Справа № 465/8848/20
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 465/8848/20 пров. № А/857/7662/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):

від позивача не з`явився;

від відповідачів - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 04.03.2021р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській обл., Департаменту патрульної поліції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору інспектор Управління патрульної поліції у Львівській обл. Куприянчик Володимир Володимирович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (суддя суду І інстанції: Величко О.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 04.03.2021р., м.Львів; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

26.12.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ДПО18 № 983824 від 18.12.2020р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі; стягнути з відповідача судові витрати (а.с.1-3).

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18.02.2021р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову серії ДПО18 № 983824 від 18.12.2020р. у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП; закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.62-67).

24.02.2021р. до суду першої інстанції поступила заява позивача про стягнення витрат на надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6000 грн. (а.с.75-79).

Також 03.03.2021р. до суду першої інстанції надійшла заява позивача, в якій останній просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Департаменту патрульної поліції понесені витрати по сплаті судового збору (а.с.88-89).

Згідно додаткового рішення Франківського районного суду м.Львова від 04.03.2021р. заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Департаменту патрульної поліції на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.; у решті вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено (а.с.93-98).

Не погодившись із прийнятим додатковим рішення, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач Департамент патрульної поліції, який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на правову допомогу адвоката), просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове судове рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу адвоката (а.с.104-107).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що з огляду на предмет спору оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, розмір витрат на правову допомогу адвоката є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.3 ст.268, ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом Департаментом патрульної поліції оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався представленими позивачем документами про понесені витрати на правову допомогу адвоката, а також врахував складність розглядуваної справи, через що заявлений розмір витрат зменшив до суми 3000 грн., яку визнав справедливою (а.с.93-98).

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до роз`яснень, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі» у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).

Враховуючи, що апелянтом оскаржується додаткове рішення суду лише в частині визначення розміру витрат на правову допомогу, тому в іншій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18.02.2021р. заявлений позов задоволено; скасовано постанову серії ДПО18 № 983824 від 18.12.2020р. у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.122 КУпАП; закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.62-67).

Вказане рішення в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалося.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 6000 грн.

На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:

договір від 18.12.2020р. про надання правничої допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано Адвокатським об`єднанням «Львівська адвокатська компанія» (а.с.78 і на звороті);

ордер серії ВС № 1055897 від 25.01.2021р. на надання правової допомоги та представництво інтересів у Франківському районному суді м.Львова, виданого адвокату Адвокатського об`єднання «Львівська адвокатська компанія» Бень Б.З. (а.с.35);

розрахунок гонорару адвокатських послуг по справі № 465/8848/20, виконаних адвокатом Бень Б.З. в інтересах ОСОБА_1 (а.с.77);

квитанцію до прибуткового касового ордеру № 9 від 18.02.2021р. про оплату гонорару за правничі послуги Адвокатському об`єднанню «Львівська адвокатська компанія» в сумі 6000 грн. (а.с.76).

Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката саме в розглядуваній адміністративній справі № 465/8848/20.

Відсутність акту приймання-передачі послуг за сукупності представлених інших документів не спростовує висновки суду про підтвердження реального понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката.

В поданій позовній заяві ОСОБА_1 було вказано про попередній орієнтовний перелік судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвоката, в розмірі 9000 грн., при цьому уточнений перелік судових витрат позивач подав в порядку, визначеному ч.7 ст.139 КАС України (а.с.10).

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

В пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 3000 грн.

При цьому, загальна тривалість роботи адвоката склала 3 (три) год., під час яких останній готував текст позовної заяви та додатків до неї (2 год.), під час судового розгляду приймав участь в судових засіданнях (1 год.).

Про факт надання правничої допомоги адвокатом вказувалося у позовній заяві, участь адвоката в судовому засіданні стверджується долученим до справи ордером та журналом судового засідання від 18.02.2021р. (а.с.61).

В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 3000 грн.

При цьому судом першої інстанції вірно вказано на те, що в адвокатський гонорар включено, зокрема, усну консультацію (1 год.), надання правничої допомоги під час складання постанови серії ДПО18 № 983824 в УПП (1 год.), а також надання правничої допомоги на штрафмайданчику ЛКП «Львівелектротранс» (1 год.), які мали місце 18.12.2020р., тобто під час здійснення представництва інтересів позивача перед органами поліції.

Відповідно, витрати на зазначені види правничої допомоги не можуть бути віднесені до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді.

Водночас, в поданій апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції обмежив свої доводи лише цитуванням змісту норм КАС України та судової практики, без будь-яких конкретних доводів щодо неспівмірності спірних витрат.

Покликання на предмет спору оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в розмірі 510 грн., без врахування сукупності решти обставин справи участь автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді за участі іншого водія, транспортування автомобіля на штрафмайданчик, притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки в цілях повернення автомобіля його власнику ОСОБА_1 , не можна вважати достатньою підставою для зменшення витрат позивача, що були понесені ним для оплати послуг адвоката.

При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків цього рішення суду, а тому підстав для скасування додаткового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ч.3 ст.268, ст.310, ч.2 ст.313, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Франківського районного суду м.Львова від 04.03.2021р. в адміністративній справі № 465/8848/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного тексту судового рішення: 09.06.2021р.