Справа № 520/16949/2020
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків
09 червня 2021 року № 520/16949/2020
Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) грошової компенсації підйомної допомоги виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) грошову компенсацію підйомної допомоги виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) грошової компенсації матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) грошову компенсацію матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( код НОМЕР_1 ) грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) грошову компенсацію додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) зробити ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) новий розрахунок (перерахунок) грошового забезпечення за увесь період служби, враховуючи остаточний розрахунок при звільненні, тобто за період з 15 березня 2016 року до дня ухвалення судом рішення, з наданням у письмовому вигляді та у відповідності до статті 110 КЗпП України щомісячну розшифровку з повідомленням: нарахованої суми за видами виплат; розмірами і підставами відрахувань та утримань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) надати ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) нову довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за увесь період служби, тобто за період з 15 березня 2016 року до дня ухвалення судом рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідачем не здійснено усіх розрахунків, що стало підставою для звернення до суду.

Відповідач правом надати відзив на адміністративний позов не скористався.

На виконання ухвал суду про витребування доказі, відповідачем надано клопотання, у якому представник відповідача проти задоволення позову заперечував та повідомив, що позивачу виплачувалась матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік у розмірі 444 грн. та 2017 рік у розмір 3629 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , 15.03.2016 року уклав контракт по проходженню військової служби в Збройних силах України, в/ч НОМЕР_5 №56 до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.

13 липня 2018 року позивача звільнено з військової служби на підставі наказу ТВО НШ пп НОМЕР_6 (в/ч НОМЕР_2 ) № 145 від 13.07.2018 року за ст.26 ч.5 п.2 п.п. «й» (контракт припиняється (розривається), а війсь ковослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду).

Позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_7 від 05.10.2016 року, виданим начальником управління персоналом в/ч НОМЕР_8 .

Відповідно до довідки № 4/188 від 28.01.2020 року наданої Військовою частиною НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік протягом 2016, 2017, 2018 років не надавались в зв`язку із настанням особливого пе ріоду. Грошова компенсація за відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, як учаснику бойових дій за період 2016, 2017, 2018 рік під час розрахунку при звільненні не виплачувалась.

Крім того, відповідачем вказано, що підйомна допомога позивачу не виплачувалась, оскільки для цього відсутні підстави, матеріальна допомога для вирішення соціально - побутових питань виплачувалась за 2016р. у розмірі 4444 грн., за 2017 р. у розмірі 3629 грн. У 2018 році матеріальна допомога не виплачувалась, оскільки позивач не звертався з рапортом на її виплату, отже питання про її виплату не порушувалось.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Стосовно вимог щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації підйомної допомоги виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання служби військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

У свою чергу, спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі також - Закон № 2011-XII).

Приписами ст.9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно ч.ч.3,4 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Абзацом першим п.3 ст.9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується в тому числі підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Аналогічна норма міститься і в п.1 Інструкції про порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України підйомної допомоги, затвердженій наказом Міністра оборони України від 22 жовтня 2001 року №370, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 2 вищевказаної Інструкції розмір підйомної допомоги визначається з окладу за основною посадою, на яку призначений військовослужбовець або яку він займав до дня прибуття військової частини (підрозділу) до нового пункту постійної дислокації, окладу за військове звання та додаткових видів грошового забезпечення на день виникнення права на отримання підйомної допомоги.

Підпунктами 4.1, 4.2 пункту 4 Інструкції визначено, що підйомна допомога офіцерам, прапорщикам (мічманам) і військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, виплачується тим, які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби на підставі наказу про призначення і наказу командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку, що підйомна допомога є одним із видів соціального забезпечення військовослужбовців та їх сімей.

Підйомна допомога виплачується військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом та які переїхали у зв`язку з призначенням на посади, - за новим місцем служби. Підставою для її виплати є, зокрема, наказ про призначення і наказ командира військової частини про вступ військовослужбовця до виконання обов`язків за посадою.

Доказів виплати відповідачем підйомної допомоги позивача до суду не надано.

Крім того, з наданої відомості про нараховане та виплачене грошове забезпечення вбачається, що підйомна допомога ОСОБА_1 відповідачем не сплачувалась, відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати підйомної допомоги ОСОБА_1 та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення суд зазначає наступне.
З наявних доказів в матеріалах справи матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачувалась позивачу за 2016 рік у розмірі 4 444,00 грн., за 2017 рік - 3629,00 грн.

Відповідно до пп.3 п.5 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704 (далі - Постанова № 704) надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів. Умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України (п.п.7, 8 Постанови № 704).

Відповідно до п. 4 розд. І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам № 260 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військовослужбовців строкової служби), включає, серед іншого, одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби.

Згідно з абз.3 п.7 розд.І Порядку №260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 9 розд. ХХIV Порядку № 260 передбачено, що виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Згідно з п. 1 наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік" №65 від 15.02.2018 (далі - Наказ № 65) та п. 1 наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік" №30 від 25.01.2019 (далі - Наказ № 30) першому заступнику Міністра оборони України, заступникам Міністра оборони України, заступнику Міністра оборони України з питань європейської інтеграції, державному секретарю Міністерства оборони України, начальнику Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України, Голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачу об`єднаного оперативного штабу Збройних Сил України, командувачам видів Збройних Сил України, командувачу Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, командувачу Сил спеціальних операцій України, командувачу Сил логістики Збройних Сил України, керівникам структурних підрозділів Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, начальнику Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, начальнику Озброєння Збройних Сил України, начальнику Тилу Збройних Сил України, начальнику Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, командирам (начальникам) з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів та установ (в межах повноважень), наказано, зокрема, утримувати чисельність військовослужбовців, працівників і здійснювати фактичні видатки на грошове забезпечення, заробітну плату, включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисі на ці цілі.

Пунктами 7,9 Наказу № 65 та Пунктами 5, 7 Наказу № 30 встановлено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 та у 2019 роках здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові додаткові види грошового забезпечення (за наявності коштів).

Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 Наказу №65 та пунктом 5 Наказу №30, після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та з інших соціально-побутових питань), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

У постановах від 11 липня 2019 року у справі №807/1920/16 (адміністративне провадження №К/9901/29489/18) та від 21 травня 2020 року по справі №807/1652/16 (адміністративне провадження №К/9901/23090/18) Верховний Суд дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є додатковим видом одноразового грошового забезпечення військовослужбовців. Керівникам державних органів надається право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також позивачем не було надано належних та допустимих доказів щодо звернення до відповідача із рапортом про виплату матеріальної допомоги де були зазначені конкретні причини , які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплату ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року з урахуванням проведеного нового розрахунку (перерахунку) грошового забезпечення, судом встановлено наступне.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать, зокрема, учасники бойових дій.

Учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час (ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту").

Відповідно до п.12 ч.1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються пільги, зокрема, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У даному випадку спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку зі звільненням позивача виникли в особливий період.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Відповідно до ч.8 ст.10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, відповідно до ч.14 ст.10-1 цього Закону у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, норми Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Таким чином, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому суд зазначає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке може бути реалізоване в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Наведені висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у рішенні від 16.05.2019 року за результатами розгляду зразкової справи № 620/4218/18.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частиною 3 ст.291 КАС України передбачено, що при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

В силу вимог процесуального закону врахування судом правових висновків Верховного Суду, зокрема тих, що викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи, є обов`язковим.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016, 2017 та 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_2 зробити ОСОБА_1 новий розрахунок (перерахунок) грошового забезпечення за увесь період служби, враховуючи остаточний розрахунок при звільненні, тобто за період з 15 березня 2016 року до дня ухвалення судом рішення, з наданням у письмовому вигляді та у відповідності до статті 110 КЗпП України щомісячну розшифровку з повідомленням: нарахованої суми за видами виплат; розмірами і підставами відрахувань та утримань із заробітної плати; суми заробітної плати, що належить до виплати та зобов`язання військової частини НОМЕР_2 надати ОСОБА_1 нову довідку про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за увесь період служби, тобто за період з 15 березня 2016 року до дня ухвалення судом рішення, суд зазначає наступне.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Відповідно до ст.110 Кодексу законів про працю України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Так, судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено того, що відповідачем не виконувався обов`язок визначений статті 110 КЗпП України.

Крім того, позивачем не доведено звернення до відповідача за отриманням нової довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за увесь період служби та отримання відмови з боку відповідача в її виготовленні.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги в цій частині передчасними, спрямованими на майбутнє, отже такими, що задоволенню не підлягають, оскільки обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, наразі спір з приводу вказаних обставин відсутній.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 257-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за не використані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не використані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016-2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме 13.07.2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.