Справа № 400/1365/21
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 400/1365/21
Головуючий в 1 інстанції: Птичкіна В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді доповідачаКравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року по справі №400/1365/21, прийнятого у відкритому судовому засіданні у складі судді Птичкіної В.В., за правилами спрощеного позовного провадження, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України, за участю третьої особи: Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

03 березня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, за участю третьої особи: Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача при розгляді звернення позивача до Урядового контактного центру від 28.01.2021 за № ІЛ-11981026 щодо надання виконавчому комітетові Миколаївської міської ради бланка посвідчення реабілітованого зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 564;

зобов`язати відповідача надати виконавчому комітетові Миколаївської міської ради бланк посвідчення реабілітованого зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 564.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що його право на отримання посвідчення реабілітованого порушене він довів листом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, доданим до позовної заяви. Крім того, те, що право на отримання посвідчення реабілітованого порушене, доведено і третьою особою у її поясненнях та в доданих нею копіях заяв до відповідача, доданих до відзиву. Право апелянта на отримання посвідчення реабілітованого порушене внаслідок бездіяльності відповідача, бо він не передає третій особі бланк посвідчення. Ніхто, крім відповідача, не може замовити виготовлення бланків посвідчень реабілітованого, а отже ніхто інший і не може надати третій особі бланк посвідчення реабілітованого.

Крім того апелянт вказує на невиконання третьою особою у даній справі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 року у справі № 400/1508/20.

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом першої інстанції було встановлено, що 28.01.2021 через урядову гарячу лінію позивач звернувся до відповідача і просив примусити відповідача замовити виготовлення бланка посвідчення реабілітованого та передати його виконавчому комітетові Миколаївської міської ради.

Звернення позивача зареєстровано Міністерством за № ІЛ-11981026 (а/с 4).

Звернення мотивоване тим, що відсутність такого бланку перешкоджає виконанню виконавчим комітетом Миколаївської міської ради постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 400/1508/20.

Листом від 03.02.2021 № 35/0/209-21 відповідач повідомив позивачу про розроблення ним проекту постанови Кабінету Міністрів України „Деякі питання реалізації Закону України „Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, яким, зокрема, передбачається затвердження відповідного посвідчення реабілітованого. Зазначений проект надіслано на погодження до Мінцифри. Після завершення всіх узгоджувальних процедур, визначених чинним законодавством, проект акта буде подано на розгляд Кабінету Міністрів України. У разі прийняття відповідної постанови Уряду відповідачем буде вжито вичерпних заходів з видачі позивачу посвідчення реабілітованого у найкоротші строки( а/с 5).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 400/1508/20, яка набула законної сили, виконавчий комітет Миколаївської міської ради був зобов`язаний обміняти видане позивачу посвідчення реабілітованого серії НОМЕР_1 на посвідчення реабілітованого зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 №564 «Про внесення змін і доповнень до постанови Кабінету Міністрів УРСР «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :

Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР "Про звернення громадян" (далі - Закон № 393/96-ВР), громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з частинами першою, третьою статті 3 Закону № 393/96-ВР, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно зі статтею 15 Закону № 393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

За приписами статті 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Згідно із статтею 6 Закону України від 17.04.1991 № 962-XII „Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.

Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції , кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pinc v. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Апеляційний суд зазначає, що звернення позивача до Урядового контактного центру від 28.01.2021 за № ІЛ-11981026 (а/с 4) відповідач розглянув у строк, що встановлений Законом №393/96-ВР, та надав відповідь по суті звернення, що підтверджується листом від 03.02.2021 року №35/0/209-21 (а/с 5).

Разом з тим, Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 400/1508/20, яка набула законної сили, виконавчий комітет Миколаївської міської ради був зобов`язаний обміняти видане позивачу посвідчення реабілітованого серії НОМЕР_1 на посвідчення реабілітованого зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 №564 «Про внесення змін і доповнень до постанови Кабінету Міністрів УРСР «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», крім того апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що виконавчий комітет Миколаївської міської ради не виконав вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 564 щодо заміни позивачу посвідчення реабілітованого, оскільки воно не в повній мірі відповідає встановленому зразку, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На виконання постанови Миколаївський окружний адміністративний суд видав позивачу виконавчий лист від 19.01.2021. Тобто вказане судове рішення набрало законної сили і є обов`язковим до виконання.

Отже, Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 400/1508/20 фактично визначений суб`єкт, який не виконав вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 564 щодо заміни позивачу посвідчення реабілітованого - виконавчий комітет Миколаївської міської ради. Як зазначено вище, Міністерство соціальної політики України надало позивачу відповідь на його звернення до Урядового контактного центру від 28.01.2021 за № ІЛ-11981026 в установлений законом строк.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що відповідач допустив бездіяльність при розгляді звернення позивача до Урядового контактного центру від 28.01.2021 за № ІЛ-11981026 щодо надання виконавчому комітетові Миколаївської міської ради бланка посвідчення реабілітованого зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.10.1992 № 564.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта щодо невиконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2020 у справі № 400/1508/20, оскільки не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду 1-ої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, так як суб`єкт владних повноважень виправдав свої дії, навівши відповідне обґрунтування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:

Судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми матеріального та процесуального права, справу розглянуто повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийнятне та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд доходить до висновку, щодо відсутності підстав для задоволення апеляційної скарги , та зміни чи скасування рішення суду 1-ої інстанції, а також вважає, що відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.8,19,40,55 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, встановлених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складене та підписане 09 червня 2021 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.