Справа № 160/5592/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року Справа № 160/5592/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
12 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 у відповідності до вимог п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, починаючи з дня подачі заяви про призначення пенсії, тобто з 28 січня 2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 19.05.2021 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
12.05.2021 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. За результатом розгляду наданих документів Відділом з питань призначення пенсій управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку, у 58 років, ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (згідно абз.24 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058: не менше половини спеціального стажу - не менше 5 років) - загальний стаж позивача становить 39 років 11 місяців 07 днів (стаж враховано по 31.12.2020 року), в тому числі стаж за Списком №2 - 04 роки 05 днів. Головним управлінням не зараховано період роботи ОСОБА_1 з 04.12.2000 року по 13.12.2001 року в ПАТ Кривбасзалізрудком до Списку №2 у зв`язку з відсутністю атестації робочих місць по підприємству.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 28.01.2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою за №767 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV.
Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивач звернулася до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.п. 2. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 року № 22-1, до заяви для призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637.
За період роботи, починаючи з 01.01.2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку, надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою згідно з додатком 1 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління ПФУ від 18.06.2014 року № 10-1, а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 цього Положення. Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Так, відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).
Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Разом з цим, статтею 56 Закону України №1788-XII до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Отже, відповідно до норми права, яка закріплена в частині 2 статті 114 Закону №1058, обов`язковими умовами для набуття позивачем права на пенсію за віком на пільгових умовах в сукупності є: досягнення віку - 55 років; наявність необхідного страхового стажу не менше 25 років; наявність 10 років стажу роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України; зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 повний робочий день; шкідливі і важкі умови праці визначені за результатами атестації робочого місця (після 21.08.1992 року).
Абзацом 24 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 встановлено, що працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, Радою Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12,08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17 липень 1981 року ОСОБА_1 в різні періоди працювала:
- 01 вересня 1978 року поступила на навчання до ПТУ №7 м. Кривого Рогу, яке закінчила 16 липня 1981 року за спеціальністю прядильниці;
- 17 липня 1981 року була прийнята на роботу до Криворізької вовнопрядильної фабрики згідно до наказу №340к від 17 липня 1981 року, звідки була звільнена 24 березня 1986 року у відповідності до вимог ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням згідно до наказу №151к від 20 березня 1986 року;
- 24 квітня 1986 року була прийнята на роботу до Дежнівського радгоспу згідно до наказу №49 від 28 квітня 1986 року, звідки була звільнена 17 квітня 1989 року у відповідності до вимог ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням згідно до наказу №32 від 17 квітня 1989 року;
- 26 травня 1989 року була прийнята на роботу до Виробництва №3 «Криворіжзалізобетон» згідно до наказу №163к від 24 травня 1989 року, звідки була звільнена 15 червня 1989 року у відповідності до вимог ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням згідно до наказу №208к від 19 червня 1989 року;
- 28 червня 1989 року була прийнята на роботу до Дніпропетровського управління «Вторцветмет» згідно до наказу №70 від 28 червня 1989 року, звідки була звільнена 30 вересня 1996 року за переводом до Дніпропетровського головного виробничо- заготівельного підприємства згідно до наказу №69 від 30 вересня 1996 року;
- 01 жовтня 1996 року була прийнята на роботу до Дніпропетровського головного виробничо-заготівельного підприємства - дочірнього підприємства ВАТ Південне-Східне регіональне виробниче об`єднання «Цветмет» згідно до наказу №17 от 01 жовтня 1996 року, звідки була звільнена 31 березня 1997 року за переводом виробничо-заготівельного підприємства згідно до наказу №36-к від 31 березня 1997 року;
- 01 квітня 1997 року була прийнята на роботу до Криворізького виробничо- заготівельного філіалу ВАТ Південне-Східне регіональне виробниче об`єднання «Цветмет» згідно до наказу №83-к від 01 квітня 1997 року, звідки була звільнена 30 вересня 1997 року за переводом до АТЗТ «Югпром» у відповідності до вимог ст. 36 п. 5 КЗпП України згідно до наказу №222 від 30 вересня 1997 року;
- 01 жовтня 1997 року була прийнята на роботу до АТЗТ «Югпром» згідно до наказу №27 від 01 жовтня 1997 року, звідки була звільнена 01 лютого 2000 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно до наказу №8-к від 01 лютого 2000 року;
- 11 лютого 2000 року була прийнята на роботу до шахто будівельного управління Криворізького залізорудного комбінату згідно до наказу №70к від 11 лютого 2000 року, звідки була звільнена 16 квітня 2000 року за власним бажанням у відповідності до вимог ст. 38 КЗпП України згідно до наказу №99к від 16 квітня 2000 року;
- 22 травня 2000 року була прийнята на роботу до дільниці №12 шахти «Октябрська» ДП «Кривбасзалізорудком» на посаду прибиральниці тимчасово на 2 місяці згідно до наказу №18к від 17 травня 2000 року, 23 липня 2000 року була переведена на постійно згідно до наказу «29к від 24 липня 2000 року;
- 21 серпня 2000 року була переведена учнем моториста вентиляційної установки на дільницю №18 шахти «Октябрська» ДП «Кривбасзалізорудком» згідно до наказу №34к від 21 серпня 2000 року;
- 01 грудня 2000 року була переведена мотористом вентиляційної установки на дільниці №18 шахти «Октябрська» ДП «Кривбасзалізорудком» згідно до наказу №50к від 30 листопада 2000 року;
- 01 вересня 2010 року була переведена мотористом вентиляційної установки 2 розряду дільниці №4 підземного гірничого цеха шахти «Октрябрська» Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання згідно до наказу №1684-к від 31 серпня 2010 року;
- 01 листопада 2011 року була переведена мотористом вентиляційної установки 2 розряду дільниці №18 шахти «Октябрська» згідно до наказу №2246-к від 01 листопада 2011 року, де позивач продовжує працювати на теперішній час.
Враховуючи викладене, позивач вважає, що її загальний трудовий стаж на день звернення до відповідача, а саме 28 січня 2021 року, складав більше 40 років, а трудовий стаж на посадах, що надають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2, складав 05 років 00 місяців 13 днів.
Проте, відповідач не зарахував позивачу період роботи з 04.12.2000 року по 13.12.2001 року в ПАТ Кривбасзалізрудком до Списку №2, у зв`язку з перервою між первинною та черговою атестацією робочих місць по підприємству, на якому працювала позивач.
Проте, суд критично ставиться до такого висновку відповідача виходячи з наступного.
Застосування Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах регулюється Порядком, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383.
Згідно з цим Порядком під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року (п.3 Порядку).
Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. №41.
Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Наказом Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках" від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.
Згідно п.1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливим і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій встановлено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.
Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.
Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Також, судом встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №442 від 01 серпня 1992 року «Про порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці» наказом ВО «Кривбасруда» (на теперішній час - ПАТ «Кривбасзалізрудком») від 04 грудня 1995 року №138 було підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 за атестацією робочих місць.
Наступну атестацію необхідно було провести 04 грудня 2000 року, але атестація робочих місць за умовами праці на ВАТ «Кривбасзалізорудком» (на теперішній час - ПАТ «Кривбасзалізрудком») була проведена лише 14 грудня 2001 року (наказ по підприємству №127/1 від 14 грудня 2001 року).
Перерва між атестаціями робочих місць становить 01 рік 00 місяців 08 днів (а саме з 05 грудня 2000 року по 13 грудня 2001 року).
Атестацію робочих місць по Списку №2 в 2000 році не було проведено у зв`язку з реорганізацією підприємства та відсутністю грошових коштів на підприємстві.
З метою захисту прав працівників підприємства Голова правління ВАТ «Кривбасзалізорудком» 10 липня 2007 року звернувся до Головного державного експерта умов праці Дніпропетровської області з листом (вих. №387 від 10 липня 2007 року) з проханням надати дозвіл на поширення терміну дії наказу об`єднання «Кривбасруда» №138 від 04 грудня 1995 року «Про підтвердження права на пільгове пенсіювання за результатами атестації робочих місць» - з 05 грудня 2000 року по 13 грудня 2001 року.
Листом про подовження дії наказу про атестацію робочих місць за умовами праці від 10 липня 2007 року №387 було подовжено дію наказу про атестацію робочих місць №138 від грудня 1995 року (а саме подовжено на період часу з 05 грудня 2000 року по 13 грудня 2001 року).
Продовження терміну дії попередньої атестації робочих місця за умови праці були здійснені у зв`язку з численними зверненнями підприємств, установ та організацій щодо неможливості своєчасного проведення чергової атестації робочих місць за умовами праці через відсутність коштів для фінансування відповідних санітарно-гігієнічних досліджень, було розроблено наказ Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках» №205 від 21 серпня 2000 року.
Даний наказ мав тимчасовий характер і його застосування поширювалося лише (як виняток) на підприємствах, де склався скрутний фінансово-економічний стан з незалежних від них причин, що мало підтверджуватися відповідними документами. У 2014 році за результатами правової експертизи Міністерство юстиції України запропонувало скасувати його, як такий, що ухвалений із порушенням законодавства про державну реєстрацію нормативно-правових актів.
Наказом Міністерства соціальної політики України №361 від 05 червня 2014 року цей наказ було скасовано.
Таким чином, вищевказаний лист Головного державного експерта Дніпропетровської області з умов праці №387 від 10 липня 2007 року, яким було подовжено дію наказу про атестацію робочих місць №138 від 04 грудня 1995 року (подовжено з 05 грудня 2000 року по 13 грудня 2001 року) на той час були видані на підставі діючого наказу Міністерства праці та соціальної політики «Про затвердження Роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках» №205 від 21 серпня 2000 року, тобто були правомірними та складеними в рамках діючого законодавства.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно не зараховано періоди роботи ОСОБА_1 на посаді моториста вентиляційної установки в період з 04.12.2000 року по 13.12.2001 року до пільгового стажу за Списком №2.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Таким чином, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду її роботи на посаді моториста вентиляційної установки в період з 04.12.2000 року по 13.12.2001 року до пільгового стажу за Списком №2, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-ІV та зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 вказаний період роботи до пільгового стажу за Списком №2, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-ІV.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
Суд зазначає, що зобов`язавши відповідача врахувати періоди роботи позивача до пільгового стажу, суд не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог.
Частиною 2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення та нарахування пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28.01.2021 року за №767 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 908,00 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 681,00 грн.
Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 139, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду її роботи на посаді моториста вентиляційної установки з 04.12.2000 року по 13.12.2001 року до пільгового стажу за Списком №2, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року за № 1058-ІV.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна