Справа № 640/903/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/903/19 Суддя першої інстанції: Донець В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Закревській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на проголошене об 11 годині 17 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року, повний текст якого складено 16 січня 2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у м. Києві (далі - ГУ ДМС у м. Києві), у подальшому заміненого на правонаступника - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - Відповідач, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління державної міграційної служби у м. Києві від 18.12.2018 року №630 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 ;

- зобов`язання Головного управління державної міграційної служби у м. Києві повідомити Адміністрацію Державної прикордонної служби про скасування рішення Головного управління державної міграційної служби у місті Києві від 18.12.2018 року №630 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 .

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.11.2020 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС в м. Києві від 18.12.2018 року №630 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що у висновку, на підставі якого прийняте оскаржуване рішення, відсутні відомості щодо перевірки всіх викладених у поданні органів поліції фактів причетності Позивача до вчинення тяжких злочинів, а також того, що останній є батьком дитини, мати якої померла, а тому, оскільки кримінальне провадження №008235 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, а обставини притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності Позивача Відповідачем не перевірялися, то спірне рішення є таким, що прийнято без наявних на те правових підстав.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що позовна вимога про повідомлення Адміністрації Державної прикордонної служби України про скасування рішення від 18.12.2018 року №630 жодним чином не обґрунтована.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було враховано, що згідно інформації ГУ НП в Київській області ОСОБА_1 негативно впливає на криміногенну ситуацію в регіоні та відомий правоохоронним органам як особа, що причетна до тяжких злочинів, а також що 12.10.2018 року Позивач був затриманий за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (грабіж), а відтак його дії загрожують національній безпеці України, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України. Крім того, наголошує, що судом було встановлено факти притягнення Позивача до кримінальної та адміністративної відповідальності, що є достатньою підставою для скасування дозволу на імміграцію особи.

Після усунення визначених в ухвалі від 01.03.2021 року про залишенні апеляційної скарги без руху недоліків ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року було відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.06.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити в її задоволенні повністю. Свою позицію, окрім посилання на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження у справі, обґрунтовує тим, що скаржником не наводиться будь-яких мотивів на спростування правильних висновків суду першої інстанції. Зазначає, що спірне рішення позбавляє Позивача права на виховання дитини, у той час як Відповідачем також не враховано, що викладені у поданні відомості є недостовірними, позаяк кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку його законності та обґрунтованості у межах доводів та вимог апеляційної скарги ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що згідно свідоцтва про шлюб від 18.05.2013 року серії НОМЕР_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб (т. 1 а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження від 27.09.2013 року серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 18).

Із змісту свідоцтва про смерть від 14.11.2017 року серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (т. 1 а.с. 14).

Крім того, матеріали справи свідчать, що 25.11.2015 року Позивач звернувся із заявою до начальника Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві про надання дозволу на імміграцію в Україну (т. 1 а.с. 34-35).

27.01.2016 року Святошинським районним відділом Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві надано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину Республіки Грузії ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 59).

Відповідно до відмітки на заяві про оформлення посвідки на постійне проживання Позивач 21.03.2016 року отримав посвідку серії НОМЕР_4 (т. 1 а.с. 60-61).

На адресу Державної міграційної служби України 17.12.2018 року надійшло подання Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14.12.2018 року №8975/125/03/14-2018 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що за фактом вчинення відкритого заволодіння майном останнього було затримано та внесені відомості до Єдиного реєстру розслідувань за №0008235. Крім того, у поданні зазначено, що, за наявними даними, ОСОБА_1 причетний до вчинення кримінальних правопорушень, пов`язаних із заволодінням майном та грошових коштів та негативно впливає на криміногенну ситуацію у місті (т. 1 а.с. 73-74).

Указане подання було направлено листом Державної міграційної служби України від 18.12.2018 року №8.1-4469/8.1.1-18 до Головного управління ДМС у місті Києві (т. 1 а.с. 72).

За наслідками перевірки матеріалів Відповідачем складено висновок про скасування дозволу на імміграцію громадянину Грузії ОСОБА_1 , який затверджений Першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві 18.12.2018 року. У вказаному висновку зазначено, що за наявною у ГУ НП в Київській області інформацією ОСОБА_1 входить до числа осіб кримінальної спрямованості, проживаючи на території м. Києва негативно впливає на криміногенну ситуацію в регіоні та відомий правоохоронним органам як особа, що причетна до вчинення тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням майном та грошовими коштами. Крім того, вказано, що відповідно до інформації, вказаній у поданні ГУ НП в Київській області, 12.10.2018 року ОСОБА_1 був затриманий за підозрою у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України (грабіж). За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008235. З урахуванням наведеного було рекомендовано скасувати рішення Святошинського РВ ГУ ДМС України в м. Києві від 27.01.2016 року про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , а також визнати недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 21.03.2016 року з безстроковим терміном дії (т. 1 а.с. 75-77).

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві від 18.12.2018 року №630 громадянину Грузії ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано дозвіл на імміграцію, виданий 27.01.2016 року (т. 1 а.с. 78).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 4, 12 Закону України «Про імміграцію» (далі - Закон), суд першої інстанції прийшов до висновку про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки Відповідачем не було надано оцінку та не перевірено всіх відомостей, які мають суттєве значення для його прийняття.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Приписи п. 4 ст. 12 Закону визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року № 1983 ( далі - Порядок № 1983).

Відповідно до п. 21 Порядку №1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Пунктом 22 Порядку №1983 закріплено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно п. 23 Порядку №1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Суд зауважує, що доводи скаржника щодо необґрунтованості рішень судів попередніх інстанцій щодо рекомендаційного характеру подань Національної поліції України та Адміністрації Державної прикордонної служби, є помилковими, зважаючи на наступне.

Із змісту наведених вище пунктів 21-22 Порядку № 1983 вбачається, що подання органів Національної поліції України є підставою для порушення питання щодо скасування органами ДМС України дозволу на імміграцію іноземця.

У свою чергу, органи ДМС України, в силу положень пункті 23 Порядку № 1983 володіють повноваженнями щодо всебічного вивчення даного подання, затребування додаткової інформації, як в ініціатора подання, так і в інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також одержання пояснення від самого іноземця, стосовного якого розглядається питання щодо скасування дозволу на імміграцію, шляхом його запрошення до органів ДМС України.

Лише за результатами аналізу цієї інформації, органи ДМС України приймають відповідне рішення.

Отже, самі по собі викладені у поданні територіального органу Національної поліції України відомості не є безальтернативними передумовами для обов`язкового прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію без проведення процедури їх перевірки.

Указані висновки випливають із змісту постанов Верховного Суду від 15.07.2019 року у справі №818/1523/17 та від 03.02.2021 року у справі №821/697/18.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008235, згідно постанови слідчого слідчого відділення ВП №1 Оболонського УП ГУ НП у м. Києві від 07.03.2019 року закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с. 105-106).

Доказів на підтвердження здійснення будь-якої перевірки відомостей, викладених у поданні ГУ НП у м. Києві від 14.12.2018 року №8975/125/03/14-2018, щодо негативного впливу ОСОБА_1 на криміногенну ситуацію у м. Києві, причетність його до вчинення тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням майном та грошовими коштами, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Крім іншого, внаслідок невчинення передбачених п. 23 Порядку №1963 дій Відповідачем не було враховано та, відповідно, не надано оцінку тому, що ОСОБА_1 є батьком малолітнього ОСОБА_4 , мати якого (дружина Позивача) - ОСОБА_5 , померла, у той час, як зазначено Позивачем у судовому засіданні 11.11.2020 року, дитина проживає разом з ним та її вихованням останній займається разом з матір`ю померлої дружини, а тому, за його твердженням, скасування дозволу на імміграцію та подальше видворення з території України зумовить залишення дитини, яка є громадянином України, без батька. При цьому будь-яких доводів на спростування указаних обставин, на які звертав увагу суд першої інстанції, Відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

За таких обставин колегія суддів погоджується з твердженням Окружного адміністративного суду міста Києва про те, що в оскаржуваному рішенні та відповідному висновку мотиви для скасування дозволу на еміграцію не свідчать про наявність підстав, визначених п. 4 ст. 12 Закону - необхідність для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, оскільки, як уже вказано судом, інформація про причетність позивача до вчинення тяжких злочинів, пов`язаних із заволодінням майном та грошових коштів під час складення висновку та прийняття оскаржуваного рішення не перевірена, відповідно відсутні обґрунтування відповідних підстав. Крім того, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0008235 про затриманий ОСОБА_1 за підозрою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не можуть бути підставою для скасування дозволу на імміграцію, оскільки відсутній вирок про визнання особи винною у вчиненні відповідного злочину чи інше судове рішення, яке б констатувало вчинення Позивачем такого злочину.

Судом першої інстанції вірно акцентовано увагу на тому, що відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень постановами Подільського районного суду міста Києва та Оболонського районного суду міста Києва від 20.04.2016 року у справах №758/4809/16-п та №756/3962/16-п відповідно ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтею 124 КпАП України. Крім того, вироком Деснянського районного суду міста Києва від 11.10.2017 року у справі №754/8567/17 ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за статтею 185 КК України.

Разом з тим, оскільки внаслідок невиконання вимог п. 23 Порядку №1983 Відповідачем наведеним обставинам оцінку надано не було, у висновку та оскаржуваному рішенні про їх існування не надано, а в адміністративного суду відсутня компетенція враховувати такі обставини як підставу обґрунтованості оскаржуваного рішення в силу положень абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України, колегія суддів приходить до висновку, що спірне рішення від 18.12.2018 року №630 прийнято ГУ ДПС у м. Києві передчасно та без перевірки всіх обставин та відомостей, викладених у поданні ГУ НП у м. Києві від 14.12.2018 року №8975/125/03/14-2018.

Щодо посилання Позивача про необхідність визнання недопустимими фактичні дані, що зазначені у поданні ГУ НП у м. Києві від 14.12.2018 року №8975/125/03/14-2018 (т. 1 а.с. 73-74) та висновку від18.12.2018 року про скасування дозволу на імміграцію громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 75-77), в якості доказів з підстав їх недостовірності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу згідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як було зазначено вище, саме на підставі указаних вище документів приймалося Відповідачем оскаржуване у цій справі рішення, правомірність якого оцінювалася судом з урахуванням обставин, у них зафіксованих. Відтак сама по собі незгода Позивача із змістом викладених у поданні та висновку обставин не може бути підставою для визнання їх недостовірними.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 09» червня 2021 року.