Справа № 540/4270/20
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/4270/20

Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К. Дата і місце ухвалення: 22.03.2021р., м. Херсон
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26373-51 від 03 грудня 2020 року, якою позивача повідомлено, що станом на 30 листопада 2020 року за ним рахується заборгованість зі сплати єдиного внеску в сумі 82585,87 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2019р. у справі №540/1360/19 визнано необґрунтованими висновки акту перевірки від 22.12.2018р. №756/21-22-13-04/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 об`єкта оподаткування за період з 01.01.2017р. по 01.10.2018р. і донарахування податковим органом до сплати єдиного внеску по особах, які працювали по договору аутстаффінгу від 01.02.2017р. У зв`язку з цим, враховуючи висновки суду у справі №540/1360/19 , які мають преюдиційне значення, винесення Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску не може бути визнано законним.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26373-51 від 03 грудня 2020 року.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору сумі 840,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Головне управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 22.03.2021р., з прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом не враховано, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2020р. №Ф-26373-51 фактично є похідною від вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 94336,00 грн. від 10.01.2019р. №, яка, в свою чергу, не оскаржувалася ФОП ОСОБА_1 в рамках судової справи №540/1360/19 та на сьогоднішній день не скасована. Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2019р. № позивач отримав особисто разом із іншими податковими повідомленнями-рішеннями, прийнятими на підставі акту перевірки від 22.12.2018р. №756/21-22-13-04/ НОМЕР_1 , тобто він був обізнаний про існування даної вимоги і мав законне право на її оскарження, однак таким правом не скористався.

Також, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. Зазначає, що з наданого до суду позивачем акту прийняття-передачі наданих послуг (правової допомоги) від 01.12.2020р. відповідачу являється незрозумілим ціноутворення на послуги адвоката, оскільки воно є нелогічним та необґрунтованим. Крім того, судом не враховано, що ФОП ОСОБА_1 фактично намагається стягнути витрати, понесені ним при розгляді справи №540/1360/19, які не мають жодного відношення до розгляду цієї адміністративної справи. Вартість наданих правових послуг є явно завищеною та необґрунтованою.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що за наслідками проведеної Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі документальної позапланової виїзної перевірки діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017р. по 01.10.2018р. з питань дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, з питань правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, складено акт перевірки від 22.12.2018р. №756/21-22-13-04/ НОМЕР_1 .

Зазначеним актом, серед іншого, зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненням, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме: не нарахування єдиного внеску на загальну суму 94336 грн.

Зокрема, згідно акту перевірки 01.02.2017р. між позивачем (Клієнт) та ТОВ «Аутстаффер» (Виконавець) укладено Договір аутстаффінгу, за умовами якого Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати за заявкою клієнта послуги з надання клієнтові працівників виконавця (далі по тексту договору - працівники) для участі в виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших функцій, пов`язаних з виробництвом та / або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах, визначених цим договором. Податковий орган, за наслідками дослідження проведених господарських операцій за вказаним договором, дійшов висновку про наявність у цих правовідносинах у ФОП ОСОБА_1 статусу податкового агента щодо осіб, працю яких він використовував у виробничому процесі.

За наслідками перевірки контролюючим органом, серед іншого, прийнято рішення №003961304 від 10.01.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 47168 грн., та винесено вимогу від 10.01.2019р. № про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 94336,00 грн.

Розрахунок визначених позивачу до сплати сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування здійснено контролюючим органом виходячи із сум мінімального розміру заробітної плати на кожного працівника (всього 17 осіб за травень місяць 2017 року, 15 осіб за червень місяць та 17 осіб з липня 2017 року по грудень 2017 року щомісячно).

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 10.12.2019р. у справі №540/1360/19, яка набрало законної сили, скасовано рішення Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №003961304 від 10.01.2019р. про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 47168,00 грн.

Судом першої інстанції, також, встановлено, що 03.12.2020р. Головним управлінням ДПС у Херсонській області, АР Крим та м. Севастополі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26373-51, відповідно до якої заборгованість ФОП ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску складає 82585,87 грн.

При цьому, як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26373-51 від 03.12.2020р. є похідною від вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2019р. №.

Не погоджуючись з правомірністю вказаної вимоги ФОП ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, визнав обґрунтованими доводи позивача, що оскільки судовим рішенням по справі №540/1360/19, при наданні правової оцінки правомірності рішенню Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі №003961304 від 10.01.2019р. про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, визнано необґрунтованими висновки акту перевірки від 22.12.2018р. №756/21-22-13-04/ НОМЕР_1 про порушення ФОП ОСОБА_1 ст.ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» із змінами та доповненням, Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тому вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-26373-51 від 03.12.2020р. не може бути визнана законною та, як наслідок, підлягає скасуванню в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Таким чином, платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, роботодавці-підприємства, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством. Соціальний внесок визначається такими роботодавцями-підприємствами, виходячи із суми нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Як зазначалося вище, підставою для висновку про порушення позивачем вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та, відповідно, донарахування сум єдиного внеску, в акті перевірки від 22.12.2018р. №756/21-22-13-04/ НОМЕР_1 податковий орган зазначив, що ФОП ОСОБА_1 має статус податкового агента щодо осіб, працю яких він використовував у виробничому процесі за договором аутстаффінгу від 01.02.2017р., укладеним з ТОВ «Аутстаффер».

У рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі №540/1360/19, судом встановлено, що розрахунок єдиного соціального внеску позивачу здійснено податковим органом, виходячи із сум винагороди, сплаченої ТОВ «Аутстаффер» за надані послуги, тобто база нарахування ЄСВ визначена, виходячи із сум, сплачених юридичній особі, а не із сум нарахованої винагороди фізичним особам, що не може свідчити про відповідність грошових зобов`язань в оскаржуваних рішенням критерію обґрунтованості.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що судовим рішенням у справі №540/1360/19, яке набрало законної сили, фактично встановлено необґрунтованість нарахованого ФОП ОСОБА_1 грошового зобов`язання з ЄСВ в сумі 94336 грн. (яке увійшло до сформованої контролюючим органом вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2019р. №) та, як наслідок, нарахованих рішенням №003961304 від 10.01.2019р. штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів та зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 47168 грн.

Оскільки оскаржувана вимога про сплату про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2020р. №Ф-26373-51 є похідною від вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 10.01.2019р. № (на чому наполягає апелянт), тому колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про необхідність врахування при вирішенні даного спору висновків суду у справі №540/1360/19.

Та обставина, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 10.01.2019р. № на суму 94336,00 грн. не була предметом оскарження у межах справи №540/1360/19 не спростовує висновків суду щодо необґрунтованості нарахування контролюючим органом позивачу грошового зобов`язання з ЄСВ.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що винесена Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.12.2020р. №Ф-26373-51 є протиправною та підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку посиланням апелянта про не доведення ФОП ОСОБА_1 належними доказами понесення ним витрат на правничу допомогу, розмір якої є завищеним, колегія суддів виходить з наступного.

Частинами 3-5 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Правова допомога позивачу у даній справі була надана адвокатом Тепловою Я.С. на підставі договору про надання правових послуг адвоката від 01.12.2020р., пунктом 3 якого визначено, що оплата за надані послуги проводиться відповідно до умов договору, на підставі акту виконаних робіт, що обумовлені сторонами договору у сумі 10 000,00 грн.

Позивачем витрат надано до суду акт про прийняття передачу наданих послуг від 01.12.2020р., згідно якого адвокат надала послуги на суму 10 000,00 грн.

Відповідно до звіту адвоката Теплової Я.С. про детальний опис наданих послуг до договору про надання правових послуг, який став підставою складання акту виконаних робіт, зазначено наступні роботи та їх вартість:

- вивчення та аналіз первинних бухгалтерських документів, судової практики, процесуальних документів податкового органу, рішень суду за наслідками розгляду скарг та позовних заяв на акт перевірки ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі 22.12.2018р. №756/21-22-13-04/ НОМЕР_1 , аналіз правомірності винесення вимоги від 10.01.2019р. № про сплату боргу (недоїмки) в сумі 94336,00 грн. станом на 07.12.2020р. за ФОП ОСОБА_1 єдиного соціального внеску 01 грудня 2020 року; Загальний час, що витрачено адвокатом на надану послугу, складає 3 години; вартість однієї години складає 1000 грн.; загальна сума за проведення консультації складає 3000 грн.;

- підготовка юридично-процесуальних документів позовна заява, власне повідомлення в порядку КАС України, клопотання, письмові дебати, відповідь на відзив 8 грудня 2020 року. Загальний час, що витрачено адвокатом на надану послугу, складає 4 години; вартість однієї години складає 1000 грн.; загальна сума за складання процесуальних документів складає 4000 грн.;

- ознайомлення з матеріалами справи в суді першої інстанції. Загальний час, що витрачено адвокатом на надану послугу, складає 1 година; вартість однієї години складає 1000 грн.

Дослідивши подані ФОП ОСОБА_1 докази у підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу, суд першої інстанції дійшов висновку, що справедливим і спів мірним у даному випадку буде відшкодування на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені ФОП ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат, зокрема, витрат на правничу допомогу, враховано критерії, визначені частиною дев`ятою статті 139 КАС України, тому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта, що присуджений до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним.

Колегія суддів, також, вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що надані адвокатом послуги в цій частині стосуються іншої адміністративної справи, зокрема №540/1360/19, оскільки як було встановлено судом у даній справі, оскаржувана вимога про сплату недоїмки (боргу) з ЄСВ є похідною від вимоги від 10.01.2019р. №, складеної на підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі 22.12.2018р. №756/21-22-13-04/ НОМЕР_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції від 22.03.2021р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, належить до категорії незначної складності та розглядалася судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлений 09 червня 2021 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук