Справа № 300/259/21
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2021 р. справа № 300/259/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді О. Л. Тимощука, розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою Заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури
до Нижньовербізької сільської ради
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій
Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури (надалі також, позивач), 28.01.2021 звернувся в суд з позовною заявою до Нижньовербізької сільської ради (надалі також, відповідач), у якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області щодо не оформлення права власності на безхазяйне майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 ;
- зобов`язати Нижньовербізьку сільську раду Коломийського району Івано-Франківської області звернутись до органу реєстрації із заявою для проведення державної реєстрації права комунальної власності на безхазяйне майно, а саме: об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протягом тривалого часу не оформлено права комунальної власності на нерухоме, безхазяйне майно, яке знаходиться в межах його адміністративної території. Нижньовербізькою сільською радою не вчинено жодних дій, та не зазначено причин не оформлення права власності на безхазяйне майно більше п`яти років. Позивач вказує на те, що відсутність державної реєстрації права комунальної власності у Нижньовербізької сільської ради створює передумови для зловживань щодо розпорядження зазначеним майном, унеможливлює отримання сільською радою доходів від його використання.
На адресу суду позовна заява надійшла 28.01.2021 за вхідним №П/300/320/21 (а.с. 1-12).
Ухвалою суду від 02.02.2021 відмовлено у відкритті провадження (а.с. 29-31).
Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури 17.02.2021 оскаржив вказану ухвалу суду в апеляційному порядку (а.с. 35-42).
За результатами апеляційного перегляду постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 апеляційну скаргу заступника Івано-Франківської обласної прокуратури задоволено. Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.02.2021 про відмову у відкритті провадження скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою від 06.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Пунктом 5 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження зобов`язано заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури надати до суду належним чином засвідчені всі письмові документи отримані листом №105/02-15/008 від 21.01.2021 від Нижньовербізької сільської ради, на підставі запиту Івано-Франківської обласної прокуратури оформленого листом №15-100вих-21 від 18.01.2021, на 27 аркушах.
Нижньовербізька сільська рада правом подання відзиву не скористалася. Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також, КАС України) подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Представником позивача 15.04.2021 на виконання ухвали надіслано супровідний лист з витребуваними судом доказами (а.с. 92).
Так судом встановлено, що відповідно до матеріалів 2011 року щодо будівель із ознаками безгосподарного майна виявлених в селі Ковалівка Коломийського району заступником голови райдержадміністрації від 09.12.2010 затверджено акт про ліквідацію ВАТ «Пластмас» як юридичної особи (розпорядження Коломийської РДА від 12.12.2002 №544); про те, що будівлі колишнього ВАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зруйновані, залишився залізобетонний каркас цеху (а.с. 99-104). По приміщенні їдальні залишилась частина будівлі без даху та залізобетонні колони. Враховуючи відсутність власника, запропоновано Ковалівській сільській раді визначити це майно безхазяйним відповідно до Цивільного кодексу України. По державному майну приміщення їдальні запропоновано регіональному відділенню ФДМУ розглянути списання зазначеного об`єкта.
Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради 29.03.2011 вих. №11/02-24/33 (а.с. 105) направлено лист начальнику Коломийської об`єднаної Державної податкової інспекції (надалі також, оДПІ) в якому Ковалівська сільська рада просить направити працівників для обстеження зруйнованого будинку по АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення. Згідно з актом обстеження від 29.03.2011 (а.с.102) виявлено залізобетонний монолітний каркас цеху, який складається із двох будівель. В подальшому встановлено, що вищевказані об`єкти не знаходяться на балансі Ковалівської сільської ради, будь які документи, що підтверджують право власності відсутні, а тому описане майно передано на зберігання голові Ковалівської сільської ради ОСОБА_1 , про що складено розписку (а.с. 104).
У газеті «Вільний голос» 05.07.2011 опубліковано оголошення про взяття на облік нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 як безхазяйного (а.с. 117).
Ковалівська сільська рада 04.02.2014 вих. №2/02-24/35 звернулася до Коломийського міськрайонного суду в Івано-Франківській області для прийняття рішення про передачу безхазяйного майна, а саме, нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади села Ковалівка в особі Ковалівської сільської ради Коломийського району (а.с. 106-108). Рішенням даного суду позовну заяву задоволено повністю (а.с. 94-96), передано у комунальну власність територіальної громади села Ковалівка, Коломийського району, Івано-Франківської області безхазяйне майно, а саме: нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 .
На підставі рішення Коломийського міськрайонного суду Ковалівська сільська рада своїм рішенням від 25.03.2014 за вих. №390-23/2014 прийняла у спільну власність територіальної громади с. Ковалівка незакінчену нежитлову будівлю (а.с. 98). В подальшому, сільською радою 23.04.2015 подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обмежень за № 11119695 для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 . Однак, державним реєстратором прав на нерухоме майно, Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України 28.04.2015 відмовлено у задоволенні поданої заяви, обґрунтовуючи тим, що подані для реєстрації документи не відповідають вимогам, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, а саме: наданий технічний паспорт не відповідає вимогам Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України «Про затвердження інструкції про порядок проведення технічної інвентеризації об`єктів нерухомого майна» № 127 від 24.05.2001 (а.с. 62). У подальшому відповідачем не вчинялося ніяких заходів щодо реєстрації права комунальної власності на нежитлове, безхазяйне приміщення.
На підставі рішення Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади Коломийського району №23-ШШ/2020 від 17.12.2020 «Про початок реорганізації Спаської сільської ради Коломийського району та Ковалівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області шляхом приєднання до Нижньовербізької сільської ради» розпочато процедуру реорганізації Ковалівської сільської ради шляхом приєднання до Нижньовербізької сільської ради. Згідно з вищевказаним рішенням, Нижньовербізька сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Ковалівської сільської ради.
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо реєстрації права власності на вказане майно за громадою села Ковалівка, у зв`язку із чим Івано-Франківська обласна прокуратура звернулася з листом до Нижньовербізької сільської ради за №5-467 вих.20 від 15.12.2020, в якому просила надіслати до обласної прокуратури копії підтверджуючих документів (а.с. 60). Відповідачем надіслано лист від 30.12.2020 за вих. №327/02.2-13/1 в якому повідомлено, що на даний час реєстрація права на нерухоме майно не проводилася (а.с. 63).
Івано-Франківська обласна прокуратура 18.01.2021 №15-100вих.21 повторно звернулась до Нижньовербізької сільської ради з проханням надати інформацію про те, чи вживались повторно заходи щодо реєстрації права власності на вказане майно та виготовлення нового технічного паспорту, просила надіслати на адресу обласної прокуратури копії підтверджуючих документів, в тому числі наявний технічний паспорт на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 (а.с. 61). Сільська рада листом від 21.01.2021 вих. № 105/02-15/008 надала відповідь про те, що повторно заходів щодо реєстрації права власності на нежитлову будівлю не вживалося та те, що новий технічний паспорт на вказану нежитлову будівлю не виготовлявся (а.с. 64).
За наведених підстав, керуючись вимогами частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури звернувся в суд з підстав порушення інтересів держави, яке полягало у протиправній бездіяльності Ковалівської сільської ради, (а після її реорганізації- правонаступника, Нижньовербізької сільської ради) щодо неоформлення протягом тривалого часу права власності на комунальне, безхазяйне майно, що знаходиться в межах її адміністративної території.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, при вирішенні даної справи, керується нормами законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Відповідно до приписів статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Статтею 146 Конституції України передбачено, що питання організації місцевого самоврядування, формування, діяльності та відповідальності органів місцевого самоврядування визначаються законом.
Так, статтею 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (надалі також Закон №280) визначено, що право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону №280 сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частиною п`ятою статті 16 Закону №280 передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно із статтею 29 Закону №280 до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; встановлення порядку та здійснення контролю за використанням прибутків підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна.
Відповідно до приписів статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Так, частиною другою цієї статті Закону передбачено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
За змістом частини 5 статті 60 Закону №280 органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, включно щодо реєстрації права власності на безхазяйне майно.
З аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку, що органи місцевого самоврядування повинні забезпечувати реалізацію державної політики у сфері володіння, користування і розпорядження об`єктами комунальної власності на відповідній території, у тому числі щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, визнане безхазяйним.
Згідно із статтею 335 Цивільного кодексу України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Частиною другою вказаної статті Кодексу передбачено, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.
Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (надалі - Закон №1952-IV) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Застосовуючи зміст пункту 3 частини першої статті 2 Закону №1952-IV до спірних правовідносин можна дійти висновку, що саме на відповідача покладається обов`язок проведення державної реєстрації набуття права власності на безхазяйне майно, що знаходиться на АДРЕСА_1 .
Процес державної реєстрації, окрім положень Закону №1952-IV, визначений також Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (надалі також - Порядок №1127). Цей Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), в тому числі безхазяйного, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.
Так, частиною 3 Порядку №1127 передбачено, що державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор), які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного підпису. Для створення кваліфікованого електронного підпису використовуються виключно засоби кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.
Відповідно до частини 82 Порядку №1127 взяття на облік безхазяйного нерухомого майна здійснюється за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса в установленому для державної реєстрації прав порядку з урахуванням особливостей, визначених пунктами 83-88 цього Порядку.
Таким чином, з огляду на вищенаведені правові норми та встановлені судом обставини відповідачем, починаючи з 28 квітня 2015 року - дати прийняття рішення №20999182 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, допущено протиправну триваючу бездіяльність, яка полягала у не проведенні інвентаризації безхазяйного нерухомого майна по АДРЕСА_1 та не зверненні із відповідною заявою для державної реєстрації права комунальної власності на вказаний об`єкт, що в свою чергу є проявом невиконання відповідачем обов`язку щодо ефективного користування та розпорядження майном комунальної власності.
Частиною 3 статті 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» від 5 лютого 2015 року № 157-VIII передбачено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
За наведених правових норм Нижньовербізька сільська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Ковалівської сільської ради, а тому обов`язок проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно покладається на відповідача.
Відповідно до статті 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.
З огляду на вищенаведені правові норми та обставини справи, ні Ковалівською сільською радою, ні після її реорганізації правонаступником Нижньовербізькою сільською радою, впродовж періоду з квітня 2015 року по теперішній час не вчинено жодних дій щодо реєстрації права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 15.05.2019, справа №688/4324/16-а Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх взагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.
Аналогічна позиція також викладена Верховним Судом України у постанові від 13.06.2017 справа № П/800/490/15, додатково вказано, що значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Підсумовуючи все вищевикладене, враховуючи те, що відповідач не скористався своїм правом подання відзиву на позов без поважних причин, не надав суду будь-які заперечення з приводу заявленого позову, позовні вимоги підлягають до задоволення.
Щодо представництва в суді заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури в інтересах держави суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України на орган прокуратури покладається представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку визначеному законом.
Згідно з частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Згідно з частинами 3 - 5 статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Як вбачається із висновку Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі за № 587/430/16-ц прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
За вказаних обставин, враховуючи відсутність органу уповноваженого звертатися до суду із зазначених питань, у прокурора є підстави для представництва інтересів держави у даній адміністративній справі.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз. Оскільки позивачем не надано доказів понесення вказаних витрат, то такі не підлягають розподілу.
Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 139, 241-246, 262, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури, адреса: вул. Грюнвальдська, 11, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ - 03530483;

відповідач Нижньовербізька сільська рада, адреса: вул. Довбуша, 1 село Нижній Вербіж, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78218, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.