Справа № 600/118/21-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 р. м. Чернівці Справа № 600/118/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні безпосередній участі у антитерористичній операції, з 25.06.2019 року;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду третьої групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.

1.2. Ухвалою суду від 15.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

2.1. Згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня та до акта огляду медико-соціальною експертною комісією втрати професійної працездатності від 25.06.2019 року серії 12 ААБ №034029 та від 25.06.2019 року серії 12 ААБ №452766 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та встановлено втрату ОСОБА_1 професійної працездатності у вигляді 40 %.

2.2. У зв`язку із вказаними обставинами ОСОБА_1 звернувся із заявою до відповідача щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням групи інвалідності. Однак, листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.07.2019 року №1173, ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги.

2.3. У свою чергу, згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 року №157, ОСОБА_1 , відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги передбаченої ч. 1 ст.162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п.6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975.

Позиція позивача

2.4. Представник позивача у позовній заяві вказує про те, що позивачу 11.06.2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (проходження військової служби під час мобілізації), а 25.06.2019 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено III групу інвалідності, внаслідок поранення та захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. У зв`язку з наведеним вважає, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, що передбачено названими вище нормативно-правовими актами. Оскільки ІІІ групи інвалідності була встановлена позивачу у 2019 році, то сума допомоги має визначатися саме виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року.

2.5. Однак, відповідачем відмовлено у нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності, посилаючись на те, що у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби, починається саме з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Позиція відповідача

2.6. 08.02.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

2.9. Так, звертає увагу на те, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами (ч.6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

2.10. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (п. 4 ст.16-3 Закону).

2.11. Вказує, що між первинною втратою позивачем працездатності, яка визначалася у відсотках (11.06.2015) та втратою працездатності у вигляді встановлення ІІІ групи інвалідності (06.06.2019) пройшов двох річний термін. Допомога у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності позивачеві виплачена в сумі 12789 грн.

2.12. Відтак, представник відповідача вважає, що підстави для виплати одноразової грошової допомоги у заявленому позивачем розмірі у зв`язку зі встановленням групи інвалідності відсутні, оскільки ступінь втрати працездатності позивача був змінений на ІІІ групу інвалідності, що відбулось після спливу встановленого пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дворічного строку (група інвалідності встановлена позивачу 25.06.2019 року). Крім цього, посилається на правові висновки Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, відповідно до яких дворічний строк для виплати одноразової в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Водночас у відзиві зазначено, що зобов`язання Міністерство оборони України призначити одноразову грошову допомогу є втручанням у його дискреційні повноваження та його виключною компетенцією.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. З матеріалів справи та з аргументів сторін судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 17.03.2015 року ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 є особою з інвалідністю 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів (а.с. 7-8).

3.2. Відповідно до довідки військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 04.11.2014 року №7997 ОСОБА_1 з 03.08.2014 року по 13.08.2014 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей (а.с. 10).

3.3. Згідно з довідкою військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 04.12.2014 року №2783 молодший лейтенант військової служби за призовом ОСОБА_1 13.08.2014 року отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, з легкою лікворно-венозною дисциркуляцією (а.с. 11).

3.4. Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 07.03.2015 року №175 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (а.с. 13).

3.5. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого від 11.06.2015 року серії 10 ААА №007022, встановлено втрату ОСОБА_1 професійної працездатності у вигляді 20 %, із яких 15% втрати працездатності визначено як наслідок травми, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби (а.с. 12).

3.6. Аргументами сторін підтверджується, що допомога у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності виплачена позивачу в сумі 12789 грн.

3.7. В подальшому, згідно з витягом з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №129 від 02.04.2019 року травма (13.08.2014 року) та захворювання громадянина ОСОБА_1 підтверджені свідоцтвом про хворобу №2438/1 від 23.12.2014 року ВЛК ВМКЦ Західного регіону, по яким він, на підставі статей 146, 75в гр. III наказу МО України №402-2008р. (зі змінами), був визнаний «Непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час», і захворювання, підтверджене медичними документами. Крім цього, констатовано, що травми та захворювання пов`язані із захистом Батьківщини (а.с. 14).

3.8. Згідно довідок Медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня та до акта огляду медико-соціальною експертною комісією втрати професійної працездатності від 25.06.2019 року серії 12 ААБ №034029 та від 25.06.2019 року серії 12 ААБ №452766 ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та встановлено втрату ОСОБА_1 професійної працездатності у вигляді 40 % (а.с. 15-16).

3.9. Судом також встановлено, що 11.07.2019 р. позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив виплатити йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 3 групи інвалідності від травми, захворювання пов`язані із захистом Батьківщини. Однак, листом від 15.07.2019 р. № 1173/соц військовий комісаріат повідомив позивача про відсутність підстав для направлення його документів на розгляд Комісії Міністерства оборони України, оскільки позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності (а.с. 20).

3.10. Однак, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 05.02.2020 року у справі №824/1630/19-а за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не направлення до Міністерства оборони України заяви з доданими до неї документами для розгляду питання призначення та виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності. Зобов`язано Чернівецький обласний військовий комісаріат оформити та подати до розпорядника бюджетних коштів Міністерства оборони України висновок з доданими до нього документами про виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності.

3.11. Згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 року №157, за результатом поданих Чернівецьким обласним територіальним центром комплектування і соціальної підтримки документів, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Посилаючись на пункт 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункт 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, комісія вказала, що групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Разом із цим повідомлено, що допомога у зв`язку з встановленням 15% втрати працездатності виплачена в сумі 12789 грн (а.с. 24).

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ПОЗИЦІЯ СУДУ

4.1. Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

4.2. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

4.3. Згідно статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

4.4. Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі Закон № 2011-XI).

4.5. Абзацом 1 частини 1 статті 9 цього Закону № 2011-XI передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

4.6. Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

4.7. Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений статтею 16-3 Закону №2011-XII, якою було доповнено зазначений Закон у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04 липня 2012 року №5040-VI, який набрав чинності з 01 січня 2014 року.

4.8. Зокрема, пунктом 9 статті 16-3 Закону №2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

4.9. На виконання зазначеної вище норми Кабінетом Міністрів України 25 грудня 2013 року прийнято постанову №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі - Порядок №975 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

4.10. Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

4.11. Підпунктом 1 пункту 6 Порядку №975 встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності III групи.

4.12. Згідно з пунктом 8 Порядку №975 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу 15% втрати працездатності) та абзацом 1 зазначеного пункту (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

4.13. Аналогічного змісту положення були передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, яка набрала чинності з 01 січня 2014 року і була чинною на момент встановлення позивачу 15% втрати працездатності.

4.14. В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

4.15. Отже, змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Крім цього, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

4.16. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 липня 2020 року у справі №240/10153/19, яку суд застосовує в даних правовідносинах у відповідності до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства.

4.17. Також варто зауважити, що Верховний Суд у даній постанові відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі №760/11440/17, від 30 вересня 2019 року у справі №825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшов наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII: право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року; зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

4.18. З огляду на наведене, Верховний Суд вказав, що пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено вирішення питання виплати одноразової грошової допомоги шляхом її виплати з урахуванням раніше виплаченої суми тим особам, яким раніше уже було встановлено факт ушкодження здоров`я і які раніше уже таку допомогу отримували, а також передбачено обмеження такої виплати строком у два роки з часу попереднього встановлення факту ушкодження здоров`я.

4.19. Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у постанові від 02 грудня 2020 року (справа №1.380.2019.006957), згідно з якою дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а наслідок, який спричинило ушкодження здоров`я після дворічного строку, відповідно до рішення МСЕК (встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має. Дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання. Такий підхід (застосування дворічного строку) має на меті гарантування принципу правової визначеності для особи та запобігання можливих помилок з боку суб`єктів (органів МСЕК), які встановлюють причинно-наслідковий зв`язок між отриманою травмою або захворюванням та ступенем зумовленого ними погіршення стану здоров`я, визначивши, що лише протягом дворічного проміжку часу це можливо встановити достовірно. При цьому, держава, незалежно від завершення цього дворічного строку, зберігає для такої особи всі інші, окрім права на отримання одноразової грошової допомоги, гарантії права на соціальний захист, гарантованого, зокрема частиною п`ятою статті 17 (держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей) та статтею 46 Конституції України (громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними), які деталізовані в низці Законів України та підзаконних нормативно-правових актах.

4.20. Окрім цього, Верховний Суд у названій вище постанові зазначив, що встановлення інвалідності та встановлення часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності є пов`язаними підставами для виплати одноразової грошової допомоги; встановлення інвалідності особі, якій раніше було встановлено часткову втрату працездатності без встановлення інвалідності, надає такій особі право на виплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми; дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту першого рішення компетентного органу (МСЕК), яким встановлено інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності.

4.21. З матеріалів цієї справи вбачається, що на час встановлення позивачеві 15% втрати працездатності (11.06.2015 року) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З дня встановлення позивачеві 15% втрати працездатності (11.06.2015 року) до дня встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (25.06.2019 року) минуло більше двох років.

Враховуючи викладене, зважаючи на норми права, якими врегульовано спірні правовідносини, та наведену вище правову позицію Верховного Суду у даній категорії справ, оскільки ІІІ групу інвалідності було встановлено позивачу після спливу двох років з дня встановлення 15% втрати працездатності, суд вважає, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Отже, відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, діяв у межах своїх повноважень та на виконання вимог Закону №2011-ХІІ та Порядку №975.

При вирішенні цієї справи судом також взято до уваги і правову позицію Верховного Суду, викладену з подібних правовідносин у постанові від 16 грудня 2020 року у справі №824/531/19-а.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

6.2. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що відповідачем доведено суду правомірність відмови у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги, натомість останній не довів суду протиправність такої відмови, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

6.3. Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

6.4. При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

6.5. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

6.6. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

6.1. У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від нього відповідно до Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року №3674-VI.

6.2. Доказів понесення іншим витрат суду сторонами не надано. Відтак, суд у цій справі не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ).

Суддя О.В. Анісімов