Справа № 160/833/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2021 року м. Дніпросправа № 160/833/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

за участю секретаря судового засідання Лащенко Р.В.

за участю представників: позивача Дружина Т.Г., відповідача - Хоменко Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 ( суддя першої інстанції Серьогіна О.В.) в адміністративній справі №160/833/21 за позовом Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" до Департаменту державної виконавчої служби про визнання протиправними дій та заборону здійснення певних дій,-

ВСТАНОВИВ:

ДП "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з вимогами визнати протиправними дії Департаменту державної виконавчої служби щодо пред`явлення до виконання платіжної вимоги № 60673501/1 від 05 січня 2021 року з призначенням платежу: стягнення виконавчого збору 9 000 192,97 грн. згідно постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.11.2019 року №60673502 витрати 271,47 грн. згідно постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.12.2020 року №60673502; заборонити Департаменту державної виконавчої служби вчиняти будь-які виконавчі дії щодо об`єкту права державної власності - Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" протягом трьох років з дня набрання чинності Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єкті права державної власності, що не підлягають приватизації №145-ІХ від 02.10.2019 року, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами по 20.10.2022 рік включно, в тому числі, в межах ВП №60673502.

Вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Департаменту державної виконавчої служби перебуває виконавчий лист №0440/5939/18, виданий 18.02.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом про стягнення з Державного підприємства "Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова" податкового боргу по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 90 001 929,72 грн. за рахунок коштів у обслуговуючих банках та за рахунок готівки, що належить ДП «ВО «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», яке набрало законної сили 11.12.2018 року. Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем 20.11.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа, в якій вирішено з боржника стягнути виконавчий збір у розмірі 9 000 192,97 грн., про що винесено відповідно постанову у ВП № 60673502. 12.01.2021 року відповідачем до обслуговуючого банку АТ КБ ПриватБанк на виконання було спрямовано платіжну вимогу № 60673502/1 від 05.01.2021 року. Призначення платежу: стягнення виконавчого збору 9 000 192,97 грн. згідно постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.11.2019 року №60673502, витрати 271,47 грн. згідно постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.12.2020 року №60673502. Вважає дії відповідача щодо пред`явлення вказаної вимоги протиправними, оскільки він не здійснював заходів примусового виконання рішення, так як позивач сплатив заборгованість в добровільному порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у задоволені позову відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій зазначив, що Законом України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії, у тому числі і щодо виконання рішень судів, якими встановлено стягнення грошових коштів з боржників та до переліку об`єктів права держаної власності, що не підлягають приватизації, включені дані щодо боржника, у зв`язку з чим, станом на 20 жовтня 2019 року, усі виконавчі провадження, підлягають завершенню, а виконавчі документи - поверненню стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2018 року по справі № 0440/5939/18 адміністративний позов Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про стягнення податкового боргу було задоволено повністю, стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» () податковий борг по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в загальній сумі 90 001 929,72 грн. за рахунок коштів у обслуговуючих банках та за рахунок готівки, що належить ДП «ВО «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», відстрочено виконання судового рішення на строк 1 (один) рік з моменту його ухвалення.

Вказане рішення набрало законної сили 11.12.2018 року.

На виконання вищезазначеного рішення суду 18.02.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом був виданий виконавчий лист № 0440/5939/18.

11.11.2019 року виконавчий лист № 0440/5939/18 стягувачем був пред`явлений до виконання до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, що підтверджується копією заяви стягувача від 11.11.2019 року за № 8172/10/28-10-50-21-14 (заява стягувача зареєстрована відповідачем 14.11.2019 року за №25952-26-19).

20.11.2019 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №0440/5939/18, виданого 18.02.2019 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

20.11.2020 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 9 000 192,97 грн.

09.12.2020 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 271,47 грн.

12.01.2021 року відповідачем до обслуговуючого банку АТ КБ ПриватБанк на виконання було спрямовано платіжну вимогу № 60673502/1 від 05.01.2021 року. Призначення платежу: стягнення виконавчого збору 9 000 192,97 грн. згідно постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.11.2019 року №60673502, витрати 271,47 грн. згідно постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 09.12.2020 року №60673502.

19.01.2021 року Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим Олександром Вячеславовичем було винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми не стягнутого виконавчого збору 8985131,12 грн.

Вважаючи дії відповідача по пред`явленню до виконання платіжної вимоги №60673502/1 від 05.01.2021 року протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд пепршої інстанції виходив з того, що заборона на вчинення виконавчих дій, установлена пунктом 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ, не стосується стягнення грошових коштів боржника, тому оскаржувана постанова є правомірною.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновку суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, спірним є питання про поширення зазначеної заборони на стягнення будь-яких грошових коштів боржника або лише тих, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Статтею 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) є сукупністю дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню.

У силу пункту 1 статті 10 Закону №1404-VIII одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти боржника.

Пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII обумовлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

20 жовтня 2019 року набрав чинності Закон №145-ІХ, пунктом 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень якого заборонено вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

З матеріалів справи встановлено, що ДП «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» було включене до Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, затвердженого Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», тобто щодо цього підприємства поширювалася заборона на вчинення виконавчих дій, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду з метою формування єдиної правозастосовчої практики у постанові від 20 листопада 2020 року у справі №910/12809/19 сформулював правову позицію, згідно з якою положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбачені пунктом 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ, слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені.

Так, у зазначеній справі об`єднана палата Касаційного господарського суду виходила з того, що системний аналіз змісту пункту 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ разом з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, свідчить про їх спрямування на збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.

Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Тобто вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти, що узгоджується з положеннями чинного законодавства України, а також відповідає меті та суті Закону №145-ІХ.

Колегія суддів не вважає за необхідне відступати від наведеної правової позиції об`єднаної палати Касаційного господарського суду.

У свою чергу висновок суду першої інстанції у справі, яка розглядається, про правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця, що передбачає звернення стягнення на грошові кошти ДП «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова», узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати та ґрунтується на правильному застосуванні пункту 3 розділу ІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.07.2020 у справі № 910/5546/20, від 11.11.2019 № 910/5546/19, а також від 21 квітня 2021 року справа № 640/8799/20.

Тобто вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства - грошові кошти та товари.

Фактично пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ заборонено вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за визначенням двох виключень із такої заборони, що стосуються: 1) стягнення грошових коштів; 2) стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що на оспорювані позивачем у цій справі виконавчі дії не поширюється заборона, регламентована Законом № 145-ІХ, відтак, при відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа державний виконавець діяв в порядку та в межах, встановлених спеціальним законодавством, а підстави для визнання вказаних дій неправомірними відсутні, що виключає і скасування прийнятої державним виконавцем оскаржуваної постанови.

Тож, доводи апелянта про те, що Законом України № 145-ІХ у відношенні нього взагалі заборонено вчинення будь-яких виконавчих дій та виконання судових рішень, у зв`язку з чим, на його переконання, відповідний виконавчий документ підлягає поверненню стягувачу в порядку пункту 9 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд відхиляє як безпідставні.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250,308,310 316,315, 321,325,329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова" залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2021 в адміністративній справі №160/833/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст постанови складено 08 червня 2021 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва