Справа № 320/8878/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8878/20 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Черпіцької Л.Т.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку та підвищенні до пенсії, згідно частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 23.11.1995;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області провести перерахунок підвищення до пенсії як учасника бойових дій та виплатити ОСОБА_1 з 08.11.2018 150% як учасника бойових дій з урахуванням виплачених сум згідно частини третьої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції від 23.11.1995), з урахуванням мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відмова у перерахунку підвищення до пенсії є протиправною.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 , під час проходження військової служби приймав участь в бойових діях в ДРА.

Як учаснику бойових дій, до основного розміру його пенсії було передбачено підвищення. Таке підвищення в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», нараховувалось та виплачувалось на підставі постанови Фастівського міськрайониого суду Київської області від 16.12.2006 у справі №2-а-5545/06.

З 01.02.2009 позивач перейшов на пенсію державного службовця і нарахування підвищення як учаснику бойових дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком не проводилось. З 08.11.2018, згідно поданої позивачем заяви, його переведено на пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Виплата підвищення до пенсії у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком позивачу не здійснюється, а замість цього виплачується 409,50 грн. У зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача із вимогою поновити виконання постанови Фастівського міськрайониого суду Київської області від 16.12.2006 у справі №2-а-5545/06 та нарахувати підвищення як учаснику бойових дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком.

Згідно письмової відповіді ГУ ПФУ в Київській області від 09.02.2020 № 185/К-01, відповідач зазначає, що в зв`язку із тим, що в січні 2009 року позивач перейшов на пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зміна умови пенсійного забезпечення), підстави для виплати підвищення, як учаснику бойових дій у розмірі встановленому рішенням суду, відсутні.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відмовляючи у перерахунку пенсії позивачу відповідно до того, що в редакції Закону України «Про статус ветерана війни, гарантії їх соціального захисту» з 01.07.2006 відсутня норма, яка встановлює підвищення щомісячного довічного грошового утримання на 150% мінімальної пенсії за віком, Головне управління при нарахуванні та виплаті позивачу щомісячного грошового утримання за спірний період діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до положень частини четвертої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон №3551-XII в редакції, яка діяла до набрання чинності змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 05.10.2005 № 2939-IV (далі - Закон № 2939-IV) учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії підвищуються в розмірі 150 процентів мінімальної пенсії за віком.

Законом № 2939-IV було внесено зміни до Закону № 3551-XII та його частину четверту статті 12 було викладено в іншій редакції, якою визначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Зазначені зміни до Закону № 3551-XII згідно із Прикінцевими положеннями Закону № 2939-IV набрали чинності 01.07.2006.

Отже, з 01.07.2006 відсутня норма, яка встановлює підвищення щомісячного довічного грошового утримання на 150% мінімальної пенсії за віком, а визначено, що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Вказані положення Законів № 3551-XII та № 2939-IV не змінювались, та такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), у встановленому законом порядку не визнавались.

Враховуючи, що в редакції Закону № 3551-XII з 1 липня 2006 року відсутня норма, яка встановлює підвищення пенсії на 150% мінімальної пенсії за віком, а визначено що учасникам бойових дій пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються в розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення пенсії як учаснику бойових дій в розмірі 150% мінімальної пенсії за віком задоволенню не підлягають, а відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу пенсії діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постановах від 04.03.2021 по справі № 628/2021/16-а, від 30.09.2020 по справі № 152/1204/16-а.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Щодо посилань скаржника на звуження його прав та постанову Фастівського міськрайониого суду Київської області від 16.12.2006 у справі №2-а-5545/06, згідно якої позивачу нараховувалося та виплачувалося підвищення як учаснику бойових дій у розмірі 150% мінімальної пенсії за віком, колегія суддів зазначає, що Європейський суд з прав людини вже неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Arras та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У абзаці 10 пункту 2.1 Рішення від 26.12.2011 №1-42/2011 Конституційний Суд України також відзначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Відтак, визначення у минулому розмірів певних соціальних виплат у законодавстві та підтвердження права на отримання таких виплат рішенням суду, не є автоматичним закріпленням для особи розміру таких виплат на необмежений проміжок часу та не є гарантією проти законодавчих змін щодо таких виплат у майбутньому.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Л.Т. Черпіцька

Суддя А.Ю. Коротких