Справа № 320/429/21
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2021 року 320/429/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, допущену відносно ОСОБА_1 під час визначення розміру пенсії за віком щодо: не зарахування до страхового стажу періоду навчання 23 місяці з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 з 01.07.2013;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 10.03.2013 ОСОБА_1 із застосуванням страхового стажу в кількості 33 років 8 місяців (406 місяців) та провести виплату недоплаченої суми пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у неврахуванні ОСОБА_1 величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % та застосування коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,31917 при перерахунку пенсії з 01.07.2013;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 10.03.2013 ОСОБА_1 із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % та із застосуванням коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,45675 при перерахунку пенсії з 01.07.2013.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач неправомірно не зарахував позивачу період навчання 23 місяці з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 до страхового стажу з посиланням на п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, з якого слідує висновок, що до страхового стажу зараховується період навчання в училищах, за законодавством, що діяло раніше, який підтверджується відповідними дипломами та з посиланням на те, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №554/3179/17 та від 28.02.2019 у справі №359/369/17.

Крім того, позивачем зазначено, що відповідач неправомірно не враховує позивачу величину оцінки одного року страхового стажу 1,35 % та застосовує коефіцієнт страхового стажу в розмірі 0,31917 з посиланням на норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) та правові позиції, викладені у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №826/8853/18 та від 07.11.2019 у справі №711/4343/19, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №240/5401/18.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача необґрунтованою та протиправною, позивач звернулась до суду за захистом своїх порушених конституційних прав.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову та зазначив, що період навчання позивача з 01.09.1978 по 04.07.1980 враховано до страхового стажу позивача, при цьому зазначаючи, що розрахунок пенсії позивача проведено з урахуванням страхового стажу 31 рік 11 місяців - з 01.09.1978 по 04.07.1980 (період навчання) та з 01.01.1991 по 31.12.1995 та з 01.07.2000 по 31.11.2008 (період роботи). В частині заперечення проти величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % відповідач посилається на загальні норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, яким внесено зміни в частині перерахування з 01 жовтня 2017 року пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій не погодилась з думкою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, що викладена у відзиві, та наполягала на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.03.2021 зупинено провадження у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2021 поновлено провадження у справі та вирішено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус пенсіонера (як працівник охорони здоров`я) та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію (у сумі 2100,00 грн. з 01.05.2020) за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 10.03.2013.

Відповідно до протоколу щодо призначення/перерахунку пенсії, що долучений до матеріалів позовної заяви, страховий стаж позивача складається з 31 року та 11 місяців (всього 383 місяців).

Крім того, з протоколу щодо призначення/перерахунку пенсії, що долучений до матеріалів позовної заяви, вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснює розрахунок пенсії виходячи з коефіцієнту стажу з урахуванням кратності у розмірі 1 %.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є обмеженням. Загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Відповідно до вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами ч. 4 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Перелік видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначено ст. 56 Закону №1788-ХІІ, підпунктом "д" пункту 1 якого передбачено, що до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно п. 8 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

З наведених законодавчих норм слідує висновок, що до страхового стажу зараховується період навчання в училищах, за законодавством, що діяло раніше, який підтверджується відповідними дипломами.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №554/3179/17 та від 28.02.2019 у справі №359/369/17, які в силу вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховані судом під час ухвалення рішення у даній справі.

Позивач на підтвердження позовних вимог щодо навчання (23 місяці) з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 долучила до матеріалів позовної заяви належним чином посвідчену копію диплому Київського медичного училища серії НОМЕР_1 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що період навчання у Київському медичному училищі №2 також підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 , копію якої було надано відповідачем разом з пенсійною справою позивача.

З протоколу/розпорядження про призначення/перерахунок пенсії вбачається, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача 23 місяці навчання з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі № 2.

Відповідач заперечив проти позовної вимоги щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання 23 місяці з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 з 01.07.2013 з тих підстав, що період навчання позивача з 01.09.1978 по 04.07.1980 враховано до страхового стажу позивача (стор. 4 відзиву), при цьому зазначаючи, що розрахунок пенсії позивача проведено з урахуванням страхового стажу 31 рік 11 місяців (абз. 3 стор. 4 відзиву) - з 01.09.1978 по 04.07.1980 (період навчання) та з 01.01.1991 по 31.12.1995 та з 01.07.2000 по 31.11.2008 (період роботи).

Водночас, зазначене спростовується доказами, наданими самим же відповідачем, а саме пенсійною справою, наданою відповідачем на вимогу ухвали суду про відкриття провадження, серед яких зокрема відповідачем долучено копію трудової книжки позивача, якою підтверджується, що позивач:

- з 01.09.1978 по 04.07.1980 навчалася у Київському медичному училищі №2 (23 місяці);

- з 01.08.1980 по 14.11.1995 працювала фармацевтом в аптеці №158 (183 місяці 12 днів);

- з 15.11.1995 по 02.02.1996 працювала фармацевтом в МП "Моріс" (2 місяці 16 днів);

- з 05.02.1996 по 04.12.2000 працювала фармацевтом в СП "ВВС-ЛТД" (57 місяців 29 днів);

- з 02.01.2001 по 02.01.2002 працювала контролером аптечного складу в ДП "Тріграм" (12 місяців);

- з 03.01.2002 по 01.07.2003 працювала фармацевтом в ДП "Аполло Фарма" (17 місяців 28 днів);

- з 08.09.2003 по 01.07.2013 працювала на різних посадах в Медичному центрі "Уро-Про Інтернешнл" (117 місяців 22 дні).

Таким чином, страховий стаж за періодом роботи без врахування періоду навчання складає 32 роки 3 місяці 14 днів, а загальний страховий стаж позивача з урахуванням періоду навчання з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 (з додаванням 23 місяців) станом на день виходу на пенсію у 2016 році складав 34 роки 2 місяці 14 днів (410 місяців), що підтверджується пенсійною справою, наданою на вимогу суду та трудовою книжкою позивача, у зв`язку з чим посилання відповідача на те, ним враховано період навчання позивача з 01.09.1978 по 04.07.1980 до страхового стажу позивача спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо зменшення оцінки одного року страхового стажу з 1,35% до 1%, то позивач при обґрунтуванні позовних вимог виходить з того, що величина оцінки одного року страхового стажу дорівнювала 1,35%, як це передбачено нормами частини 1 статті 25 Закону №1058, в чинній на той час редакції статті.

Станом на момент виходу позивача на пенсію (2006 рік), за період участі тільки в солідарній системі величина оцінки одного року страхового стажу дорівнювала 1,35%, а за період участі в солідарній і накопичувальній системах пенсійного страхування - 1,08% (стаття 25 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування").

Нормами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-VIII, внесено зміни в частині перерахування з 01 жовтня 2017 року пенсії із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Оскільки Законом №2148-VIII не визначено його зворотну дію в часі, суд приходить висновку, що відповідачем протиправно зменшено оцінку одного року страхового стажу позивача при визначенні розміру пенсії по інвалідності з 1,35% до 1%.

Крім того, згідно з приписами статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.04.2019 у справі №826/8853/18 та від 07.11.2019 у справі №711/4343/19.

Також аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №232/1608/12, яка в силу вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховані судом під час ухвалення рішення у даній справі.

Щодо вимог позивача про визначення коефіцієнта стажу, суд погоджується з твердженням позивача, що вищенаведена протиправна бездіяльність відповідача вплинула на визначення коефіцієнта стажу, який відповідачем необґрунтовано визначено на рівні 0,31917.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 25 Закону №1058 коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = (См*Вс)/100%*12, де Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках).

Отже, коефіцієнт страхового стажу позивача повинен становити Кс = (410*1,35)/100%*12=0,46125.

Підсумовуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, судом встановлено, що відповідач допустив порушення прав позивача, не вчинивши дій, які передбачені нормами права, чим допустив протиправну бездіяльність та вчинив дії, які призвели до порушення вже існуючих прав позивача, що є підставою для визнання протиправними наведених дій відповідача.

Способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень згідно з п. 4 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Відповідно до п.п. 2, 4, 10 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За правилами ч.ч. 3-4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Отже, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у цій справі, повноваження відповідача не є дискреційними.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Отже суд повинен відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верхового Суду України від 16.09.2015 у справі №21-1465а15 та від 02.02.2016 у справі №804/14800/14.

У справі, що розглядається, відповідач не має права вибору між двома варіантами правомірної поведінки, оскільки показники, які впливають на розрахунок розміру пенсії позивача встановлені під час розгляду справи та не мають альтернативи.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 29.05.2018 у справі №800/341/17 (9991/944/12) та від 12.11.2019 у справі №9901/21/19 зазначила, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин, про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Установлюючи правило, що суд розглядає адміністративну справу в межах позовних вимог, ця норма встановлює виняток у вигляді можливості у суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин (сторін чи третіх осіб), про захист яких вони просять, від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (постанови Верховного Суду від 18.05.2018 у справі №826/6965/14, від 27.11.2018 у справі №807/997/16, від 15.07.2019 у справі №804/14556/15, від 20.11.2019 у справі №826/9457/18, від 22.11.2019 у справі №815/4392/15, від 23.12.2019 у справі №815/3145/15, від 07.02.2020 у справі №826/11086/18, від 05.05.2020 у справі №1340/4044/18, від 23.06.2020 у справі №820/1545/16, від 06.08.2020 у справі №805/3147/16-а).

Наслідком задоволення в адміністративному судочинстві позовних вимог є відновлення фактично порушених прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин. Суд при прийнятті рішення про задоволення позовних вимог має не лише вирішити позовні вимоги відповідно до принципів верховенства права, а й обрати найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права. Тобто такий, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду та здійснювалося примусове виконання рішення

Позивач, звертаючись до суду з позовною заявою зазначав та надав докази того, що останній тривалий час намагався отримати від відповідача копію пенсійної справи з метою належної підготовки позову, але лише після ознайомлення з матеріалами справи позивач зміг на підставі матеріалів пенсійної справи чітко визначити та перевірити здійснений відповідачем страховий стаж.

Таким чином, враховуючи правові позиції Верховного Суду та вищенаведені законодавчі норми, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про допущену відповідачем протиправну бездіяльність щодо неврахування 23 місяців навчання до страхового стажу, що є підставою для задоволення позовних вимог, а також, враховуючи те, що після дослідження судом матеріалів пенсійної справи позивача судом перевірено страховий стаж позивача та встановлено, що загальний страховий стаж позивача з врахуванням періоду навчання з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 (з додаванням 23 місяців) станом на день виходу на пенсію у 2016 році складав 34 роки 2 місяці 14 днів, тобто 410 місяців, а не 406, як зазначено позивачем у позовній заяві, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог в цій частині з метою виключення необхідності повторного звернення позивача до суду та ефективного та повного захисту прав, свобод, інтересів людини.

У зв`язку із зазначеним, суд, для повного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу з 01.07.2013, виходячи з страхового стажу в кількості 34 роки 2 місяці 14 днів, тобто 410 місяців; коефіцієнта страхового стажу в розмірі 0,46125; величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35%.

Щодо пропуску позивачем строків звернення до суду, на що здійснював посилання відповідач у відзиві на позовну заяву з посиланням на постанову Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №695/831/16, то зазначені доводи спростовуються тим, що обставини даної справи стосуються поновлення виплати пенсії судді за віком і в даній справі сформовано висновок щодо того, що пенсія є періодичним платежем і про зупинення її виплати позивач знав, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду, а в даному випадку позивач неодноразово зверталася до відповідача з заявами про надання інформації та з адвокатськими запитами про надання пенсійної справи, але відповідач не надав доказів надання позивачу пенсійної справи, а відтак фактично позивач дізналася про підтверджені порушення лише після ознайомлення з матеріалами справи.

Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн., що підтверджується квитанцією від 12.01.2021 №.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, допущену відносно ОСОБА_1 під час визначення розміру пенсії за віком щодо не зарахування до страхового стажу періоду навчання 23 місяці з 01.09.1978 по 04.07.1980 у Київському медичному училищі №2 з 01.07.2013.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 10.03.2013 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) із застосуванням страхового стажу в кількості 34 роки 2 місяці (410 місяців) та провести виплату недоплаченої суми пенсії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягає у неврахуванні ОСОБА_1 величини оцінки одного року страхового стажу 1 % та застосування коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,31917 при перерахунку пенсії з 01.07.2013.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком з 10.03.2013 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1,35 % та із застосуванням коефіцієнту страхового стажу в розмірі 0,46125 при перерахунку пенсії з 01.07.2013.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві () судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.