанції про те, що рішення Конституційного Суду України не має зворотної дії у часі, на думку суду апеляційної інстанції, не мають правового значення для вирішення цієї справи, оскільки у спірному випадку йдеться не про можливість ретроспективної дії рішення Конституційного Суду України, тобто можливості застосування рішення на правовідносини, які відбувалися до часу його ухвалення, а про відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок прийняття закону, що був визнаний неконституційним. При цьому, фактичне зменшення розміру суддівської винагороди, що було запроваджено вищезазначеним законом, суперечить Конституції України не з часу прийняття рішення Конституційним Судом України, а з часу прийняття закону, який визнано неконституційним.

Безпідставними суд апеляційної інстанції вважає і посилання суду першої інстанції на положення ст.ст.1173, 1175 ЦК України, оскільки у спірному випадку позивачем порушено питання про відшкодування шкоди на підставі положень ст..152 Конституції України, як норми прямої дії, у зв`язку з прийняттям Державою закону, що визнаний неконституційним, а не у зв`язку з неправомірним рішенням, дією чи бездіяльності органу державної влади.

Не погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції про неможливість відшкодування позивачу шкоди у зв`язку з не встановленням Законом відповідної процедури відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним. Як зазначено вище, право особи на компенсацію матеріальної шкоди, яка заподіяна фізичній чи юридичній особі актом, який визнаний неконституційним, прямо передбачено статтею 152 Конституції України, а відсутність законодавчо встановленого механізму відшкодування такої шкоди, не може бути підставою для відмові особі у реалізації права, яке визначено Основним законом.

Таким чином, дослідивши встановленні обставини справи, аргументи позивача, з якими останній пов`язує незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову, з урахуванням довідки ТУ ДСА України в Запорізькій області, що загальний розмір суддівської винагороди, який було обмежено на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», 188066,52грн.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01 березня 2021 року у справі №280/6900/20 - скасувати та прийняти у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року у розмірі 188066,52грн. (сто вісімдесят вісім тисяч шістдесят шість гривень п`ятдесят дві копійки), заподіяної прийняттям неконституційного правового акту.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак