Справа № 600/1732/21-а
Суддя: Маренич Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 р. м. Чернівці справа № 600/1732/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маренича І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання дій протиправними,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив :

- визнати протиправною відмову зарахувати до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової адміністрації з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р.;

- зобов`язати зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсій у календарному обчисленні стаж роботи в органах державної податкової адміністрації з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що йому присвоєно звання «Радник податкової служби І рангу», перебуваючи на посадах заступника та першого заступника голови державної податкової адміністрації в Чернівецькій області у період з з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р. обіймав посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), як особа начальницького складу податкової міліції, що проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який був чинний до 20.11.2012 р. Таким чином, відповідач неправомірно відмовив йому, у зарахуванні до вислуги років для призначення пенсії час попередньої роботи в державних органах, а саме державній податковій адміністрації.

Головне управління ДФС у Чернівецькій області (далі - відповідач) правом на подання відзиву до суду не скористалося.

19.05.2021 р. ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №600/1732/21-а відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами .

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає за можливе та доцільне розглянути справу на підставі наявних матеріалів та доказів у порядку спрощеного письмового провадження.

28.07.2008 р. полковник податкової міліції ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) призначений на посаду заступника голови ДПА у Чернівецькій області, із залишенням в кадрах податкової міліції ДПА України відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 р. №1716, про що ДПА України прийнято наказ №1435-о.

Відповідно до наказу ДПА України від 22.01.2009 р. №116-о на підставі подання ДПА України в Чернівецькій області позивача звільнено з посади та податкової міліції у відставку за ст. 65 п. "б" (через хворобу).

Наказом ДПА України від 26.01.2009 р. №1406-о ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови державної податкової адміністрації в Чернівецькій області та присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби І рангу".

Згідно наказу від 17.11.2009 р. №1406-о в порядку переведення позивача призначено на посаду першого заступника голови ДПА у Чернівецькій області, звільнивши з посади заступника голови ДПА у Чернівецькій області та підтверджено раніше присвоєне спеціальне звання "Радника податкової служби І рангу".

Наказом ДПА в Чернівецькій області від 23.01.2009 р. №20-о оголошено наказ ДПА України від 22.01.2009 р. «Про звільнення працівників податкової міліції», яким також звільнено полковника податкової міліції ОСОБА_1 заступника голови ДПА у Чернівецькій області з посади та податкової міліції у відставку за ст. 65 п. "б" (через хворобу).

Вислуга років позивача в календарному обчисленні становить 21 рік 11 місяців 28 діб.

23.03.2012 р. ДПА у Чернівецькій області наказом №51-о оголошено наказ ДПС України від 23.03.2012 р. №707-о «Про внесення змін до наказу ДПС України від 30.01.2012 р. №153-о»: у зв`язку з хворобою ОСОБА_1 внесено зміни до наказу ДПС України від 30.01.2012 р. №153-о «Про звільнення ОСОБА_1 » та п. 1 цього наказу викладено у такій редакції: звільнити 23.03.2012 р. позивача з посади першого заступника голови ДПА в Чернівецькій області у зв`язку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності ДПА в Чернівецькій області, п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказані обставини також підтверджуються записами, які містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 .

В березні 2021 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо зарахування стажу з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р. в податкових органах, що сумарно становить 3 роки 1 місяць 27 днів.

Розглянувши вказану заяву, відповідач листом від 02.04.2021 р. повідомлено ОСОБА_1 про те, що період трудового стажу з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р., тобто після звільнення зі служби з податкової міліції, не зараховується до вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Не погоджуючись із відмовою зарахувати відповідачем до вислуги років період роботи 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р., позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Цей принцип полягає у тому, що, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У період з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р. спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби України, її функції та правові основи діяльності, статус службових осіб державних податкових інспекцій є Закон України "Про державну податкову службу" від 04.12.1990 р. № 509-ХІІ (далі - Закон №509-ХІІ ).

Частиною 6 7 ст. 15 Закону № 509-ХІІ визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу. Положення про спеціальні звання та порядок їх присвоєння, розмір надбавок за звання затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 р. №503-р (яке було чинним на момент проходження служби позивача), посади працівників державних податкових адміністрацій в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі і державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань, віднесено до категорій посад державних службовців.

Отже позивач в період з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р. працював на посадах органів державної податкової служби, на яких присвоювалися спеціальні звання. А відтак, посади які займав позивач не віднесено до категорії посад державних службовців на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.09.1997 р. № 503-р.

Разом з цим, з 01.05.2016 р. набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р. (далі - Закон № 889-VIII).

Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.

Статтею 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про державну службу", посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно - розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 р. (далі-Закон № 889-VIII), стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Згідно з положеннями абз. 1-3 п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. №283 (діяла до набрання чинності Законом № 889-VIII), до стажу державної служби зараховується роботи (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань Держзвязку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працювали в державних органах та їх апараті, у спірний період, визначав Закон України "Про державну службу" №3723.

Відповідно до ст. 1 Закону № 3723, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно з ч. 2 ст. 9 вказаного Закону, регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.

Таким чином, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами, крім того Закон №3723 застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.

Як зазначалось, спеціальним законом є Закон № 509-ХІІ.

За правилами ч. 1 ст. 15 Закону України №509-ХІІ, посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Державною податковою адміністрацією України.

Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації. Порядок атестації визначається Державною податковою адміністрацією України. (ч. 5, 6 ст. 15 цього Закону).

Зазначеною статтею Закону №509-ХІІ також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону України "Про державну службу" №3723-XII щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.

Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.

Верховний Суд України у постанові від 08.10.2013 р. (справа № 21-275а13) зробив висновок, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 р. у справі №21-340а13, де колегія суддів дійшла висновку, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Аналогічний висновки щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом, у постанові від 03.07.2018 р. у справі № 586/965/16-а.

Таким чином, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, мають право на призначення пенсії на умовах, передбачених ст. 37 Закону України "Про державну службу", а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.

Згідно п. 344.1 ст. 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Згідно п. 353.1. ст. 353 Податкового кодексу України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 353.1 ст. 353 Податкового кодексу України особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Пунктом 353.4 ст. 353 Податкового кодексу України передбачено, що особам, яких прийнято на службу до податкової міліції на посади начальницького і рядового складу, присвоюються такі спеціальні звання: вищий начальницький склад: генерал-полковник податкової міліції; генерал-лейтенант податкової міліції; генерал-майор податкової міліції (підпункт 353.4.1); старший начальницький склад: полковник податкової міліції; підполковник податкової міліції; майор податкової міліції (підпункт 353.4.2); середній начальницький склад: капітан податкової міліції; старший лейтенант податкової міліції; лейтенант податкової міліції (підпункт 353.4.3); молодший начальницький склад: старший прапорщик податкової міліції; прапорщик податкової міліції (підпункт 353.4.4); рядовий склад: рядовий податкової міліції (підпункт 353.4.5).

Зазначені норми кореспондуються з вимогами ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні", який був чинний до 20.11.2012 р., згідно якого особи начальницького складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ.

Судом встановлено, що позивачу присвоєно спеціальне звання "Радник податкової служби І рангу", а також присвоєно спеціальне звання "полковник податкової міліції, що відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" присвоюються особам старшого начальницького складу.

Згідно з п. 356.1 ст. 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно із п. 1, 2 та 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України, затвердженої наказом Державної податкової адміністрації України від 15.05.2008 р. №313, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.06.2008 р. за №553/15244.

За положенням п.1 та 2 Інструкції, ця Інструкція визначає порядок обчислення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції державної податкової служби України (далі - стаж), яка виплачується особам начальницького складу податкової міліції у розмірах і порядку відповідно до законодавства .

Дія цієї Інструкції поширюється на осіб, які перебувають на службі в податковій міліції і яким відповідно до законодавства присвоєні спеціальні звання начальницького складу податкової міліції, у тому числі осіб начальницького складу податкової міліції, що працюють на посадах державних службовців структурних підрозділів органів державної податкової служби України із залишенням їх у кадрах податкової міліції, та тих, що працюють в інших органах державної влади або на підвідомчих їм підприємствах, установах і в організаціях, а також в органах місцевого самоврядування, до яких вони відряджені відповідно до законодавства для виконання спеціальних робіт або обов`язків, із залишенням їх у кадрах податкової міліції (пункт 2).

Відповідно до п. 3 Інструкції, обчислення періодів служби для визначення стажу здійснюється у календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць) у порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років начальницькому складу податкової міліції.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" №1716 від 30.10.1998 р. встановлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, поліцейським, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, особам начальницького складу податкової міліції крім служби та часу, передбачених зазначеною постановою, до вислуги років зараховується служба в податковій міліції (органах податкової поліції) на посадах начальницького складу з дня призначення на відповідну посаду.

Отже, обчислення періодів служби для визначення стажу служби для виплати винагороди за вислугу років особам начальницького складу податкової міліції здійснюється в порядку, передбаченому законодавством для визначення стажу служби для призначення пенсії за вислугу років, а саме: відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII в редакції на час виникнення спірних правовідносин) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Право на пенсійне забезпечення, відповідно до вимог п. "б" ст. 12 Закону № 2262-XII, мають особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону № 2262-XII, військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

За вимогами п. "и" ч. 1 ст. 17 Закону №2262-ХІІ, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначених у пунктах "б"-"д" статті 12 даного Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону. Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що особам, які мають право на призначення пенсії на підставі Закону № 2262-XII, до вислуги років для призначення пенсії зараховується час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи внутрішніх справ, податкову міліцію на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Міністерством внутрішніх справ України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері державної фінансової політики.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.1998 р. №1716 "Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги" поширено на осіб начальницького складу податкової міліції та курсантів Академії державної податкової служби чинність постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 "Про поряок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контракто, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членів їх сімей".

Відповідно до п. 1 Порядку, до вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" зараховуються, зокрема, час роботи в державних органах у разі переходу на службу в органи внутрішніх справ на посади начальницького складу, на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки за направленням Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Республіки Крим, Представника Президента України в області, містах Києві та Севастополі згідно з переліками посад і на умовах, затверджуваних відповідно Міністерством внутрішніх справ і Центральним управлінням Служби безпеки.

Отже, Закон № 2262-XII встановлює для осіб начальницького складу податкової міліції передбачені гарантії формування вислуги років, необхідної для призначення та нарахування пенсії. Реалізація зазначеної гарантії не повинна залежати від невиконання державними органами, покладених на них обов`язків, зокрема, щодо створення і затвердження списку посад. Правовідносини, що виникають у процесі реалізації права на встановлену державою гарантію для осіб начальницького складу податкової міліції як складової їхнього правового статусу, будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 813/904/15 та від 4 жовтня 2018 року у справі № 819/1695/16.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що полковник податкової міліції ОСОБА_1 , якому присвоєно звання "Радник податкової служби І рангу", перебуваючи на посадах заступника та першого заступника голови ДПА в Чернівецькій області у період з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р. обіймав посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), як особа начальницького складу податкової міліції, що проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який був чинний до 20.11.2012 р.

З огляду на зазначене, суд дійшов до переконання, що відповідачем безпідставно не зараховано вислугу років позивача для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової адміністрації з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р.

Окрім цього, за вказаних обставин суд також приходить до переконання про необхідність задоволення вимоги позивача про зобов`язання зарахувати позивачу до вислуги років для призначення пенсій у календарному обчисленні стаж роботи в органах державної податкової адміністрації з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р.

Згідно ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 - 76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення, а отже адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 28.04.2020 р. №0.0..1 (а.с. 43).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує з Головного управління ДФС в Чернівецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною відмову Головного управління ДФС у Чернівецькій області, щодо зарахування ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах державної податкової адміністрації з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р.

3. Зобов`язати Головне управління ДФС у Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсій у календарному обчисленні стаж роботи в органах державної податкової адміністрації з 26.01.2009 р. по 23.03.2012 р.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Чернівецькій області судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Головне управління ДФС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, 58013, ).

Суддя І.В. Маренич