Справа № 640/9004/20
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

10 червня 2021 року

м. Київ

справа №640/9004/20

адміністративне провадження №К/9901/17966/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу Національного банку України

на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року

у справі № 640/9004/20

за позовом Акціонерного товариства «РВС БАНК»

до Національного банку України

про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ :

14 травня 2021 року Національний банк України (далі також - скаржник, НБУ) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року.

У касаційній скарзі скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що оскаржувану постанову було отримано ним 16 квітня 2021 року.

При цьому, до матеріалів касаційної скарги заявником додано копію конверта, яким сторонам у справі було направлено копію оскаржуваної постанови зі штрих-кодовим ідентифікатором № 450.

Відповідно до частини третьої статті 329 КАС України Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Розглянувши заяву скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, враховуючи те, що скаржником надано докази, що підтверджують доводи вказаного клопотання (копія конверта, яким сторонам у справі було направлено копію оскаржуваної постанови зі штрих-кодовим ідентифікатором № 450), колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження та наявність підстав для його поновлення.

Розглядаючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.

08 лютого 2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15 січня 2020 року № 460-IX.

У зв`язку з цим, відповідно до частин першої та четвертої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

В обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що оскаржувані судові рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів у касаційній скарзі відповідач вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статей 48, 73 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон № 2121-III) та пунктів 3.1, 3.3 глави 3 розділу І, 9.1 глави 9 розділу ІІ, 3.3 глави 3 Положення про застосування Національним банком України заходів впливу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 серпня 2012 року №346 (далі - Положення №346) та про наявність у зв`язку з цим підстав відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (а саме висновків Верховного Суду, висловлених у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 520/1636/19, від 29 липня 2020 року у справі №640/13564/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 420/3096/19), який встановлює, що «ризикова діяльність» та «ризикова діяльність у сфері фінансового моніторингу» не є тотожними, визначаються й характеризуються різними ознаками, та відповідно до Положення №346, в разі їх наявності, мають різні наслідки для банків.

Крім того, НБУ звертає увагу на неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень статті 44 Закону № 2121-III, статей 10, 11, 14, 16, 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII (далі - Закон № 1702-VII) у зв`язку з тим, що при прийнятті оскаржуваних судових рішень судами протиправно не враховано наступні висновки:

- висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 826/12735/17 щодо необхідності врахування позивачем під час здійснення управління ризиками та оцінки ризиків рекомендацій, наданих, зокрема у листах НБУ.

- висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, від 07 вересня 2018 року у справі № 826/7238/16, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/779/18 та висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 9901/372/19 щодо того, що дискреційні повноваження це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону.

- висновки Верховного Суду, висловлені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 826/11415/16, де зазначено, що саме Національний банк України як орган з конституційним статусом уповноважений застосовувати заходи впливу до банків, які порушують банківське законодавство, та визначати адекватність таких заходів. У питанні обрання конкретного заходу впливу Національний банк України має дискрецію.

До того ж, касатор зазначає, що судами попередніх інстанцій було помилково враховано позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 520/1636/19 («штрафи, що застосовуються у якості заходу впливу за порушення банками вимог законодавства з питань саме фінансового моніторингу визначаються п. 9.20 Положення №346»), у зв`язку з чим суд першої інстанції та апеляційної інстанції дійшли протилежних висновків щодо правильного застосування суб`єктом фінансового моніторингу пунктів 9.20, 9.21 глави 9 розділу ІІ Положення № 346.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду судом касаційної інстанції, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року, з метою з`ясування правильності застосування судами положень статей 44, 48, 73 Закону № 2121-III, пунктів 3.1, 3.3 глави 3 розділу І, 9.1 глави 9 розділу ІІ, 3.3 глави 3 Положення №346, статей 10, 11, 14, 16, 17 Закону № 1702-VII, правильності застосування судами попередніх інстанцій у оскаржуваних судових рішеннях висновків Верховного Суду, висловлених у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 520/1636/19, необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 520/1636/19, від 29 липня 2020 року у справі №640/13564/19, від 10 грудня 2020 року у справі № 420/3096/19, а також необхідності врахування при вирішенні спірних правовідносин правових висновків Великої Палати Верховного Суду, висловлених у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 9901/372/19 та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, від 07 вересня 2018 року у справі № 826/7238/16, від 15 квітня 2020 року у справі № 826/779/18, від 11 березня 2020 року у справі № 826/12735/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 826/11415/16.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ :

1. Задовольнити клопотання Національного банку України та поновити строк на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 640/9004/20.

2. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 640/9004/20 за позовом Акціонерного товариства «РВС БАНК» до Національного банку України про визнання протиправним та скасування рішення.

3. Витребувати з Окружного адміністративного суду м. Києва матеріали справи № 640/9004/20.

4. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

5. Встановити для учасників справи строк до 25 червня 2021 року для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

6. Роз`яснити учасникам справи, що у разі не виконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 149 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

7. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: підпис Я.О. Берназюк

Судді підпис І.В. Желєзний

підпис В.М. Шарапа

Помічник судді В.В. Хромей

10.06.2021