Справа № 160/6761/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2021 року Справа № 160/6761/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙНТ ТРЕЙД» до Дніпровської митниці Держмитслужби про скасування рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови в прийнятті митної декларації, -
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що до митного органу були надані документи, необхідні для митного оформлення товарів з визначенням його митної вартості за першим методом (за ціною контракту), що надійшли на митну територію України на підставі зовнішньоекономічного контракту. Однак, митниця, на думку позивача, витребувавши у підприємства додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості, прийняла рішення про коригування митної вартості товарів за другорядним методом на підставі необґрунтованих та необ`єктивних зауважень. Надані документи у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Позивач зазначає, що в оскаржуваному рішенні відповідачем не обґрунтовано неможливість визначення митної вартості товару за першим (основним) методом, необґрунтовано визначення митної вартості товару за попередніми методами. У зв`язку із чим, на думку позивача, наявні усі підстави для скасування рішення, яке звернуто до оскарження.
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 29.04.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/6761/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін.
24.05.2021 року представником позивача подано до суду заяву про долучення документів до матеріалів справи.
27.05.2021 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні. В обгрунтування своєї правової позиції зазначив, що під час митного оформлення в інспектора виник сумнів в заявлених відомостях декларантом, оскільки містились розбіжності і неточності в поданих документах. До митного оформлення не було подано ряд документів на підтвердження заявленої митної вартості, що в свою чергу свідчить про заявлення декларантом неповних даних, а також не всіх складових митної вартості. В даному випадку були наявні розбіжності в числових значеннях, а також не підтверджено числові значення складових митної вартості товару. Враховуючи зазначені в повідомленні митниці результати перевірки документів, наданих до митного оформлення оцінюваної партії товару за ЕМД, відмову декларанта від надання додаткових документів, ненадання документів у спростування виявлених невідповідностей, що унеможливлює перевірити числове значення вартості заявленого товару, відсутність документального підтвердження повноти включення складових митної вартості, відсутність документального підтвердження ціни, що фактично сплачена, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не може бути застосований відповідно п.2. ст.58 МК України, п.6 ст.54 МК України. Таким чином, на думку відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірних рішення про коригування митної вартості та картки відмови, заявленого позивачем товару, діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
08.06.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якій викладено незгоду з позицією відповідача, заявленій у відзиві. Позивачем зазначено, що до митниці подано достатній пакет документів на підтвердження кількісних та вартісних показників імпортованого товару.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Між позивачем та АО «Новокаолиновый горнообогатительный комбинат» (Російська Федерація) був укладений зовнішньоекономічний Договір поставки продукції № 45К від 03.08.2020р. з Протоколом узгодження розбіжностей від 20.08.2020р. (далі Контракт).
За умовами даного Контракту, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕЙНТ ТРЕЙД» (Покупець) купує товар (продукцію) у АО «Новокаолиновый горнообогатительный комбинат» (Постачальник).
Відповідно до п. 5.2. Контракту в редакції Протоколу узгодження розбіжностей від 20.08.2020р., ціни на продукцію узгоджуються Сторонами в Специфікаціях, що є невід`ємною частиною Договору. Пунктом 5.1. Контракту передбачено, що валютою платежу за Контрактом є російський рубль.
Згідно п. 5.1. Контракту, сума Договору складається як загальна вартість всього Товару, поставленого Покупцю за весь період дії Договору згідно Специфікацій.
Пунктом 3.6 Контракту в редакції Протоколу узгодження розбіжностей від 20.08.2020р. передбачено, що поставка продукції здійснюється залізничним транспортом вагонними нормами на умовах FCA станція «Джабик» Південно-Уральської залізниці (в розумінні термінів Інкотермс 2010). При цьому витрати по доставці залізничним транспортом до станції призначення несе Покупець.
Відповідно до п. 3.12. Контракту в редакції Додаткової угоди № 1 від 07.09.2020р. до Контракту, разом з Товаром Постачальник зобов`язаний передати Покупцеві (представнику Покупця) наступні документи: оригінал залізничної накладної; оригінал УПД; сертифікат (паспорт) якості; оригінал ВМД; оригінал рахунку (інвойсу).
Умови щодо ціни товару, форми та порядку розрахунків встановлені Розділом 5 Контракту.
Так пунктом 5.1. Контракту в редакції Протоколу узгодження розбіжностей від 20.08.2020р., встановлено, що Покупець оплачує Товар на умовах 100% передоплати.
На умовах та в рамках зовнішньоекономічного Договору поставки продукції № 45К від 03.08.2020р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПЕЙНТ ТРЕЙД» та АО «Новокаолиновый горнообогатительный комбинат», організовано відповідно до Специфікації №8 від 16.03.2021р. поставку товару з Російської Федерації до України, а саме каолін.
01.04.2021 року декларантом було подано митну декларацію №UA110130/2021/009031 (номер встановлений після коригування - №UA110130/2021/009096). Відповідно до п. 1, ч.1, ст. 57 Митного Кодексу України митна вартість товару позивачем була визначена за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) та надані настуні документи:
- зовнішньоекономічний договір поставки продукції №45 К від 03.08.2020р.;
- протокол узгодження розбіжностей до договору поставки продукції№45 К від 03.08.2020р.;
- додаток №1 специфікація №8 від 16,03,2021 р. до договору поставки продукції №45 К від 03.08.2020 р.;
- додаткова угода №1 від 07.09.2020р. до договору поставки продукції №45 К від 03.08.2020р.
- рахунок-фактура № 582 від 22.03.2021 р.;
- договір транспортного експедирування №1163/05-18 від 29.05.2018р.;
- заявка на перевезення вантажу №23 від 19.03.2021 р.;
- довідка про транспортні витрати на доставку вантажу №01/04 від 01.04.2021 р.;
- рахунок за оплату залізничного перевезення вантажу №347 від 01.04.2021 р.;
- рахунок за оплату залізничного перевезення вантажу №348 від 01.04.2021 р.;
- залізнична накладна (СМГС) № 30551686 від 24.03.2021 р.;
- залізнична накладна (СМГС) № 30541729 від 22.03.2021 р.;
- банківські платіжні документи (SWIFT) б/н від 19.03.2021 р.;
- МД10511010/220321/0046357 від 22.03.2021 р.;
- прайс-лист від виробника АО «Новокаолиновый ГОК» №б/н від 01.12.2020р.;
- лист виробника про включення витрат та собівартість продукції №б/н від 07.10.2020р ;
- додаток до листа виробника (Калькуляція собівартості каоліну усіх марок) №б/н від 07.10.2020р.;
- лист-роз`яснення від виробника про включення витрат та собівартість продукції №б/н від 19.01.2021 р.;
- рахунок на оплату продукції М272 від 16.03.2021 р.;
- висновок експерта ДТПП МГО-560 від 01.04.2021 р.;
- додаток до висновку експерта ДТПП (прайс-листи) МГО-560 від 01.04.2021 р.;
- сертифікат якості (паспорт) на продукцію М352 від 17.03.2021 р.;
- сертифікат якості (паспорт) на продукцію М364 від 18.03.2021 р.;
- сертифікат якості (паспорт) на продукцію М364 від 19.03.2021 р.;
- інформація з офіційного сайту АО «Новокаолиновый ГОК», РФ від 22.03.2021 р.;
- лист виробника про регламент виготовлення та застосування продукції №б/н від 07.10.2020р.;
- свідоцтво офіційного дилера №01/08-20 від 03.08.2020 р. терміном дії до 03.08.2021 р.
У відповідь на митну декларацію 01.04.2021 о 16:01:57 відповідачем направлено декларанту позивача повідомлення, яким зазначено про необхідність подання додаткових документів.
У відповідь на вищезазначене повідомлення декларантом було направлено лист №01- 04/зед від 01.04.2021 року, яким декларант повідомив, що митному органу надані всі обов`язкові та можливі документи для підтвердження митної вартості, передбачені частиною другою та третьою ст. 53 МК України, які не містять розбіжностей, наявних ознак підробки та містять всі дані до вибраного декларантом методу визначення митної вартості, а також що надати додаткові документи в 10-денний термін позивач не має можливості.
Оцінюючи рішення про коригуванням митної вартості товару та картки відмови на предмет їх відповідності закону, суд виходить з наступного.
Частиною 1 статті 7 МК України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (п.24 ч.1 ст.4 МК України).
Відповідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт); рахунок-фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 вказаної статті також передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у ч.2 цієї статті, містять розбіжності, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою , контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний та авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті.
Приписами ст. 337 МК України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато - логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Згідно п.1 ч.4 ст.54 МК України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.2 4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно ч.1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 ст.55 МК України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Передбачене частиною п`ятою статті 54 МК України право митного органу на витребування у декларанта додаткових документів реалізується виключно з підстав, які передбачені частиною третьою статті 53 МК України, - надання декларантом документів, які містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Тобто, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару, а відтак суперечності (розбіжності) між відомостями, які не впливають на ціну товару та інші складові митної вартості не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування додаткових документів, передбачених ч.3 ст.53 МК України.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваним рішенням, митну вартість товару скориговано за результатами проведення перевірки документів, як надані на підтвердження заявленої митної вартості товару у відповідності до ст. 337 МК України.
Відповідач посилається на те, що згідно гр. 70 наданого до митного контролю платіжного доручення Swift від 19.03.2021 року оплата здійснена на підставі рахунку №272 від 16.03.2021 року. Проте до митного контролю надано інший документ рахунок-фактуру за номером 582 від 22.03.2021 року, крім того під кодом «інші некласифіковані документи» надано документ за номером №272 від 16.03.2021 року, в якому зазначена вартість товару «Каолін марки КР-2», що є вищою, від заявленої, а саме 326 400 RUB, в той час, як заявлена сума 316 800 RUB. Таким чином, до митного контролю заявлено рахунок-фактуру від 22.03.2021 року №582 відмінний від зазначеного у платіжному документі. Додатковий рахунок, що надано до митного контролю, як некласифікований документ №272 містить строк оплати, проте дата оплати не кореспондується із датою виникнення рахунку-фактури №582, оплата здійснена до появи рахунку №582, який заявлено до митного контролю. Враховуючи, що сума оплати є більшою за суму, що міститься у рахунку №582 (отже більшою, ніж заявлено декларантом) факт передплати неможливо ідентифікувати та відповідно до умов договору не підтверджено документально. Крім того, дані щодо сплаченої суми за товар оцінюваної партії не відповідають задекларованим.
Суд вважає даний висновок відповідача необґрунтованим, оскільки відповідно до п.1, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Рахунок за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.
Відповідно до п.2, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України:
назву документа (форми);
назву підприємства, від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Стосовно зауважень Відповідача про те, що в рахунку на оплату № 272 від 16.03.2021 року зазначена вартість товару «Каолін марки КР-2», що є вищою від заявленої, а саме 326 400 RUB, в той час, як заявлена сума - 316 800 RUB, суд вказує на те, що відповідно до специфікації № 8 від 16.03.2021 року та рахунку на оплату № 272 від 16.03.2021 року між постачальником та покупцем (позивач) було узгоджено поставку товару наступного асортименту: Каолін марки КР-2 в кількості 68 тон за ціною 4800,00 руб. за 1 тону; Каолін марки КЧ-2 в кількості 20 тон за ціною 5021,00 руб. за 1 тону; Каолін марки КР-1 в кількості 40 тон за ціною 4973,00 руб. за 1 тону.
Порівнявши рахунок на оплату № 272 від 16.03.2021 року та рахунок-фактуру за №582 від 22.03.2021 року можливо встановити найменування товару, ціну товару за одиницю виміру в тонах. Наведені рахунки не мають розбіжності за ціною на товар, а мають розбіжності лише в кількості (об`ємі) товару, який фактично було поставлено постачальником позивачу, а саме першої позиції Каолін марки КР-2 було поставлено на дві тони менше, ніж було сплачено позивачем, замість заявлених 68 тон було поставлено 66 тон.
Факт поставки товару в кількості та за ціною підтверджує рахунок-фактура № 582 від 22.03.2021 року (універсальний передавальний документ), який визначає зміст та обсяг господарської операції та одиницю виміру господарської операції (кількість та вартість поставленого товару) позивачу. Даний документ за своєю інформативністю можна порівняти з видатковою накладною на товар.
Також пунктом 5.5. Контракту передбачено, якщо сума оплати, яка надійшла, перевищує вартість фактично поставленої продукції вказаної в рахунку-фактурі, постачальник має право різницю в сумі зарахувати в рахунок оплати наступної партії товару.
Ціна за одиницю товару Каолін марки КР-2 була незмінна, а саме 4800 руб. за тону відповідної класифікації. Таким чином дані факти підтверджують хибність твердження відповідача щодо різниці вартості товару в рахунках, так як відмінність в вартості товару в рахунках сталася через зменшення кількості поставленого товару.
Щодо зауважень відповідача, що некласифікований документ №9272 містить строк оплати, проте дата оплати не кореспондується із датою виникнення рахунку-фактури №582, оплата здійснена до появи рахунку №582, який заявлено до митного контролю» суд зазначає наступне. Умовами Контракту та Специфікації № 8 від 16.03.2021 року до нього не передбачено строк, протягом якого покупець має здійснити передоплату за товар. Дата оплати не може кореспондуватись з датою рахунку-фактури №582, так як даний рахунок є універсальним передавальним документом, який видається постачальником по факту проведення господарської операції та підтверджує факт поставки товару та ціну за одиницю товару.
Позивачем було надано відповідачу безпосередньо договір поставки продукції №45К від 03.08.2020 року, а також Специфікацію № 8 від 16.03.2021 року, де чітко визначена ціна товару. Зазначена ціна повністю співпадає з ціною, зазначеною в рахунку на оплату № 272 від 16.03.2021 року. Посилання на даний рахунок є в банківському платіжному документі (SWIFT) від 19.03.2021 року.
Стосовно зауважень відповідача щодо того, що в рахунку-фактурі №582 від 22.03.2021 року немає посилання на вищезазначену специфікацію (специфікацію №8), суд зазначає, що посилання на специфікацію не є обов`язковим реквізитом рахунків-фактур. Рахунок-фактура (універсальний передавальний документ) № 582 від 22.03.2021 року має посилання на Договір поставки продукції № 45К від 03.08.2020 року, що є достатнім.
3 приводу зауважень відповідача про те, що поставка оцінюваного товару здійснюється на умовах FCA cт. Джабик (Росія), при цьому серед складових митної вартості зазначено лише транспортування.
Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Судом встановлено, що товар не страхувався, а отже витрати на страхування не можуть бути включені до митної вартості товару, оскільки таких витрат позивачем не було понесено.
Згідно Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року (Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 року №21, якщо, за твердженням декларанта, страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту.
Відповідач зазначає, що вартість товарів «Каолін марки КЧ-2 та марки КР-1» не відповідає відомостям наданого до митного оформлення прайс-листа виробника АО "Новокаолиновый ГОК" від 01.12.2020 року: у наданому прас-листі зазначена вартість товарів: «Каолін марки КЧ-2» за 1 тону 5171 RUB; «Каолін марки КР-1» за 1 тону 5100 RUB. Таким чином, надані до митного оформлення документи митного оформлення (інвойс та прайс-лист) мають різні відомості щодо вартості товарів Каолін марки КЧ-2 та марки КР-1».
Суд вважає даний висновок відповідача необґрунтованим, оскільки він не ґрунтується на порівнянні двох тотожних документів. Згідно ГОСТ 7.60-90, прайс-лист це нормативно-виробниче практичне і (або) довідкове видання, що містить систематизований перелік матеріалів, виробів, обладнання, виробничих операцій, послуг із зазначенням цін, а іноді коротких характеристик. Прайс-лист не є додатком до Контракту та не є первинним документом у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Відповідно до п. 5.2. Контракту ціни на товар узгоджуються Сторонами саме в Специфікаціях, а не в прайс-листах. Специфікацією № 8 від 16.03.2021 року чітко визначена ціна товару, дана ціна була погоджена сторонами та повністю співпадає з ціною одиниці товару, зазначеною у рахунку. А оскільки позивач є офіційним дилером постачальника та закуповує товар великими партіями, то, в свою чергу, отримує від постачальника знижки на товар. А отже ціни на товар, зазначені у прайс-листах, що видаються для необмеженого кола покупців, можуть відрізнятись від цін на товари, що зазначені у Специфікаціях та рахунках для конкретного покупця.
Відповідач зазначає, що наданий до митного контролю прайс - лист не містить періоду або строку дії, крім того в ньому зазначено, що вартість не включає вартість доставки та інших послуг, зборів. Дані щодо пакування не відображені у розрахунку вартості згідно наданого до митного контролю рахунку та специфікації. Також, складовою митної вартості є укладка товару на палети згідно наданого до митного контролю прайс-листа. За відсутності зазначеної послугиу специфікаціях та рахунку-фактурі даний платіж має бути включений до складових митної вартості за задекларований у ЕМД».
Відповідно до Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року (Постанова Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2) така ж правова позиція сформована Вищим адміністративним судом України: з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності органам доходів і зборів заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку із наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів). Крім того, ч. 2 ст. 53 МК України до переліку обов`язкових документів для підтвердження заявленої митної вартості прайс-листи не віднесено.
Щодо зауважень відповідача стосовно того, що в прайс-листі виділено вартість укладки каоліна в палети, що не відображена у розрахунку вартості згідно наданого до митного контролю рахунку та специфікації. Таке твердження відповідача є помилковим, оскільки у наданому до митного оформлення прайс-листі від 01.12.2020 року взагалі не зазначено такий вид послуг як укладка каоліну в палети. В наданому прайс-листі зазначено лише ціни на різні марки каоліну. До того ж відповідно до Договору поставки продукції № 45 К від 03.08.2020 року поставка товару здійснюється на умовах FCA згідно Інкотермс-2010. Згідно даних умов поставки упаковка та маркування товару здійснюється за рахунок продавця і дані витрати вже включені у вартість товару. Таким чином, вартість укладки каоліну в палети вже включена в ціну товару, зазначену в специфікаціях.
3 приводу зауважень відповідача про те, що відповідно до інформації графи 22 залізничних накладних від 22.03.2021 року № 30541729, від 24.03.2021 № 30551686 безпосереднім перевізником оцінюваного товару за межами митної території України є ОАО «РЖД». На митній території України товар перевозився УЗ. Надана залізнична накладна не містить інформації щодо тарифу перевезення за межами митної території України», повідомлено, що Інструкцією про порядок оформлення перевізних документів, справляння провізних платежів при перевезенні вантажів в міждержавних та в міжнародних сполученнях № 998_030 від 21.01.1994 року не передбачено зазначення у залізничній накладній тарифу на перевезення, натомість в графі 23 залізничної накладної передбачено лише зазначення інформації щодо експедитора. Посилання відповідача на недоліки у заповненні залізничної накладної є необгрунтованими, так як такі документи не містять числових значень, тож їх відомості не впливають на вартісне значення заявленої декларантом митної вартості товарів. В свою чергу, вартість перевезення за межами митної території України зазначена у рахунках Експедитора ТОВ «Транс Центр» № 347 від 01.04.2021 року та № 348 від 01.04.2021 року та довідці про транспортні витрати №01/04 від 01.04.2021 року, які були надані позивачем відповідачу при митному оформленні товару.
Стосовно зауважень відповідача про те, що імпортером до митного оформлення надано договір транспортного експедирування, укладеного з компанією ТОВ «Транс Центр» від 29.05.2018року №1163/05-18. Відповідно до п.2.3 даного договору не пізніше 15 днів до запланованої дати відправлення вантажу направляє експедитору заявку. До митного оформлення надано заявку, проте така заявка не містить вартості такого перевезення, суд зазначає, що таке твердження відповідача є безпідставним, оскільки в заявці вказується лише об`єм послуг, які просив надати позивач, а вартість перевезення вказується в рахунку експедитора, який експедитор виставляє вже після отримання заявки від замовника послуг.
Щодо посилань відповідача на те, що документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких належать: 1. рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; 2. банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, судом встановлено, що рахунок експедитора ТОВ «Транс Центр» № 347 від 01.04.2021 року та № 348 від 01.04.2021 року були надані позивачем до митного оформлення, і дані рахунки повністю підтверджують витрати на транспортування товару. Акт виконаних робіт щодо послуг з перевезення товару не міг бути наданий при митному оформленні 01.04.2021 року, оскільки такий акт складається та надається експедитором в кінці звітного місяця, тобто 30.04.2021 року.
Платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг, також не могли бути надані позивачем при митному оформленні 01.04.2021 року, оскільки оплата таких послуг здійснюється на умовах відстрочення платежу. Рахунок експедитора № 347 від 01.04.2021 року був оплачений позивачем 15.04.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням № 8408 від 15.04.2021 року.
Посилання відповідача на Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року - Постанову Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 №2 з приводу того, що платіжне доручення без вказівки у ньому на рахунок-фактуру (інвойс), на підставі яких здійснено платіж, не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару, суд вважає необгрунтвоаним. У банківському платіжному документі (SWIFT) від 19.03.2021 року у графі 70 «Призначення платежу» є посилання на рахунок на оплату: «Предоплата за каолин согласно контракта 45К от 03.08.2020г.. счёт №272 від 16.03.2021». Отже, твердження відповідача з цього приводу є безпідставними.
Умовами Договору поставки продукції № 45К від 03.08.2020 року не передбачено отримання декларантом рахунку-фактури (інвойсу) для проведення попередньої оплати товару.
При цьому, чинним законодавством взагалі не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс (рахунок). А сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані Позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 року у справі №810/2784/18.
Відповідач стверджує, що митним органом здійснено перевірку числового значення розрахунку собівартості товару відповідно до наданої калькуляції собівартості від виробника АО «Новокаолиновый горно-обогатительный комбинат» (Россия) від 07.10.2020 року б/н, а також додатку до неї. Середня собівартість для усіх марок каоліну розрахована на рівні 4605,60 рос.руб./тн. Згідно даних документів, ціна окремих марок розраховується на підставі продуктивності та якісних характеристик, але повинна бути не нижче середньої собівартості. Разом з тим, листом від 07.10.2020 року б/н (калькуляція) зазначено, що окрім основних витрат на собівартість, до вартості товару включено митний збір (200рос.руб./тн), збір та прибирання вагонів (200рос.руб./тн). Тобто, середня вартість товару розраховується на рівні 5005,60 рос.руб./тн. При цьому, до даної ціни не включено числове значення прибутку підприємства. Враховуючи вищезазначене, наявна безприбутковість продажу каоліну марки КР-2, фактурна вартість якого визначена на рівні 4800,00 рос.руб./тн., марки КЧ-2, фактурна вартість якого визначена на рівні 5021,00 рос.руб./тн., марки КР-1, фактурна вартість якого визначена на рівні 4973,00рос.руб./тн.» З приводу цього позивачем були отримані пояснення від виробника товару АО «Новокаолиновый горнообогатительный комбинат», який у своєму листі №б/н від 19.01.2021 року повідомляє наступне: «У листі вих.№ б/н від 07.10.2020 щодо собівартості каоліну та включених в неї витрат зазначено, що крім основних витрат у вартість включено: митний збір (200 руб./тн) та збір за подачу і прибирання вагонів (200 руб./тн). Повідомляємо, що дані додаткові витрати помилково були вказані в листі вих.№ б/н від 07.10.2020 року щодо собівартості каоліну, і підтверджуємо, що середня собівартість для всіх марок каоліну становить 4605,60 руб./тн і не включає в себе будь-яких додаткових витрат».
Отже, як пояснив виробник товару, до собівартості каоліну не включаються додаткові витрати на митний збір та збір за подачу і прибирання вагонів, а в листі виробника вих.№ б/н від 07.10.2020 року дані додаткові витрати були зазначені помилково. Таким чином середня собівартість каоліну становить 4605,60 руб./тн. і продаж каоліну марки КР-2. фактурна вартість якого визначена на рівні 4800,00 рос.руб./тн. марки КЧ-2, фактурна вартість якого визначена на рівні 5021,00 рос.руб./тн., марки КР-1, фактурна вартість якого визначена на рівні 4973.00 рос.руб./тн., не можна назвати безприбутковим.
Відповідач стверджує, що наданий декларантом позивача висновок експерта Дніпропетровської торгово-промислової палати № ГО-560 від 01.04.2021 року має довідковий характер і ґрунтується на документах, які мають розбіжності. Суд не погоджується з таким твердженням. Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України на вимогу митного органу декларантами для підтвердження заявлених ними відомостей про вартість імпортованих товарів можуть в тому числі додатково подаватися висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. При цьому, як зазначено у листі-роз`ясненні №16/2-2/2356 від 17.11.2009 року, Держмитслужба України не веде перелік спеціалізованих експертних організацій, які мають право надавати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів. У разі надання таких експертних висновків при митному оформленні товарів, митний орган розглядає їх, перевіряючи наявність повноважень експертних організацій відповідно до вимог законодавства. В свою чергу право торгово-промислових палат на проведення експертизи і контролю якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) та визначення їх вартості прямо передбачено ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» №671/97-ВР від 02.12.1997 року, а експертні документи, вилані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.
Отже, декларантом для митного оформлення товару одразу було надано митному органу висновок експерта ДТТП № ГО-560 від 01.04.2021 року, який відповідно до законодавства України є належним доказом підтвердження наданої позивачем інформації про митну вартість товару. Проте, не зважаючи на це, відповідач у своєму повідомленні від 01.04.2021 року без належного обгрунтування зазначає, що даний висновок не може бути використаний і просить позивача надати інший висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованими експертними організаціями (гемологами).
Відповідно до п.2 Положення про Державний гемологічний центр України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 19.07.2004 року № 465, основними завданнями та функціями Державного гемологічного центру України є експертна оцінка дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, внесеного до Державного фонду дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння України. В свою чергу, каолін не входить до Загальної класифікації природного каміння, затвердженої Постановою КМУ від 27 липня 1994 року №512. Отже, висновок гемологів (Державного гемологічного центру України) може видаватись лише стосовно коштовного, напівкоштовного або декоративного каміння, до яких каолін не відноситься.
Також висновок гемологів не має обов`язкового характеру, а виконує лише довідкову функцію. Висновок Державного гемологічного центру України не входить до переліку передбачених ст. 53 Митного кодексу України документів, які підтверджують митну вартість товарів. Отже, даний висновок не є обов`язковим для здійснення митного оформлення.
Суд вважає безпідставним та необгрунтованим коригування відповідачем митної вартості товару, виходячи з інформації щодо вартості каоліну згідно Довідника цін коштовного та декоративного каміння, оскільки вказаний довідник не є нормативно-правовим актом, а має лише рекомендаційний, довідковий характер. Довідник цін коштовного та декоративного каміння стосується лише коштовного, напівкоштовного або декоративного каміння, до яких каолін не відноситься, як вже було сказано вище. До того ж такий Довідник може визначати лише ринкову вартість товару та не може бути використаний при визначенні митної вартості. При цьому, митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку, безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 року по справі №814/2659/16, від 21.08.2018 року по справі №804/7845/17. До того ж вартість товару за Контрактом підтверджується листом виробника АО «Новокаолиновый горнообогатительный комбинат» про походження ціни та собівартість продукції №б/н від 07.10.2020 року, Додатком до листа виробника (Калькуляція собівартості каоліну усіх марок) №б/н від 07.10.2020 року та листом виробника №б/н від 19.01.2021 року.
Крім того суд звертає увагу, що відповідач посилається на Довідник цін коштовного та декоративного каміння за грудень 2020 року в той час, як поставка товару була здійснена в квітні 2021 року. Є необгрунованим, як Відповідач може брати до уваги ціни з даного Довідника, які подано на умовах CIF або DAP - кордон України, відповідно до Інкотермс 2010, в той час, як поставка товару , була здійснена на умовах FCA.
Верховним Судом, при прийнятті рішень по справам про коригування митної вартості неодноразово висловлювались наступні правові висновки щодо умов оплати за товар: у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Суперечності у відомостях щодо умов оплати товару у документах, доданих до вантажної митної декларації на підтвердження митної вартості товарів, не можуть бути підставою для витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 804/4680/16.
Згідно з частин першої, другої статті 256 МК України, відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Відповідно до частини сьомої статті 54 МК України, у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
З тлумачення даних норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями пункту 2 частини шостої статті 54, частини третьої статті 53 МК України, вбачається що відмова у митному оформленні має бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими недоліками, у зв`язку з якими органом доходів і зборів витребувані додаткові документи.
Аналогічний правовий висновок здійснений Верховним Судом у постанові від 06 березня 2018 року по справі №815/3142/17.
Надані позивачем документи, на думку суду, у своїй сукупності підтверджують заявлену підприємством митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, шо спростовує висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень.
За таких обставин, усі доводи митного органу, які покладені в основу оскаржуваного рішення та наведені у відзиві на позовну заяву не знайшли свого правового підтвердження під час судового розгляду справи та спростовані наданим позивачем документальними доказами.
Згідно ч.3 ст.335 МК України, разом з митною декларацією органу доходів і зборів подаються рахунок або інший документ, який визначає вартість товару, та, у випадках, встановлених цим Кодексом, декларація митної вартості. У встановленому цим Кодексом порядку в митній декларації декларантом або уповноваженою ним особою зазначаються відомості про:
1) документи, що підтверджують повноваження особи, яка подає митну декларацію;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або інші документи, що підтверджують право володіння, користування та/або розпорядження товарами;
3) транспортні (перевізні) документи;
4) комерційні документи, наявні у особи, яка подає декларацію;
5) у разі необхідності - документи, що підтверджують дотримання заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності;
6) документи, що підтверджують дотримання обмежень, які виникають у зв`язку із застосуванням захисних, антидемпінгових та компенсаційних заходів (за наявності таких обмежень);
7) у випадках, передбачених цим Кодексом, - документи, що підтверджують країну походження товару;
8) у разі необхідності - документи, що підтверджують сплату та/або забезпечення сплати митних платежів;
9) у разі необхідності - документи, що підтверджують право на пільги із сплати митних платежів, на застосування повного чи часткового звільнення від сплати митних платежів відповідно до обраного митного режиму;
10) у разі необхідності - документи, що підтверджують зміну термінів сплати митних платежів;
11) у разі необхідності - документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів та обраний метод її визначення відповідно до статті 53 цього Кодексу.
Судом встановлено, що у спірній митній декларації зазначені всі відомості, передбачені вказаною вище нормою.
Жодних порушень митного законодавства судом не встановлено.
Посилання митного органу на порушення позивачем митного законодавства при декларуванні товару не можуть вважатись розбіжністю у розумінні частини 3 ст.53 МК України і не можуть бути підставою для витребування додаткових документів та коригування митної вартості.
Зворотного суду не доведено.
Рішення про коригування митної вартості заповнюються посадовою особою митниці відповідно до Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 р. за № 883/21195.

Згідно п.1.3 Правил, Рішення заповнюється посадовою особою митного органу, що здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, в електронному вигляді за затвердженою наказом формою:

У графі 31 Код методу визначення вартості митного органу зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що був застосований митним органом при визначенні митної вартості товару;

У графі 33 Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу зазначається посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Згідно п.2.3 Правил, Рішення надсилається декларанту або уповноваженій ним особі у формі електронного документа у порядку, передбаченому Митним кодексом, для електронного декларування.

Ненадання без будь-яких пояснень позивачу на його письмове прохання в ході консультацій інформації та документів (витяги з бази) щодо раніше оформлених товарів для ознайомлення та реагування, свідчать про грубе порушення митницею одного із принципів здійснення державної митної справи - додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб ( пункт 7 частини 1 статті 8 МК України), який означає обов`язок органу доходів і зборів вжити заходів щодо забезпечення інтересів декларанта, зокрема інтересу бути обізнаним із оцінкою, даною органом доходів і зборів у справі.

Тобто, орган доходів і зборів повинен довести до відома декларанта таку свою оцінку з тим, щоб декларант міг сформувати власну правову позицію і стратегію її відстоювання у конкретній митній процедурі.

Окрім того, відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, неодноразово висловленої у постановах: від 30.01.2018 р., по справі № 813/7903/14, від 18.12.2018 р., по справі № 826/15706/13-а, від 29.01.2019 р., по справі № 815/6827/17, від 16.04.2019 р., по справі №815/6698/17, митна вартість товарів, відкоригована за резервним методом має ґрунтуватися на митній вартості, раніше визнаній (визначеній) митними органами, що міститься в Єдиній автоматизованій інформаційній системі (далі ЄАІС).

При цьому, митний орган повинен не просто зазначити, зокрема, обставину відсутності в нього інформації щодо оформлення ідентичних та подібних товарів (як на підставу незастосування методів за ціною договору щодо ідентичних товарів та за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), а навести цінову інформацію з ЄАІС про оформлення товарів, що мають ознаки, найбільш схожі на ознаки задекларованих товарів та пояснити з урахуванням положень статей 59, 60 МК України, чому ця інформація не може бути взята за основу для визначення митної вартості, чого в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості, відповідач не зазначив.

Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 N 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої статті 53 Кодексу здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою статті 54 Кодексу та частиною першою статті 55 Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи, що повністю співпадає з правовим висновком, висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, по справі №809/453/17 від 03.04.2018р.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про надання позивачем митниці належного та достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару, визначеної за основним методом, а відповідачем не підтверджено належними доводами наявність у поданих декларантом документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, правильність визначення митної вартості позивачем за основним методом відповідачем не спростована, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

В свою чергу, відповідачем не надано обґрунтованих пояснень відносно безпосереднього впливу вказаних ним зауважень на числові значення митної вартості товару та її розрахунок.

По суті вказані митним органом зауваження носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує про наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що вказувати про можливі порушення позивачем та/або припущення з боку суб`єкта владних повноважень є неприпустимим. Суд не може включати такі докази до предмету дослідження, оскільки вони не є належними доказами в розумінні положень КАС України.

З урахуванням викладеного, з наданих документів вбачається, що підприємство для митного оформлення і підтвердження митної вартості надало усі документи для застосування основного методу визначення митної вартості. Надані документи підтверджують числові значення складових митної вартості, відомості в них не мають протиріч та розбіжностей дозволяють провести обчислення митної вартості.

Додатково суд зазеначає, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

В даному випадку вказаних обставин митницею не наведено.

Застосована правова позиція відповідає правовому висновку, висловленому Верховним Судом у постанові від 08.02.2019 у справі № 825/648/17.

Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Викладена правова позиція відповідає правовому висновку верховного Суду, наведеному у постанові від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, в митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №UA110130/2020/00234, митницею наведено лише номер та дату ЕМД, на підставі якої здійснено коригування, проте, оскаржувана картка відмови не містить конкретизації, який саме товар завозився за наведеною митною декларацією, і в картці відмови відсутня інформація, що за цією декларацією відбулось митне оформлення такого ж самого товару.

Вказане свідчить про недотримання відповідачем процедури прийняття оскаржуваних рішень, наслідком чого є скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обставини, покладені в обґрунтування підстав прийняття оскаржуваних рішення та картки відмови носять формальний характер та не мають під собою ніякого правового підґрунтя з огляду на те, що не мають жодного відношення саме до числового визначення заявленої позивачем митної вартості.

Відповідно до наявних даних, визначена митним органом митна вартість товару, ґрунтується на раніше визнаній органом митної служби вартості за попередніми оформленнями за подібними товарами.

Таким чином, встановлені під час розгляду справи обставини спростовують висновки митного органу щодо сумнівів у визначеній митній вартості товару, оскільки у наданих позивачем документах відсутні розбіжності, що стосуються числового значення митної вартості товару або методу її визначення, документи містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, у зв`язку з чим, вбачається безпідставність відмови митним органом позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, враховуючи що відповідачем не наведено достатніх доказів того, що документи, подані для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що митним органом оспорювані рішення прийняті без урахування усіх обставин та без дотримання норм чинного законодавства, тому наявні підстави для їх скасування.

Решта доводів сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що за подання вказаного адміністративного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4540,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №25 від 26.04.2021 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено повністю, сплачений судовий збір за в сумі 4540,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 241-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙНТ ТРЕЙД» (адреса реєстрації: вул. Стартова, б. 3, м. Дніпро, 49041; адреса для листування: вул. Радистів, 5А, офіс 402, 49023, ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, б. 22, м. Дніпро, 49038, ) про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA110130/2021/000036/1 від 01.04.2021 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Дніпровської митниці Держмитслужби в прийнятті митної декларації, в митному оформленні чи пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України №UA110130/2021/00130 від 01.04.2021 року.

В порядку розподілу судових витрат стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙНТ ТРЕЙД» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4540 грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова