Справа № 380/12622/20
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2021 року справа №380/12622/20
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., представника відповідача Хирі В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 29.12.2020 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнати протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою №380/12622/20 від 30.12.2020 (а.с. 26-27) суд роз`єднав позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частини НОМЕР_1 ) в самостійні провадження, в провадженні цієї справи розглядаються такі позовні вимоги:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частини НОМЕР_1 ) щодо не здійснення нарахування та невиплати ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (26.04.2019) компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2019 роки;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частини НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2019 роки, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 повідомив, що проходив військову службу в Державній прикордонній службі; наказом №85-ос від 26.03.2019 звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, з 26.04.2019 виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у тому, що на момент його звільнення та виключення із списків особового складу частини відповідач протиправно не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 за 2013-2019 роки.

За клопотанням учасників справи суд замінив відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частини НОМЕР_1 ) на правонаступника військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) (а.с.89-90).

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с. 42-45) звернув увагу суду, що позивач в судовому порядку оскаржує бездіяльність відповідача щодо нездійснення нарахування та виплати на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (26.04.2019) компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбачену пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2015 по 2019 роки. Відповідач, з посиланням на правові позиції Верховного Суду вказує, що у разі, коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.

11.05.2021 представник позивача подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 83-86) просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення нарахування та невиплати ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (26.04.2019) компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2014 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2013-2014 роки, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Суд з`ясував зміст позовних вимог та заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) проходив військову службу у лавах Збройних сил України. Відповідно до витягу з послужного списку в період 2013-2014 років займав посади молодшого інспектора прикордонної служби 1 категорії інструктора кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » І категорії (04.09.2013-02.09.2014, інспектора прикордонної служби 3 категорії - інструктора 2 відділення інспекторів прикордонної служби прикордонної застави ОБПК (02.09.2014-10.01.2015) (а.с. 13-13звор.).

Відповідно до наказу начальника 93 Мостиського прикордонного загону №85-ос від 26.03.2019 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту); згідно з наказом №113-ос від 26.04.2019 позивач з 26.04.2019 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 10, 14). При виключенні зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_6 (26.04.2019) відповідач не провів виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 за 2013-2014 роки.

Військова частини надала довідку №12/325 від 18.05.2021 та засвідчила, що ОСОБА_1 проходив службу на посадах, які дають право на щорічну додаткову відпустку, передбачену Постановою КМУ №702 від 01.08.2012 за період з 2013-2014 роки та має право на зазначену відпустку тривалістю 9 календарних днів (а.с.95).

Вирішуючи спір по суті, суд керується такими міркуваннями та мотивами щодо оцінки фактичних обставин справи, а також тлумачення та застосування релевантних норм права:

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII. Згідно з частиною першою статті 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Відповідно до частини четвертої статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Додаток 4 «Переліком військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку»» містить перелік військових посад Держприкордонслужби, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку. Пунктами 31 та 32 цього Переліку передбачено, що інспектор прикордонної служби 1, 2, 3 категорії інструктор, молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії інструктор у кінологічних відділеннях (групах) мають право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.

Таким чином, позивач, будучи військовослужбовцем Держприкордонслужби, займаючи в 2013-2014 роках посади, передбачені Додатком 4 до Постанови №702, мав право на щорічну додаткову відпустку на підставі частини четвертої статті 10-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до частин 8, 14, 17-19 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

У разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Відповідно до абз. 5 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Отже, на день прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.202 №702.

Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у рішенні від 16.05.2019 у зразковій справі №620/4218/18 щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 залишено без змін.

Посилання відповідача на пункт 19 статті 10 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка, на його думку, виключає можливість надання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 статті 10-1 Закону, суд вважає необґрунтованими:

- по-перше, особливий період було запроваджено в 2014 році, тому цей аргумент взагалі не стосується періоду 2013 року.

- по-друге, норми Закону №2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації (за період 2014 року).

Суд вважає необґрунтованим посилання відповідача в цій справі на те, що позивач має право на додаткову відпустку за різними підставами (додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як учасник бойових дій та додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей), зауважуючи, що надання додаткової відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця. Так, в 203-2014 роках позивач не мав статусу учасника бойових дій, а отже за цей період повинен отримати компенсацію відпустки додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Щодо періоду 2015-2019 років, то такий розглядався в межах судової справи №380/12550/20, за цей період просив надати компенсацію за одну додаткову відпустку - як учаснику бойових дій. Отже, в цій справі (в результаті зменшення позовних вимог) позивач просить виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Постановою №702 за 2013-2014 роки, тому періоди, за які ОСОБА_1 просить виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток є різними та не накладаються.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що Львівський прикордонний загін протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2013 по 2014 роки. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо спонукання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за цей період є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 на день звільнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, за період з 2013 року по 2014 рік.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702, за період з 2013 року по 2014 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 26.04.2019.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, що постановив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.06.2021.

Суддя Москаль Р.М.