Справа № 640/20888/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невзяття ОСОБА_1 на облік Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район);

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві взяти на облік ОСОБА_1 у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) за місцем проживання: АДРЕСА_1 , згідно поданої ОСОБА_1 15.06.2019 відповідної заяви про призначення/перерахунок пенсії встановленого зразка.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилався на Конституцію України, закони України «Про пенсійне забезпечення», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначив про протиправність відмови у взятті його на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) за місцем фактичного проживання.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач вказав на норми Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, та зазначив про відсутність правових підстав для взяття ОСОБА_1 на облік у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район), оскільки позивачем не було надано підтверджуючих документів фактичного місця проживання.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження на 09.06.2021.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , перебував на обліку в Тернопільському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Тернопільської області, як отримувач соціальної пенсії по інвалідності згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення».

15.06.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район), із заявою про переведення пенсійної справі. В заяві позивачем зазначено місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

23.06.2020 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо переведення пенсійної справи за місцем фактичного проживання.

Проте, на підставі заяви позивача, його було взято на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Дарницький район) з 01.07.2020 за зареєстрованим місцем проживання.

Не погоджуючись із відмовою пенсійного органу щодо взяття його на облік за місцем фактичного проживання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що за встановленим порядком, особа може перебувати на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України за місцем реєстрації або за місцем фактичного проживання, разом з тим, на підтвердження місця проживання пенсіонер зобов`язаний надати відповідні документи, визначені пунктом 2.9 розділу ІІ Постанови № 22-1, однак, при зверненні до відповідача, позивачем не було надано жодного документа щодо підтвердження місця фактичного проживання.

Натомість, апелянт вважає вказані висновки суду першої інстанції необґрунтованими та помилковими та вказує на те, що має право на отримання пенсії незалежно від реєстрації місця проживання. Крім того, апелянт звертає увагу на допущені порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, ненадіслання відповідачем позивачу відзиву на позовну заяву, порушення встановлених строків розгляду даної справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005.

Згідно з нормами пункту 1.2 розділу І Постанови № 22-1, заява про призначення пенсії працюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником до органу, що призначає пенсію, через уповноважену посадову особу підприємства, установи, організації за місцезнаходженням такого підприємства, установи або організації. За бажанням особи така заява може бути подана особисто за місцем проживання (реєстрації) або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, або законного представника.

Відповідно до приписів абзацу четвертого пункту 1.5 розділу І Постанови № 22-1, заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Пунктом 2.9 розділу ІІ Постанови № 22-1 визначено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пунктом 2.9 розділу ІІ Постанови № 22-1, за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання.

Тож, з наведеного слідує, що, дійсно, особа може перебувати на обліку в відповідному територіальному органі Пенсійного фонду України як за місцем реєстрації так і за місцем фактичного проживання, однак, щоб здійснити відповідні дії, особа, яка звертається із заявою/клопотанням має надати відповідні документи, визначені пунктом 2.9 розділу ІІ Постанови № 22-1.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що при зверненні позивача до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою від 15.06.2020 про переведення його пенсійної справи з Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, ним не було надано документів про підтвердження місця проживання саме за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідних доказів під час розгляду даної справи позивачем також не надано, як і не надано під час розгляду апеляційної скарги. Тож, відповідач, не міг без наявності відповідних підтверджуючих документів, доданих до заяви, здійснити переведення пенсійної справи до бажаного позивачем територіального відділення, а тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач діяв правоміро у частині невзяття позивача на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві (Шевченківський район) за місцем фактичного проживання, оскільки місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджено документом відповідного органу з місця проживання.

Щодо посилань апелянта на те, що він має право на отримання пенсії незалежно від реєстрації місця проживання, колегія суддів зазначає про те, що предметом даного спору є перевірка дій суб`єкта владних повноважень при розгляді заяви позивача про переведення на облік до іншого відділення ПФУ та правомірність відмови у такому переведенні саме за місцем фактичного проживання без належного на те підтвердження, а тому, вказані доводи апелянта про право на отримання пенсійних виплат, у даному випадку, відповідачем не заперечується, а мова йде про необхідність додання до відповідної заяви про переведення пенсійної справи до іншого територіального органу ПФУ документів, які можуть підтвердити адресу та місце фактичного проживання пенсіонера, за для того, щоб не допускати хаотичних процесів у обліку та адмініструванні пенсійних виплат.

У частині доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів наголошує, що вказані обставини не є підставою для скасування/зміни оскаржуваного рішення.

Згідно з приписами частини першої ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко