Справа № 640/6133/20
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року м. Київ № 640/6133/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Чудак О.М., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., представника позивача Козака О.С., представника відповідача Осадчого О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

установив:

У березні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 26.12.2018 №, від 26.12.2019 №, №, №, №.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки прийняті на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 29.11.2019 №684/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 .

Позивач зауважила, що контролюючі органи повинні вести реєстр платників єдиного податку та у разі виявлення підстав для анулювання реєстрації платника єдиного податку, перевести такого платника податків на загальну систему оподаткування. Однак, у даному випадку вказаний обов`язок відповідачем не виконано.

ФОП ОСОБА_1 подано уточнюючу декларацію платника єдиного податку за 2016 рік від 25.10.2017 №, задекларовано перевищення у сумі 776 291,00 грн та сплачено до бюджету податок у сумі 116 443,65 грн. Одразу після цього у жовтні 2017 року позивач подала до контролюючого органу заяву щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку із переходом на сплату інших податків і зборів, визначених Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України). Також позивач невідкладно зареєструвалась платником ПДВ у відповідності до пункту 181.1 статті 181 ПК України. Відтак, позивач вважає, що вона дотрималась вимог підпункту 298.2.3 пункту 298.2 та підпункту 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 ПК України. Наведене свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № згідно якого визначено до сплати ПДВ у сумі 1 339 520 грн за недотримання вимог пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183, пункту 187.1 статті 187 ПК України.

Також позивач зауважила, що податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню з підстав недотримання відповідачем Порядку направлення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №658 від 21.07.2017, а також Податкового кодексу України, оскільки датоване 26.12.2018, а отже мало бути направлене на адресу позивача не пізніше 27.12.2018, однак, позивач отримала таке рішення лише 30.12.2019.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 16300,98 грн та штрафні санкції у сумі 4075,75 грн та податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № яким до позивача застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн, позивач зауважила, що оскільки відповідачем не виконані вимоги пунктів 299.1, 299.2, 299.10 статті ПК України та з огляду на положення підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 ПК України, позивач не повинна була подавати податкову декларацію про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року.

Обґрунтовуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 4435,5 грн за не реєстрацію з 12.10.2017 податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних із сумою ПДВ 8 871,00 грн, позивач зазначила, що з 25.01.2019 анульовано її реєстрацію як платника ПДВ, а тому позивач фактично не має змоги зареєструвати відповідні податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому вказав на необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Зауважив, що на підставі висновків акту перевірки від 29.11.2019 №684/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 від ГУ ДПС у м. Києві прийнятті та направлені на податкову адресу позивача засобами поштового зв`язку рекомендованим листом №436 з повідомленням про вручення податкові повідомлення-рішення від 26.12.2019 №, №, №, №, №. Поштове відправлення, згідно відмітки поштової служби, вручено під особистий підпис ОСОБА_1 , тому оскаржувані рішення вважаються вручені платнику податків відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України.

Перевіркою правильності визначення обсягу доходу, відображеного в декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця, з даними про суми обсягу доходу, встановленими в ході перевірки, виявлено порушення підпункту 291.4 пункту 291.4 статті 291 пункту 292.1 статті 292 ПК України, а саме за 2016 рік обсяг доходу перевищує 5 000 000 грн на суму 776 291,00 грн. ФОП ОСОБА_1 подано уточнюючу декларацію платника єдиного податку за 2016 рік від 25.10.2017 №, задекларовано перевищення у сумі 776 291,00 грн та сплачено до бюджету податок у сумі 116 443,65 грн. Рішенням про зняття з реєстрації платника єдиного податку ДПІ у Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві від 10.10.2017 №245/26-56-13-02 переведено ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування з 01.01.2017.

Отже, з 01.01.2017 ФОП ОСОБА_1 мала перейти зі спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування та подати податкову декларацію про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року. Оскільки, ФОП ОСОБА_1 не подала декларацію про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року до позивача правомірно застосовано штрафні санкції згідно податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № у сумі 170 грн.

Дохід отриманий ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2017 підлягає оподаткуванню на загальній системі оподаткування.

ФОП ОСОБА_1 подала податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2017 рік та задекларувала дохід у розмірі 7 234 324,66 грн, однак, у ході перевірки встановлено, що фактично у 2017 році позивач отримала дохід 7 324 885,66 грн та не задекларувала надходження на її розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» оплату за організацію обслуговування заходів у розмірі 90 561 грн. Тому, на вказану суму правомірно нараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору згідно податкових повідомлень-рішень від 26.12.2019 № та №, відповідно.

Оскільки у 2016 році ФОП ОСОБА_1 протягом 12 календарних місяців сукупно отримала дохід від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню, розмір якого перевищує 1 000 000 гривень (без урахування податку на додану вартість), в силу вимоги пункту 181.1 статті 181 ПК України, у позивача виник обов`язок з 11.01.2017 зареєструватись платником ПДВ.

Однак, ФОП ОСОБА_1 платником податку на додану вартість зареєструвалась 12.10.2017, а у період з 11.01.2017 по 12.10.2017 отримала дохід у розмірі 6 653 240,15 грн, але сплатити ПДВ зі вказаного доходу у розмірі 1 339 520 грн.

Крім того, встановлено, що на розрахунковий рахунок позивача № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанку» 19.10.2017 надійшли кошти за організацію обслуговування заходів від ТОВ «Конференції України» у розмірі 44 351 грн, проте податкове зобов`язання з ПДВ у розмірі 8 871 грн не нараховано, чим порушено пункт 187.1 статті 187 ПК України.

Тому, у акті перевірки обґрунтовано зазначено про заниження позивачем ПДВ на суму 1 339 520 грн та проведено відповідні донарахування згідно податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № за основним платежем у сумі 1 339 520 грн та за штрафними санкціями у сумі 334 880 грн.

До того ж, відповідач звернув увагу на те, що у зазначеній даті винесення податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № є технічна помилка, а саме не вірно зазначено рік винесення, вірним вважати дату винесення 26.12.2019 замість 26.12.2018, оскільки дане податкове повідомлення-рішення винесене на підставі акту перевірки від 29.11.2019 №648/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , про що зазначено у цьому рішенні. Відтак, просив суд врахувати, що контролюючим органом, у відповідності до норм чинного законодавства, прийнято та зареєстровано податкове повідомлення-рішення від 26.12.2019 №, а доводи позивача з даного приводу є необґрунтованими.

Також у ході перевірки виявлено порушення позивачем вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України, а саме з 12.10.2017 не зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 44 351 грн, сума ПДВ 8 871,00 грн, у зв`язку із чим до ФОП ОСОБА_1 правомірно застосовано штраф у сумі 4435,5 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 №.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та наданих у справу доказах.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, встановив наступне.

ФОП ОСОБА_1 подано уточнюючу декларацію платника єдиного податку за 2016 рік від 25.10.2017 №, задекларовано перевищення у сумі 776 291,00 грн та сплачено до бюджету податок у сумі 116 443,65 грн.

Рішенням про зняття з реєстрації платника єдиного податку ДПІ у Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві від 10.10.2017 №245/26-56-13-02 переведено ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування з 01.01.2017.

Державним ревізором-інспектором ГУ ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки складено акт від 29.11.2019 №684/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 у якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 вимог:

- пункту 177.2 статті 177 ПК України - занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на суму 16 300,98 грн;

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 та підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 ПК України - не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року;

- пункту 16 примітки 1 підрозділу 10 розділу XX ПК України - не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 1 358,41 грн;

- пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2, пункту 183.4 статті 183 пункту 187.1 статті 187 ПК України - не визначено суму ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету у розмірі 1 339 520,00 грн;

- пункту 201.10 статті 201 ПК України - у період з 12.10.2017 року по теперішній час не реєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму 44 351,00 грн, сума ПДВ 8 871,00 грн.

17.12.2019 позивач подала заперечення на акт від 29.11.2019 №684/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , однак за результатом розгляду таких заперечень ГУ ДПС у м. Києві залишено без змін вказані висновки акту від 29.11.2019 №684/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 .

26.12.2019 на підставі зазначених висновків акту перевірки, відповідачем прийняті та надіслані позивачу податкові повідомлення-рішення:

- № (із помилковим зазначення дати прийняття 26.12.2018), яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з ПДВ на 1 674 400 грн, у тому числі за основним платежем на 1 339 520 грн, за штрафними санкціями на 334 880 грн;

- №, яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за основним платежем у сумі 16300,98 грн та штрафні санкції у сумі 4075,75 грн;

- №, яким позивачу нараховані податкові зобов`язання з військового збору за основним платежем у сумі 1358,41 грн та штрафні санкції у сумі 339,6 грн;

- №, яким до позивача застосовано штраф у сумі 4435,5 грн за не реєстрацію з 12.10.2017 податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних із сумою ПДВ 8 871,00 грн;

- №, яким до позивача застосовано штраф у сумі 170 грн за не подання декларації про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року.

Позивач оскаржила вказані податкові повідомлення-рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарги до ДПС України, однак, рішення ДПС України від 04.03.2020 №8352/6/99-00-08-05-04-06 скаргу позивача залишено без задоволення, а спірні рішення - без змін.

Не погоджуючись із результатом адміністративного оскарження податкових повідомлень-рішень від 26.12.2018 №, від 26.12.2019 №, №, №, №, вважаючи вказані рішення протиправними, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із пунктом 291.2 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Пункт 291.4 статті 291 ПК України визначає, що до третьої групи платників єдиного податку можуть бути віднесені суб`єкти господарювання - фізичні особи-підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень.

Відповідно до підпункту 3 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі перевищення протягом календарного року встановленого обсягу доходу платниками єдиного податку третьої групи - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) кварталом, у якому відбулося таке перевищення.

Пункти 299.1, 299.2 статті 299 ПК України передбачають, що реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.

Згідно з пунктом 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема у випадках, передбачених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу.

Положеннями пункту 299.11 статті 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Системний аналіз вищенаведених положень податкового законодавства дає підстави для висновку про те, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу лише у встановлених законом випадках.

Таким чином, способом реалізації владних управлінських функцій у разі встановлення обставин під час проведення документальної перевірки, за яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування (бути платником єдиного податку), є прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників цього податку.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом у постановах від 19.06.2020 у справі №2040/6313/18 та від 21.01.2021 у справі №808/4202/17.

Згідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підпункт 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 ПК України передбачає, що фізичні особи - підприємці, які зареєстровані протягом року в установленому законом порядку або перейшли із спрощеної системи оподаткування на загальну систему оподаткування чи сплачували фіксований податок до набрання чинності цим Кодексом, подають податкову декларацію за результатами звітного кварталу, в якому розпочата така діяльність або відбувся перехід на загальну систему оподаткування. Вперше зареєстровані підприємці в податковій декларації також зазначають інформацію про майновий стан та доходи за станом на дату державної реєстрації підприємцем. Платники податку розраховують та сплачують авансові платежі у строки, визначені підпунктом 177.5.1 пункту 177.5 цієї статті, що настануть у звітному податковому році.

Відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.

Згідно пунктів 183.2, 183.4 статті 183 ПК України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.

У разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2016 році отримано дохід у розмірі 5 776 291 грн, що в силу зазначених норм унеможливлює перебування позивача на спрощеній системі оподаткування та зобов`язує її перейти на загальну систему оподаткування з 01.01.2017.

Рішенням про зняття з реєстрації платника єдиного податку ДПІ у Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві від 10.10.2017 №245/26-56-13-02 переведено ФОП ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування з 01.01.2017, що спростовує доводи позивача про неналежне виконання контролюючими органами вимог 299.1, 299.2, 299.10 статті ПК України.

Суд зауважує, у разі невиконання платником податку вимог підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України щодо подання заяви про відмову від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, з огляду на передбачений підпунктом 4.1.3 пункту 4.1 статті 4 ПК України такий принцип податкового законодавства України як невідворотність настання визначеної законом відповідальності у разі порушення податкового законодавства, реєстрація такого платника єдиного податку вважається анульованою за рішенням контролюючого органу, прийнятого на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення, незалежно від формальної дати прийняття рішення про анулювання такої реєстрації.

При цьому, формальна наявність у платника неанульованого свідоцтва платника єдиного податку не є достатньою умовою для перебування на спрощеній системі оподаткування, оскільки податкове законодавство пов`язує статус платника єдиного податку з дотриманням низки умов, а не лише з наявністю свідоцтва про відповідну реєстрацію.

Крім цього, системний аналіз норм статей 181-183, пункту 298.2 статті 298 ПК України дає підстави для висновку, що законодавча норма, якою встановлено умови обов`язкової реєстрації платником ПДВ, не застосовується у разі невиконання платником податків встановленого ПК України обов`язку перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом. В такому випадку платник податків несе податкову відповідальність та сплачує ПДВ з операцій, які є об`єктом оподаткування, незалежно чи підлягає він обов`язковій реєстрації платником ПДВ відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України.

Саме таке регулювання спірних правовідносин покладено в основу правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 01.10.2019 у справі №2040/6178/18, від якого колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду не вважає за можливе відступати у постанові від 17.09.2020 у справі №200/6290/19-а.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позивач була зобов`язана:

- згідно вимог підпункту 3 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України з 01.01.2017 перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом;

- на виконання підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 ПК України до 10.01.2017 подати декларацію про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року;

- відповідно вказаних норм та до пункту 181.1 статті 181 ПК України з 11.01.2017 зареєструвались платником ПДВ.

Оскільки, ФОП ОСОБА_1 не подала декларацію про майновий стан та доходи за І квартал 2017 року, суд вважає правомірним застосування до позивача штрафних санкцій у сумі 170 грн згідно податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 №.

З огляду на наведене та відсутність заперечень позивача щодо отримання у період з 11.01.2017 по 12.10.2017 доходу у розмірі 6 653 240,15 грн, який є базою оподаткування ПДВ, а також відсутність заперечень позивача щодо висновків відповідача про не нарахування ПДВ у сумі 8 871 грн на дохід у вигляді коштів у розмірі 44 351 грн, отриманих 19.10.2017 від ТОВ «Конференції України» в якості оплати за організацію обслуговування заходів, суд вважає правомірним донарахування ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з ПДВ згідно податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 №.

Також позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 26.12.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню з підстав недотримання відповідачем Порядку направлення контролюючим органом податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №658 від 21.07.2017, а також ПК України, оскільки датоване 26.12.2018, а отже мало бути направлене на адресу позивача не пізніше 27.12.2018, однак, позивач отримала таке рішення лише 30.12.2019.

Однак, суд вважає, що вказані доводи позивача у повній мірі спростовуються поясненнями відповідача про те, що у даті винесення податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № є технічна помилка, а саме не вірно зазначено рік винесення, вірним вважати дату винесення 26.12.2019 замість 26.12.2018, оскільки дане податкове повідомлення-рішення винесене на підставі акту перевірки від 29.11.2019 №648/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , про що зазначено у цьому рішенні.

На думку суду вказано помилка у даті податкового повідомлення-рішення № жодним чином на впливає на його зміст та не може вважатись належної підставою для скасування такого рішення.

Також позивач не заперечує того, що вона не задекларувала надходження на її розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» оплату за організацію обслуговування заходів у розмірі 90 561 грн. Тому, на вказану суму правомірно нараховані податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору згідно податкових повідомлень-рішень від 26.12.2019 № та №, відповідно.

Відповідно до пункту 120-1.2 статті 120-1 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Обґрунтовуючи протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.12.2019 № яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 4435,5 грн за не реєстрацію з 12.10.2017 податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних із сумою ПДВ 8 871 грн, позивач не заперечує факт не реєстрації та суму ПДВ податкових накладних про які зазначено в акті перевірки.

Разом з цим, суд враховує доводи позивача про неможливість реєстрації таких податкових накладних у зв`язку із анулюванням з 25.01.2019 її реєстрацію як платника ПДВ, адже такі доводи узгоджуються із пунктом 184.5 статті 184 ПК України за змістом якого з моменту анулювання реєстрації особи як платника ПДВ така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання ПН/РК.

Водночас, суд зазначає, що позивач без будь-яких обґрунтувань не виконувала обов`язок щодо реєстрації відповідних податкових накладних з 12.10.2017 по 25.01.2019, що утворює склад вказаного податкового правопорушення, а жодним нормативно-правовим актом не передбачено можливості звільнення від відповідальності за вказане порушення у зв`язку із ануляцією реєстрації платником ПДВ. Тому, такі доводи позивача є надуманими та спрямовані на уникнення відповідальності за вказане порушення.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, адже позивачем не спростовано, а також не поставлено під обґрунтований сумнів, висновки відповідача щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, які зафіксовані в акті перевірки від 29.11.2019 №684/26-15-42-03-30/ НОМЕР_1 , та правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26.12.2018 №, від 26.12.2019 №, №, №, №, а встановлені в ході розгляду даної справи свідчать про протилежне. У зв`язку із цим, підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що за обставин необґрунтованості заявлених позивачем вимог, підстави для стягнення сплаченого ним судового збору з відповідача відповідно до статті 139 КАС України відсутні, а відповідач не поніс витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 44116011).

Повний текст рішення складено й проголошено в судовому засіданні 10.06.2021.

Суддя О.М. Чудак