Справа № 360/2024/20
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року справа №360/2024/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М., секретаря судового засідання Ашумова Т.Е., за участю представника позивача Рибас А.С., представника відповідача Кузьминової І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 р. у справі № 360/2024/20 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова) за позовом Автогаражного товариства «Автомобіліст» до Головного управління ДПС у Луганській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Автогаражне товариство «Автомобіліст» (далі позивач, АТ «Автомобіліст») звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач, ГУДФС), в якому просило: визнати протиправним та скасувати: податкове повідомлення-рішення від 11.01.2020 № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 84496,40 грн., податкове повідомлення-рішення від 11.01.2020 № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 510,00 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року задоволено частково позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Луганській області від 11.01.2020 № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 84496,40 грн.; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Луганській області на користь автогаражного товариства Автомобіліст судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2089,39 грн. В решті позовних вимог відмовив.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, які мають значення для вирішення спору, не надано оцінку доказам, які були зібрані під час розгляду справи. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом залишено поза увагою посилання відповідача та наявним документам, що позивач отримував грошові кошти від членів товариства в якості оплати послуг. Також суд не надав оцінку постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.01.2020 у справі № 428/14328/19 та № 428/14327/19 якими підтверджено порушення порядку проведення розрахункових операцій за період з 05.12.2019 по 18.12.2019 без застосування реєстратора розрахункових операцій. Апелянт також посилається на ненадання позивачем доказів, що отриманні від членів гаражного товариства кошти є членськими внесками.

Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року замінено в адміністративній справі № 200/10717/19-а відповідача - Головне управління ДПС у Луганській області () на Головне управління ДПС у Луганській області(), як відокремлений підрозділ ДПС України.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував,

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Громадська організація автогаражне товариство Автомобіліст (АГТ Автомобіліст), , зареєстрована в якості юридичної особи, місцезнаходження: 93400, Луганська область, м.Сєвєродонецьк, смт.Сиротине, перебуває на обліку в ДПІ у м.Сєвєродонецьку (м.Сєвєродонецьк) ГУ ДПС у Луганській області, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 21).

На підставі наказу ГУ ДПС у Луганській області від 17.12.2019 № 535, керуючись вимогами п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8, 20.1.9, 20.1.10, п.п.20.1.11, п.п.20.1.13 п.20.1 ст.20 та п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75, п.п. 80.2.6 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДПС проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження (здійснення) діяльності АТ Автомобіліст із терміном проведення не більше 10 діб з 18.12.2019.

За результатами проведеної перевірки ГУ ДПС у Луганській області складено акт від 19.12.2019 № 0051/12/32/05/05/21824076/315, яким встановлено порушення АТ Автомобіліст вимог:

- п. 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у частині здійснення діяльності (проведення розрахункових операцій при наданні послуг) без застосування належним чином зареєстрованого, опломбованого та переведеного у фіскальний режим роботи РРО;

- п.44.3 ст. 44 , п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України у частині не забезпечення зберігання первинних документів та/або ненадання платником податків контролююючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійснення податкового контролю (а.с.81-82).

На підставі акта фактичної перевірки ГУ ДПС у Луганській області винесені податкові повідомлення-рішення від 11.01.2020:

- № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у розмірі 84496,40 грн., за порушення п.1, ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахуноквих операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг № 265/95-ВР від 06.07.1995 (а.с.85-86);

- № 5 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) в розмірі 510,00 грн. за порушення п.44.3 ст. 44 , п.85.2 ст. 85 Податкового кодексу України (а.с. 87-88).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку щодо не підтвердження порушення з боку АГТ "Автомобіліст" вимог ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі Закон № 265), та відсутності у відповідача права застосування штрафних санкцій у розмірі, визначеному п.1 ст. 17 Закону № 265.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг від 06.07.1995 № 265/95-ВР, дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР, за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення;

Відповідно до п.1 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.

Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 265/95-ВР, реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються, при здійсненні торгівлі продукцією власного виробництва (крім технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, лікарських засобів, виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, крім підприємств торгівлі та громадського харчування, у разі проведення розрахунків у касах цих підприємств, установ і організацій з оформленням прибуткових і видаткових касових ордерів та видачею відповідних квитанцій, підписаних уповноваженою особою відповідного суб`єкта господарювання.

Згідно із статтею 2 Закону № 265/95-ВР, розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV, бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів статті 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

За правилами статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Пунктом 8-13 розділу I Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.12.2017 № 148 (далі - Положення № 148), визначено, що каса - це приміщення або місце здійснення готівкових розрахунків, а також приймання, видачі, зберігання готівки, інших цінностей, касових документів.

Касова книга - документ установленої форми, що застосовується для здійснення первинного обліку готівки в касі.

Касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Касові документи - документи (касові ордери та відомості на виплату готівки, розрахункові документи, електронні розрахункові документи, квитанції програмно-технічних комплексів самообслуговування, відомості закупівлі сільськогосподарської продукції, інші прибуткові та видаткові касові документи), за допомогою яких відповідно до законодавства України оформляються касові операції, звіти про використання коштів, а також відповідні журнали встановленої форми для реєстрації цих документів та книги обліку.

Касові операції - операції суб`єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Книга обліку - касова книга, книга обліку виданої та прийнятої старшим касиром готівки, книга обліку розрахункових операцій (у разі її використання), книга обліку доходів і витрат.

Частиною 1 статті 24 Закону України Про громадські об`єднання від 22.03.2012 № 4572-VI визначено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи для виконання своєї статутної мети (цілей) має право володіти, користуватися і розпоряджатися коштами та іншим майном, яке відповідно до закону передане такому громадському об`єднанню його членами (учасниками) або державою, набуте як членські внески, пожертвуване громадянами, підприємствами, установами та організаціями, набуте в результаті підприємницької діяльності такого об`єднання, підприємницької діяльності створених ним юридичних осіб (товариств, підприємств), а також майном, придбаним за рахунок власних коштів, тимчасово наданим у користування (крім розпорядження) чи на інших підставах, не заборонених законом.

Згідно пункту 1.1 Статуту, АТ Автомобіліст є добровільним об`єднанням фізичних осіб, створеним для здійснення та захисту прав і свобод людини та громадянина, задоволення суспільних, зокрема, економічних, соціальних, культурних, освітніх та інших інтересів своїх членів та/або інших осіб. Організація є непідприємницьким товариством, основою метою якого не є одержання прибутку (пункт 1.4 Статуту).

За п.4.5.2.3 Статуту, члени організації зобов`язані своєчасно сплачувати вступні та членські внески в розмірах та строки, що встановлюються Правлінням Організації.

Отже, позивач є неприбутвовою організацією та члени організації сплачують членські внески в розмірах та строки, що встановлюються Правлінням.

Як зазначав позивач в ході перевірки, в запереченнях та позовній заяві, в касовій книзі відображені операції з приймання членських внесків.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням вимог вищезазначених норм права, сплата членських внесків не є розрахунковою операцією за товари (послуги), а тому зазначені операції можуть здійснюватися у касі підприємства без застосування РРО.

Щодо посилання апелянта на те, що позивач отримував грошові кошти від членів товариства в якості оплати послуг, суд зазначає, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу який би підтвердив надання позивачем членам товариства послуг, при цьому, відповідачем не зазначено, які саме послуги надані позивачем, за наданням яких обов`язкове застосування РРО.

Також, суд звертає увагу, що попри посилання позивача у запереченнях до акту на ті обставини що кошти є членськими внесками, відповідач не надав їм належної оцінки, а лише у листі від січня 2021 року зазначив, що під виглядом членських внесків часто приховується оплата за товари/послуги, які суб`єкти господарювання надають своїм тимчасовим членам, які фактично є споживачами таких товарів/послуг.

Отже вказані висновки відповідача ґрунтуються на припущеннях, без належного підтвердження доказами. При цьому, такі висновки відповідача не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а можуть ґрунтуватися лише на належних і допустимих доказах.

Стосовно посилання апелянта на протоколи та постанови Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20.01.2020 у справі № 428/14328/19 та № 428/14327/19 якими підтверджено порушення позивачем порядку проведення розрахункових операцій за період з 05.12.2019 по 18.12.2019 без застосування реєстратора розрахункових операцій, суд зазначає, що обставини, докази та підставі у вказаних рішеннях є відмінними від спірних правовідносин.

Крім того, постановою Луганського апеляційного суду від 20.03.2020 у справі № 428/14328/19 скасовано постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11.02.2020 року.

Суд також зазначає, що за ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Сторони по вищезазначеним справам щодо яких рішенням суду встановлені певні обставини не є учасником спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частина 2 ст. 74 КАС України визначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2020 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 №6 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 1 грн (одна гривня) за порушення вимог ст. 3 Закону № 265 в частині проведення розрахункових операцій без застосування зареєстрованого в установленому порядку та переведеного у фіскальний режим роботи реєстратора розрахункових операцій, у розмірі 1 грн (а.с.136-153).

Суд зазначає, що положення п.1 ст. 17 Закону № 265 передбачають, що негативні наслідки у вигляді накладення штрафу у більшому розмірі настають за повторне вчинення порушення.

Оскільки, податкове повідомлення-рішення від 07.06.2019 №6 яким до позивача було вперше застосовано штраф за порушення вимог ст. 3 Закону № 265 скасована за рішенням суду, суд дійшов вірного висновку про відсутність права застосування штрафних санкцій у розмірі, визначеному п.1 ст. 17 Закону № 265.

На підставі викладеного, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність податкового повідомлення-рішення від 11.01.2020 № 5.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактично доводи апеляційної скарги ґрунтуються на поясненнях та обставинах які надавались апелянтом суду першої інстанції в ході розгляду справи, які судом було досліджено та надано їм оцінку. Апелянтом в скарзі не наведено жодного доводу та доказів в спростування або помилковість висновків суду першої інстанції, не зазначено в чому саме полягає порушення судом першої норм матеріального права або помилковість оцінки обставин в справі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо заяви представника позивача про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс в ході розгляду справи в суді першої інстанції, суд зазначає наступне.

Системний аналіз положень статті 139, 143 КАС України дає підстави для висновку, що питання щодо стягнення судових витрат на користь осіб, що їх понесли, в ході розгляду справи, вирішуються відповідним судом в якому такі витрати понесені. Отже, питання щодо розподілу судових витрат у тому числі витрат на професійну правничу допомогу, які сторона понесла в ході розгляду справи в суді першої інстанції, вирішується судом першої інстанції який ухвалив рішення по суті.

Відповідно до ч.6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тобто, суд апеляційної інстанції може змінювати розподіл судових витрат, які сторона понесла в ході розгляду справи в суді першої інстанції, якщо відбудеться зміна судового рішення або ухвалення нового.

Отже, суд апеляційної інстанції не має процесуальних прав на вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області, як відокремленого підрозділу ДПС України, на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 р. у справі № 360/2024/20 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 р. у справі № 360/2024/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 09 червня 2021 року.

Суддя-доповідач Е.Г.Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

Г.М. Міронова