Справа № 620/6708/20
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6708/20 Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Судді-доповідача Ганечко О.М.,

суддів: Лічевецького І.О., Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області, відповідач) з вимогами про

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення розміру відсотків щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90% до 58% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відновити право ОСОБА_1 на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, і виплачувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 в розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно довідки Чернігівського апеляційного суду № 7-09/13 від 26.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020р.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що обставини ігнорування відповідачем права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, без заперечення відповідачем самого права на такий перерахунок, є підставою для відновлення порушеного права. Окрім того, позивач вказує на рішення Конституційного Суду України, які мають бути застосовані при вирішенні даної справи, при цьому перерахунок щомісячного довічного грошового утримання має бути проведений з врахуванням довідки Чернігівського апеляційного суду № 7-09/13 від 26.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020р.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій остання просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, зазначає, що під час виходу у відставку у вересні 2016 року їй встановлено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати працюючого судді, що передбачено статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI, чинного на той час.

На сьогодні позивач має 28 років 9 місяців 15 днів стажу роботи на посаді судді, тому на час виходу у відставку мала право на максимальний розмір відсотків - 90. Проте, відповідач, здійснюючи перерахунок грошового утримання, визначив з невідомих причин тільки 58% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а суд першої інстанції зазначені обставини належним чином не оцінив та не знайшов ознак протиправності у діях відповідача.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021 справу прийнято у провадження колегії суддів, призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області з вересня 2016 року, отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці через Пенсійний фонд України у розмірі 90 %.

У зв`язку зі зміною з січня 2020 року розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, та на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року №2453-VI в редакції, чинній на час виходу у відставку, Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII зі змінами та Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18.02.2020, 28.02.2020 позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання, надавши при цьому довідку Чернігівського апеляційного суду № 7-09/13 від 26.02.2020р.

Проте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.08.2020 дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області визнані протиправними, зобов`язано відповідача зробити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Чернігівського апеляційного суду від 26.02.2020 № 7-09/13, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020р.

На виконання вказаного рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснило перерахунок щомісячного довічного щоглового утримання з 19.02.2020 і листом від 12.10.2020 повідомило, що розмір щомісячного довічного грошового утримання буде становити 107 286,08 грн., тобто 58% суддівської винагороди судді, працюючого на відповідній посаді, з чим не погоджується позивач.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи принцип застосування однакових підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суд вважає, що здійснюючи перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, слід обчислювати розмір такого грошового утримання виходячи з норм, чинних станом на момент здійснення такого перерахунку.

Однак, застосування такого підходу щодо обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці буде порушенням принципу незалежності суддів, гарантованого ст. 126 Конституції України.

Для застосування розміру 90 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, про який просить позивачка, немає ніякої підстави, оскільки зазначений розмір був передбачений Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010. Але, з 18.02.2020 з моменту проголошення Рішення КСУ №2-р/2020 від 18.02.2020, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 в частині регулювання щомісячного грошового утримання, остаточно втратив чинність.

Діючим Законом, передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї, для нарахування щомісячного грошового утримання.

Неможливо використовувати для обрахунку щомісячного грошового утримання одночасно складові, які передбаченні для різних формул обрахунку грошового утримання.

Щодо посилання позивача на те, що за нею на момент виходу на пенсію було визнано право на розмір щомісячного грошового утримання в розмірі 90 % від суддівської винагороди, суд першої інстанції зазначив, що воно стосувалось виключно розміру щомісячного грошового утримання, обрахованого відповідно до Закону №2453-VI від 07.07.2010, і не має відношення до обрахунку розміру щомісячного грошового утримання відповідно до Закону №1402-VIII від 02.06.2016.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується та у протилежне зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовано положеннями Конституції України, Законів України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX (далі - Закон № 193-IX).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначено Законом №1402-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI, крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Частиною першою статті 142 Закону №1402-VIII визначено, що суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом №1402-VIII, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Частиною третьою статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Розділом ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII встановлено особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Пунктом 22 зазначеного розділу передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності Законом №1402-VIII пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 23 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII).

Законом України від 16.10.2019 №193-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», що набрав чинності 07.11.2019, виключено пункти 22, 23 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення», якими передбачалося, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності Законом №1402-VIII розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні КС України зазначено, що судді, які вже перебувають у відставці, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Отже, Законом №1402-VIII запроваджено різний правовий підхід та порядок грошового забезпечення суддів у відставці, а саме: по-різному визначено порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, залежно від проходження ними кваліфікаційного оцінювання суддів, без урахування при цьому періоду виходу у відставку (до запровадження кваліфікаційного оцінювання, чи після цього).

Втім, положення Закону №1402-VIII у цій частині 18.02.2020 визнані Конституційним Судом України неконституційними, а тому не підлягають до застосування з вказаної дати і, відповідно, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 №2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

У вказаному рішенні Конституційний Суд зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуття права на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 № 10-рп/2013).

Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом №1402-VIII.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Разом з тим, підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20, а також від 06.03.2019 у справі №638/12586/16-а та від 11.02.2020 у справі №200/3958/19-а та, відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов`язковим для застосування при розгляді апеляційним судом цієї справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що з 19.02.2020р. (наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020) у позивача виникло право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до вимог Закону № 1402-VIII.

Як вбачається з фактичних обставин справи, ОСОБА_1 скористалася своїм правом на відставку у вересні 2016 року, під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VІвід 07.07.2010 р., їй вже було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90%, і визнання рішенням КСУ від 18.02.2020 р. неконституційним пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 р. не позбавляє її вже призначеного довічного грошового утримання у визначеному розпорядженням Чернігівського об`єднаного УПФУ №827103 від 28.11.2016 р., скоригованого постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 29.12.2016 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 р. у розмірі 90%.

Інших розпоряджень, судових рішень, змін в законодавчих актах, якими б призначене ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді для оцінки колегії суддів не надано.

Також колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у зразковій справі №240/5401/18, відповідно до яких зміна Закону в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України… «при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної вислуги років, є незмінним».

Отже, відмова ГУ ПФУ в м. Києві щодо перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є протиправною, а розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 підлягає перерахунку на підставі виданої довідки Чернігівського апеляційного суду № 7-09/13 від 26.02.2020 з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020р.

Вказана правова позиція викладена в рішенні Верховного Суду у зразковій справі №620/1116/20 від 16.06.2020р.

Також колегія суддів зазначає, що довічне грошове утримання судді у відставці, як гарантована щомісячна грошова виплата та вид соціального забезпечення, є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Стреч проти Сполучного Королівства» (Stretch v. The United Kingdom № 44277/98).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 №18-рп/2011, досліджуючи поняття «щомісячне довічне грошове утримання судді», зазначив, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. Конституційний суд України зазначив про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з порушенням норм матеріального права.

Частиною першою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів вбачає підстави для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року та ухвалення нового рішення.

Ухвалюючи нове рішення у даній справі, колегія суддів задовольняє позовні вимоги позивача частково та у найбільш ефективний спосіб, який сприятиме повному захисту її прав та інтересів, з урахуванням того, що одна частина позовних вимог, сформульованих позивачем, поглинає (охоплює) іншу.

Також колегія суддів вбачає правові підстави для розподілу судових витрат, у зв`язку з чим на підставі положень статті 139 КАС України вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області суму сплаченого судового збору за подачу позову до суду у розмірі 840,80 грн. (квитанція від 22.12.2020 р., а.с.27), а також за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн (квитанція від 09.03.2021 р.).

Керуючись статтями 242-244, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зменшення відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 90% до 58% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з урахуванням довідки Чернігівського апеляційного суду №7-09/13 від 26.02.2020 року та фактично виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83-А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений за подачу позову до суду судовий збір у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.), а також за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн (одна тисяча триста шістдесят дві грн. 00 коп), а всього: 2 202,80 грн (дві тисячі двісті дві грн. 80 коп).

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені статтями 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач О.М. Ганечко

Судді: І.О. Лічевецький

В.В. Кузьменко

< Головуючий суддя >