Справа № 540/4232/20
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 р.м.ОдесаСправа № 540/4232/20
Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Єщенка О.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року, ухвалене в порядку письмового провадження в м. Херсоні, по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, щодо відмови включення до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт за період з 30.12.1987 року по 05.03.1990 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області включити до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт, за період з 30.12.1987 року по 05.03.1990 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що по досягненню 60 років позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте, 11.11.2020 відповідач своїм листом № 2100-1604-8/46958 повідомив, що за документами ОСОБА_1 страховий стаж становить 26 років 6 місяців 22 дні при необхідному 27 років. Пенсійний орган не врахував до страхового стажу наявний в трудовій книжці період з 30.12.1987 по 05.03.1990 відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі та, фактично, своїм рішенням від 04.11.2020 відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком, що і стало підставою для звернення до суду з позовом за захистом прав ОСОБА_1 .

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у звдоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивач мав би право на зарахування часу відбування виправних робіт з 30.12.1987 по 05.03.1990 у загальний трудовий стаж за умов, визначених у ВТК Української PCP (добросовісної роботи та примірної поведінки) та за наявності ухвали суду, винесеної в порядку, встановленому КПК України (чинному на час виникнення спірних правовідносин) про включення стажу відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі в загальний трудовий стаж особи. Апелянт вказує, що законодавством не передбачено самостійне (тобто без рішення суду) включення пенсійним органом часу відбуття покарання у вигляді виправних робіт у період до 01.01.2004 року до загального трудового стажу.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивач зазначає, що на час вирішення питання про обчислення страхового стажу позивача ч.3 ст.42 КВК прямо передбачає можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт, то період роботи позивача з 30.12.1987 року по 05.03.1990 року має бути зарахований до його страхового стажу. З огляду на зазначене, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач в період з 30.12.1987 року по 05.03.1990 року відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі, що підтверджується записами у тродовій книжці (а.с. 9 оборот-10).

По досягненню шестидесятирічного віку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області № 2100-1604-8/46958 від 11.11.2020 р. ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки за даними трудової книжки, диплому про навчання, наданими довідками про військову службу, навчання, даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 26 років 6 місяців 22 дні при необхідному 27 років.

До страхового стажу не враховано період з 30.12.1987 р. по 05.03.1990 р., оскільки в трудовій книжці наявний запис, згідно із яким в даний період ОСОБА_1 відбував покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волі, оскільки під час відбування покарання засуджених до 01 січня 2004 року діяв Виправно-трудовий кодекс України від 23.12.1970 № 3325-VII, згідно із статтею 50 якого час роботи засуджених у період відбування ними покарання у вигляді позбавлення волі до трудового стажу не зараховується, крім випадків, спеціально передбачених у законі. Час відбування покарання у вигляді виправних робіт може бути зараховано до страхового стажу , в разі прийняття рішення судом про залік цього періоду до трудового стажу (а.с. 7).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із вищезазначеними позовними вимогами.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час вирішення питання про обчислення загального страхового стажу ОСОБА_1 частина 3 статті 42 Кримінально-виконавчого кодексу України прямо передбачає можливість включення до загального стажу роботи періоду відбування покарання у виді виправних робіт, то період роботи позивача з 30.12.1987 року по 05.03.1990 року має бути зарахований до його загального страхового стажу

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку та наявності страхового стажу: з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. не менше 27 років.

Відповідно до частини другої статті 103 Виправно-трудового кодексу Української РСР за умови добросовісної роботи та пpимірної поведінки в період відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волi, цей час може бути включено в загальний трудовий стаж особи, яка відбуває покарання, на підставі ухвали суду в порядку, встановленому КПК України.

Згідно із статтею 95 Виправно-кримінального Кодексу України, який був чинний до 01 січня 2004 року, час відбування покарання у вигляді виправних робіт може бути включений судом до загального трудового стажу засудженого.

Однак, як встановлено колегією суддів, апелянтом не надано відомостей про те, що він звертався з позовом до суду про зарахування часу відбування виправних робіт з 30 грудня 1987 року по 05 березня 1990 року у загальний трудовий стаж.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач мав би право на зарахування часу відбування виправних робіт з 30 грудня 1987 року по 05 березня 1990 року у загальний трудовий стаж за умов визначених у ВТК Української РСР та Виправно-кримінальним кодексом України, за наявності рішення суду винесеного в порядку, встановленому КПК України про включення стажу відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волi в загальний трудовий стаж особи, проте такого рішення апелянтом не надано.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для включення періоду з 30 грудня 1987 року по 05 березня 1990 року - період відбування покарання у вигляді виправних робіт без позбавлення волi до загального трудового стажу позивача, та як наслідок, відсутності підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови включення до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт за період з 30.12.1987 року по 05.03.1990 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області включити до загального страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт, за період з 30.12.1987 року по 05.03.1990 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 176/797/14-а.

Враховуючи наведені положення діючого законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення припустився порушень норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області задовольнити.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: А.Г. Федусик