Справа № 140/3038/21
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3038/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) про визнання протиправним і скасування рішення відповідача №1236-819/Т-02/8-0300/21 від 18.02.2021 та зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, інваліду 1 групи із числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС та потерпілих від аварії на ЧАЕС починаючи з 17.07.2018 згідно з ст. 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постанови КМУ від 23.11.2011 №1210 та на підставі рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та інвалідом 1 групи, та має право на пенсійне забезпечення відповідно до статей 54, 57, 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-XII).

Позивач стверджує, що йому стало відомо про те, що 17.07.2018 Конституційний Суд України рішенням №6-р/2018 визнав таким, що не відповідають Конституції України (є не конституційними) підпункти 2-7, 12 та 14 пункту 4 розділу 1 Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів України", прийнятого Верховною Радою України 28.12.2014 за №76-VIII (далі - Закон №76-VIII). Конституційний Суд України у своєму рішенні вказує, що обмеження чи скасування Законом №76-VIII пільг, компенсацій і гарантій встановлених Законом №796-XII фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених статтею 16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вважає, що зміни до Закону №796-XII, які стосуються обмеження чи скасування пільг, компенсацій і гарантій, призвели до звуження прав осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зниження рівня їх соціального забезпечення. Відтак, позивач вважає, що має право на призначення державної пенсії у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірі 100 відсотків мінімальної пенсії за віком для непрацездатних осіб, яка не може бути нижчою за прожитковий мінімум.

При цьому, позивач посилаючись на Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 (далі - Порядок № 1210) вказує на те, що він є особою, яка брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та внаслідок чого отримав інвалідність, а тому пенсія по інвалідності має бути обчислена та виплачена за його бажанням відповідно до Порядку № 1210.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов від 26.04.2021 №0300-0802-7/19229 відповідач його вимог не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивач звернувся із заявою щодо проведення перерахунку пенсії з урахування змін до статті 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148. На звернення позивачу листом №1236-819/Т-02/8-0300/21 від 18.02.2021 повідомлено, що для проведення перерахунку розміру пенсії відповідно до статті 59 Закону №796-ХІІ, немає підстав.

Відносини з приводу виплати пенсії по інвалідності, щодо якої встановлено причинний зв`язок з Чорнобильською катастрофою врегульовані правовими нормами статті 54 Закону №796-ХІІ, до якої неодноразово вносились зміни.

Зокрема, стаття 54 Закону №796-ХІІ (в редакції від 09.07.2007) передбачала, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи

захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком.

Чинною редакцією статті 54 Закону №796-ХІІ передбачено, що умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Крім цього, відповідач звертає увагу, що рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 не вносились зміни до положень статей 50, 54 Закону №796-XII, тому відсутні підстави для врахування вимог цього рішення при обчисленні пенсії позивача. Таким чином, вказані норми Закону не були визнані неконституційними та підлягають застосуванню.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії), визначений Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

На даний час постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 є чинною, не скасованою та не зміненою.

З огляду на зазначене, в період спірних правовідносин розмір передбаченої статтею 54 Закону №796-ХІІ пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою був визначений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, зокрема для інвалідів 2 групи становив 125 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність та для інвалідів 1 групи становив 150 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином для проведення перерахунку пенсії позивачу, як особі з інвалідністю 1 групи у розмірі 10 мінімальних пенсій за віком немає підстав.

Також вказує, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2019 №543 внесено зміни до пункту 9-1 Порядку №1210, даний пункт викладено в новій редакції: "За бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року". Матеріали пенсійної справи позивача не містять жодних документів, які б підтверджували, що позивач належить до військовослужбовців або осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Представник відповідача вважає, що у спірних правовідносинах управління Пенсійного фонду діяло виключно на підставі, в межах та на виконання норм чинного законодавства та просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році, категорії 1, виданим Волинською ОДА 30.05.2019 (а.с.7)

З 10.11.2008 позивачу встановлено 2 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС, а згодом, 04.11.2020 - 1 групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації аварії на ЧАЕС.

Також встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області та отримує пенсію по 1 групі інвалідності, призначену відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, внаслідок захворювання , пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується пенсійним посвідченням Серії НОМЕР_1 від 18.12.2020 (а.с.8).

ОСОБА_1 02.02.2021 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою у якій з урахуванням змін до статті 59 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148, просив провести йому перерахунок пенсії відповідно до п.9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженою постановою КМУ №1210 від 23.11.2011, згідно ст.54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та на підставі рішення Конституційного Суду України №1-р(ІІ)/2019 від 25.04.2019 (а.с. 54-55).

Листом від 18.02.2021 №1236-819/Т-02/8-0300/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області відмовило позивачу в перерахунку призначеної пенсій з тих підстав, що позивач не відноситься до будь-якої категорії військовослужбовців (в тому числі військовозобов`язаних під час участі у військових зборах), які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а відтак не має права на перерахунок пенсії відповідно до статті 59 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (а.с.23).

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2020 у справі №140/5968/20, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.07.2020, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення відповідача №2116-1697/Т-02/8-0300/20 від 31.03.2020 та зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії, інваліду 2 групи із числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС, інших ядерних аварій та випробувань, обчисленої відповідно до п.9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМУ від 23.11.2011 №1210 та на підставі рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018 та у відповідності рішення Конституційного Суду №1-р)ІІ)/20149 від 25.04.2019 відмовлено.

Не погодившись з рішенням відповідача №1236-819/Т-02/8-0300/21 від 18.02.2021, позивач звернувся до суду з даним позовом щодо проведення перерахунку та виплати пенсії починаючи з 17.07.2018 згідно з ст. 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, постанови КМУ від 23.11.2011 №1210 та на підставі рішення Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17.07.2018.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я визначені Законом України №796-ХІІ від 28.01.1991 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (з наступними змінами та доповненнями, далі Закон №796-ХІІ.

Статтею 54 Закону №796-ХІІ (в редакції від 09.07.2007, на яку посилається позивач у позовній заяві) було передбачено, що пенсії по інвалідності, що настали внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержуваного за роботу у зоні відчуження в 1986-1987 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством.

При цьому пенсія по інвалідності учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1986 року, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, не може бути нижчою: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» (далі Закон № 76-VIII) що набрав чинності з 01.01.2015, внесено зміни до Закону України №796-ХІІ.

Зокрема, текст статей 50 та 54 Закону №796-ХІІ викладено у такій редакції: «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України» (стаття 50 Закону №796-ХІІ).

«Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986 - 1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань» (стаття 54 Закону №796-ХІІ).

Таким чином, Законом №76-VIII статті 50, 54 Закону №796-ХІІ викладено в нових редакціях, згідно з якими особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України; умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Крім того, 28.12.2014 прийнято Закон України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", пунктом 9 Прикінцевих положень якого встановлено, що норми і положення, зокрема, статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З огляду на викладені положення законодавства, з 01.01.2015 визначення розмірів пенсій ліквідаторам наслідків аварії на ЧАЕС віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - пенсії), визначений Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Підпунктом 2 пункту 11 Порядку № 1210 визначено, що мінімальний розмір пенсії становить для інших осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, зокрема, осіб з інвалідністю I групи - 100 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2012 р. і 150 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, з 1 липня 2012 р.

Пунктом 13 Порядку № 1210 визначено, що щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" виплачується у таких розмірах, зокрема, особам з інвалідністю, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою (особам з інвалідністю I групи) - 341,64 гривні.

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): підпункт 2, абзаци перший, другий підпункту 3, підпункт 4, абзаци перший, другий підпункту 5, абзаци перший - четвертий підпункту 6, підпункт 7 пункту 4 розділу I Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII; частину третю статті 22, частину другу статті 24, частину сьому статті 30 Закону № 796-XII зі змінами; статтю 53 (крім її назви), статтю 60 Закону №796-XII у редакції Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII.

Разом з тим, питання конституційності змін, внесених Законом №76-VIII до статті 54 Закону №796-ХІІ, а також до статті 50 Закону №796-ХІІ, у цьому рішенні не ставилось і Конституційним Судом не вирішувалось.

Отже вказаним рішенням статті 50 та 54 Закону №796-XII неконституційними не визнавались, а тому зазначені статті продовжують діяти у редакції Закону №76-VIII, і за їх змістом пенсія по інвалідності, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи та щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначаються саме у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, позивач помилково вважає, що з врахуванням висновків Конституційного Суду України викладених в рішенні від 17.07.2018 №6-р/2018, має право на пенсію в розмірі не меншому ніж 10 мінімальних пенсій за віком.

Враховуючи викладене, суд вважає, що висновки Конституційного Суду, викладені у вказаному рішенні, не стосуються правовідносин, що є предметом розгляду у даній справі.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд погоджується з доводами відповідача про те, що розмір і порядок отримання соціальних виплат згідно статей 50, 54 Закону №796-XII визначається виключно Кабінетом Міністрів України, а отже відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу пенсії у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову щодо перерахунку пенсії позивача.

Окрім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини за заявою Великоди Валентини Ніканорівни проти України №43331/12 від 03.06.2014 щодо частин скарг заявниці стосовно невиконання рішення суду від 19.01.2010 щодо нарахування та виплати заявниці пенсії у розмірі, встановленим статями 50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов`язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 01.11.2011, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19.01.2010, і таким чином для скарги немає підстав.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 №20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Цим Рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 4 розділу VІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік" від 23 грудня 2010 року №2857-VІ з наступними змінами.

У іншому рішенні від 25.01.2012 №3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що однією з ознак України, як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 №20-рп/2011).

З огляду на наведене, суд зазначає, що застосування до спірних відносин положень статті 54 Закону № 796-ХІІ в редакції згідно з Законом №76-VIII та Порядку №1210 в даному випадку не є підставою для визнання неправомірними дій відповідача при виплаті позивачу пенсії.

А відтак, суд приходить до висновку, що особам, які отримують пенсію на підставі ст. 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи пенсія розраховується згідно з Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим Постановою КМУ №1210 від 23.11.2011.

Разом з тим, суд вважає, безпідставним посилання позивача у відповіді на відзив від 08.05.2021 на Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021, оскільки на момент звернення позивача з заявою до ГУ ПФ України у Волинській області (27.01.2021) та прийняття оскаржуваного рішення (18.02.2021) вказаного рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 ще не існувало, а позивач не звертався до відповідача з заявою про перерахунок пенсії за ст.54 Закону № 796-ХІІ, з урахуванням висновків Конституційного суду викладених у рішенні від 07.04.2021. Суд наголошує, що судовому захисту підлягають лише порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність свого рішення, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, в зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 242, 243, 245, 246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Т.М. Димарчук