Справа № 580/5873/20
Суддя: О.А. Рідзель
Дата ухвалення: 2021-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2021 року справа № 580/5873/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Рідзеля О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Мельникової О.М.,

представника позивача Кириченка М.О. (за ордером),

представника відповідача Білоуса В.Ю. (у порядку самопредставництва),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Вайріс Ойл до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

18.12.2020 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю Вайріс Ойл (далі позивач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області (далі відповідач) від 15.09.2020 № про застосування штрафу в сумі 250000,00 грн.

Позов мотивований тим, що спірне рішення про застосування штрафу про здійснення роздрібної торгівлі пальним без ліцензії прийняте без наявності порушення вимог законодавства України, оскільки позивач не здійснює роздрібну торгівлю пальним. Водночас має ліцензію на оптову торгівлю пальним, що здійснює у межах власної господарської діяльності. Зазначає, що уклав договори із суб`єктами господарювання на оптовий продаж пального, а заправка із власних бензоколонок здійснювалась транспортної техніки контрагентів покупців пального у межах виконання умов договорів. Також вказує, що висновки акту перевірки щодо роздрібної торгівлі пальним, у т.ч. отриманням оператором готівкових коштів, не підтверджені жодним доказом. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 11.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати правилами спрощеного позовного провадження. Також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

02.02.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вказував, що за наслідками перевірки діяльності позивача виявлено факт роздрібного продажу пального без відповідної ліцензії через роздавальні колонки, що підтверджується даними акту перевірки. Також зазначає, що до початку перевірки керівнику позивача вручений наказ та направлення на її проведення. Тому дії посадових осіб податкового органу щодо проведення перевірки та оформлення її результатів є законними.

Ухвалою від 12.03.2021 суд здійснив перехід із спрощеного провадження до загального, продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та призначив підготовче засідання.

Усною ухвалою від 30.03.2021, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та призначив судовий розгляд справи по суті.

12.02.2021 позивач подав суду відповідь на відзив з аналогічними позовній заяві доводами.

Заслухавши пояснення сторін, оцінивши їх доводи, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд встановив таке.

З даних ЄДРПОУ суд встановив, що позивач зареєстрований юридичною особою з 06.05.1993 (). Основним видом діяльності позивача є «Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами».

Позивач має ліцензії:

- №00491 на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі з терміном дії з 17.12.2019 до 27.12.2024;

- № НОМЕР_1 на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі з терміном дії з 16.07.2019 до 16.07.2024.

На підставі наказу від 21.07.2020 №798 та направлень від 21.07.2020 №№255, 255 службові особи відповідача здійснили фактичну перевірку діяльності позивача за місцем провадження господарської діяльності за адресами: АДРЕСА_1 .

За її наслідками складений акт від 03.08.2020 №113/23-00-32-0122/14214124 (далі акт перевірки), в якому зафіксовано, що за вищевказаною адресою 23.07.2020 о 09 год. 19 хв. зафіксовано факт продажу 11 л. бензину А-92 за ціною 18,55 грн. за літр на суму 204 грн. Оператор отримав готівку, здійснив заправку автомобіля через паливно-роздавальну колонку, однак розрахункову операцію через РРО не провів з огляду на його відсутність. Також під час перевірки візуально встановлено відпуск бального в бак автомобілів та тракторів, що підтверджується відповідними відомостями про відпуск пального.

На підставі зазначеного акту перевірки відповідач прийняв спірне податкове повідомлення-рішення 15.09.2020 № про застосування штрафу в сумі 250000,00 грн.

Не погоджуючись з цим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся в суд з вищевказаним позовом.

Надаючи оцінку спірному рішенню суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі Закон №481/95-ВР).

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з підп.27 п.4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227, ДПС відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом.

Пунктом 7 вказаного Положення передбачено, що ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами (органами доходів і зборів).

На підставі п.19-1.1.14. ст.19 ПК України однією із функцій контролюючого органу є здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням.

На підставі підп. 20.1.10. п. 20.1. ст.20 ПК України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Відповідно до підп.54.3.3. п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Згідно з ч.1 ст.17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

На підставі абз.7 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що на відповідача покладені повноваження здійснення перевірки та застосування штрафних санкцій за наявності факту порушення суб`єктами господарювання вимог Закону №481/95-ВР, зокрема у разі продажу пального без ліцензії.

Щодо суті виявлених за наслідками фактичної перевірки порушень, суд врахував таке.

За визначенням, наведеним у ст.1 Закону №481/95-ВР, роздрібна торгівля пальним діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

При цьому, оптовою торгівлею пальним є діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва).

Відповідно до ч.20 ст.15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

На підставі ч.30 ст.15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі (ч.37 ст.15 Закону №481/95-ВР).

З аналізу викладених норм суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для здійснення роздрібної торгівлі пальним є отримання суб`єктом господарювання відповідної ліцензії.

Оцінюючи твердження позивача, що ним не здійснювалось роздрібної торгівлі пальним, а заправка транспортних засобів відбувалась в межах виконання укладених договорів поставки нафтопродуктів із суб`єктами господарювання, суд врахував таке.

Суд встановив, що реалізація пального з оптового складу здійснювалась позивачем на підставі договорів поставки нафтопродуктів укладених з наступними контрагентами: ТОВ «Технодар Плюс» від 28.01.2020 №28/01, ТОВ «Управлінська компанія «НОВА ЯКІСТЬ «БЛАГОУСТРІЙ» від 02.03.2020 №0203, ПП «Агро-Транс Індустрія» від 02.01.2020 №0201, ФОП ОСОБА_1 від 24.04.2018 №2404/18.

Предметами вказаних договорів є передача постачальником покупцям у власність нафтопродуктів рідких, а покупець у свою чергу зобов`язаний оплатити товар.

Умовами вказаних договорів визначено, що поставка товару здійснюється виключно в автомобільний транспорт покупця з резервуару паливного складу за адресою: АДРЕСА_1 .

Видатковими накладними від 31.07.2020 №РН-0001100 на суму 4099,20 грн. (224 літри), від 20.07.2020 №РН-0001003 на суму 17100,00 грн (1000 літрів), від 02.07.2020 №РН-0000898 на суму 33000,00 грн. (2000 літрів) та платіжними дорученнями (а.с.45-47) на вказані суми підтверджено придбання ТОВ «Технодар Плюс» у позивача пального на виконання вказаної вище угоди від 28.01.2020 №28/01.

Видатковими накладними від 16.07.2020 №РН-0000990 на суму 16800,00 грн. (1000 літрів), від 30.07.2020 №РН-0001082 на суму 250020,00 грн (13890 літрів), від 27.07.2020 №РН-0001056 на суму 17760,00 грн. (1000 літрів) та платіжними дорученнями (а.с.52-54) на вказані суми підтверджено придбання ПП «Агро-Транс Індустрія» у позивача пального на виконання вказаної вище угоди від 02.01.2020 №0201.

Видатковими накладними від 20.07.2020 №РН-0001012 на суму 54923,10 грн. (3103 літри), від 31.07.2020 №РН-0001089 на суму 45272,40 грн (2434 літри), від 27.07.2020 №РН-0001057 на суму 54756,60 грн. (2992 літри) та платіжними дорученнями (а.с.58, 59) на вказані суми підтверджено придбання ТОВ «Управлінська компанія «НОВА ЯКІСТЬ «БЛАГОУСТРІЙ» у позивача пального на виконання вказаної вище угоди від 02.03.2020 №0203.

Видатковими накладними від 01.07.2020 №РН-0000887 на суму 32400,00 грн. (2000 літрів), від 06.07.2020 №РН-0000934 на суму 33600,00 грн (2000 літрів), від 20.07.2020 №РН-0001002 на суму 17100,00 грн. (1000 літрів), від 27.07.2020 №РН-0001058 на суму 18300,00 грн. (1000 літрів) та платіжними дорученнями (а.с.66-69) на вказані суми підтверджено придбання ФОП ОСОБА_1 у позивача пального на виконання вказаної вище угоди від 24.04.2018 №2404/18.

Суд врахував, що відповідно до п.7.1 Інструкції про порядок прийому, транспортування, зберігання, відпуску і обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженої спільним наказом Мінпаленерго України, Мінтрасну України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України №281/171/578/155 від 20.05.2008 відпуск нафти споживачам здійснюється на підставі попередньо укладених договорів, а нафтопродуктів - на підставі договорів або за готівку.

Як передбачено пунктом 10.3 вказаної Інструкції відпуск нафтопродуктів на АЗС здійснюється: 10.3.1) за готівку; 10.3.2) за відомостями; 10.3.3) за талонами; 10.3.4) за платіжними картками.

Згідно з п.п. 10.3.2.1 цієї Інструкції відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою №16-НП (додаток 16).

Кількість відпущеного нафтопродукту фіксується у відомості, яка ведеться безпосередньо на АЗС, що підтверджується підписами оператора АЗС та водія.

Підпунктом 10.3.2.2 вказаної Інструкції встановлено, що підприємства, АЗС на підставі відомостей про відпуск нафтопродуктів періодично, але не менше одного разу на місяць, виписують зведені відомості-рахунки кожному споживачу за марками нафтопродуктів та цінами, установленими протягом місяця. У рахунках обов`язково зазначаються кількість та загальна вартість відпущених нафтопродуктів, у тому числі податок на додану вартість.

Звіряння розрахунків з споживачами за відпущені нафтопродукти здійснюється щомісяця не пізніше п`ятого числа наступного за звітним місяця.

Суд встановив, що на виконання вказаних норм позивачем забезпечено ведення відповідних відомостей щодо обліку нафтопродуктів у розрізі кожного із вищевказаних контрагентів покупців пального (а.с.10-13), які містять дату та час заправки автомобіля, його номерний знак, кількість відпущеного пального, ПІБ та підпис водія і оператора.

Суд врахував згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, згідно з ч.ч.1,2 ст.698 Цивільного кодексу України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним.

На підставі ч.2 ст.699 Цивільного кодексу України виставлення товару, демонстрація його зразків або надання відомостей про товар (описів, каталогів, фотознімків тощо) у місцях його продажу є публічною пропозицією укласти договір незалежно від того чи вказана ціна та інші істотні умови договору купівлі-продажу, крім випадків, коли продавець явно визначив, що відповідний товар не призначений для продажу.

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що істотною ознакою договору роздрібної купівлі-продажу є публічна демонстрація пропозиції його укласти із зазначенням умов.

Із наданих суду відповідачем фотознімків місця перевірки вбачається зображення на них паливно-роздавальних колонок та будівлі операторської із наявною інформацією про карантинні обмеження та умови відпуску нафтопродуктів.

Даних про здійснення на вказаному об`єкті продажу за готівку нафтопродуктів, зокрема ціни, вказані знімки не містять.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт здійснення оптової торгівлі пальним на підставі відповідних ліцензій та здійснення заправки транспортних засобів контрагентів покупців на виконання відповідних договорів поставки.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка під кримінальну відповідальність оператор ОСОБА_2 , яка відповідно до звіту від 23.07.2020 здійснювала відпуск пального у період проведення перевірки, повідомила суд, що роздрібний продаж пального за готівку на АЗС не здійснювався. Водночас, здійснювалась заправка техніки за відомостями на виконання договорів оптової купівлі пального.

Отже, доводи позивача щодо здійснення ним оптової торгівлі пальним, підтверджені під час розгляду справи сукупністю належних доказів.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ревізор-інспектор, який безпосередньо здійснював перевірку ОСОБА_3 , повідомив, що 23.07.2020 під`їхав на власному автомобілі «Ланос» на об`єкт перевірки - АЗС за вказаною вище адресою, передав оператору кошти в суму 204 грн., після чого заправив через паливно-роздавальну колонку в автомобіль 11 л. бензину А-92 за ціною 18,55 грн. за літр.

Водночас, вказані обставини, які також відображені в акті перевірки, не підтверджені жодним доказом.

Зокрема, відсутні докази, які підтверджують ціну реалізації, відсутній фіскальний чек щодо здійснення розрахункової операції через РРО тощо.

При цьому, як установлено судом вище з пояснень оператора, такий факт ним (оператором) заперечується.

Крім того, із вказаних вище наданих відповідачем фотознімків вбачається, що станом на час перевірки на території АЗС перебувала сільськогосподарська техніка та вантажний транспорт.

Також, допитаний у судовому засіданні в якості свідка ревізор-інспектор, який безпосередньо здійснював перевірку ОСОБА_4 , повідомив, що не був присутній у момент здійснення заправки автомобіля за готівку, а прибув на місце перевірки згодом. Отже, вказаний факт ним не підтверджений.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначеного обов`язку відповідач не дотримався, хоча суд створив всі необхідні умови для його належного судового захисту з дотриманням принципів змагальності та офіційного з`ясування всіх обставин справи. Крім того відповідач не виконав вимоги пункту 5 ч.5 ст.44 КАС України, згідно з яким учасники справи зобов`язані надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, відповідно до ч.2 ст.74 КАС України не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми згідно зі ст.76 КАС України є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи на виконання ч.4 ст.79 КАС України повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. Зазначеного обов`язку відповідачем не виконано.

Суд врахував, що матеріали податкової перевірки не містять жодного належного та достовірного доказу щодо факту роздрібної торгівлі пальним.

Також, суд зазначає, що наказом Державної податкової адміністрації України від 21.08.2009 №453 затверджено Методичні рекомендації щодо оформлення матеріалів позапланових перевірок окремих видів діяльності суб`єктів господарювання (далі Методичні рекомендації).

Вказаними Методичними рекомендаціями передбачено, що акт перевірки (довідка) складається з чотирьох розділів: розділу I Вступна частина; розділу II Загальні положення; розділу III Результати перевірки; розділу IV Висновок; інформативні додатки.

В розділі III Результати перевірки, при описі встановленого(их) порушення(нь) в обов`язковому порядку зазначаються: запис про відібрання та опечатування зразків продукції відповідними компетентними органами.

Абз.2 Розділу 4 Методичних рекомендацій визначено, що будь-який висновок акта перевірки щодо дотримання (недотримання) суб`єктом господарювання вимог нормативно-правових актів, які регулюють відповідну сферу діяльності, має ґрунтуватись на відповідних доказах, отриманих у ході перевірки.

Суд врахував, що під час здійснення перевірки позивача та оформлення її результатів відповідач вказаних норм не дотримався, що унеможливлює встановлення факту роздрібного продажу позивачем пального без наявності ліцензії.

Отже, відповідач не довів порушення позивачем вимог Закону №481/95-ВР, про яке зазначено в акті перевірки, що виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз.7 ч.2 ст.17 Закону №481/95-ВР в розмірі 250000 гривень.

З огляду на це спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд врахував таке.

У позовній заяві позивач просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд врахував, що позивач не надав суду жодного доказу понесених судових витрат на правничу допомогу. Тому такі витрати розподілу не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в сумі 3750,00 грн.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Вайріс Ойл задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 15.09.2020 №.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул. Хрещатик, буд.235, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю Вайріс Ойл (18018, м. Черкаси, вул.Громова, буд.167, ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3750,00 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 коп.).

2. Копію рішення направити учасникам справи.

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач товариство з обмеженою відповідальністю Вайріс Ойл (18018, м. Черкаси, вул.Громова, буд.167, );

3) відповідач Головне управління ДПС у Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235, ).

Повне судове рішення виготовлено 07.06.2021.

Суддя О.А. Рідзель