Справа № 360/2010/21
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2021 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2010/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2021 на адресу Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (далі відповідач, УПФУ в Попаснянському районі), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.02.2021 Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 ;

- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998, до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2021 про призначення пенсії за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що 22.02.2021 він звернувся до УПФУ в Попаснянському районі з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за віком на підставі п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням від 25.02.2021 відповідач відмовив позивачу в призначені пенсії через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу роботи.

Як вбачається з рішення відповідача від 25.02.2021, підставою відмови стало те, що перша сторінка трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 від 05.08.1980) завірена печаткою канцелярії, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року № 110, в зв`язку з чим неможливо зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998, до пільгового стажу за Списком № 2 не зараховано періоди з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010 в зв`язку з відсутністю довідок, уточнюючих пільговий характер роботи за Списком № 2.

Позивач вважає таке рішення відповідача незаконним та таким, що позбавило його права на пенсійне забезпечення, оскільки проставлення печатки канцелярії замість печатки відділу кадрів не є тим порушенням, яке може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 19.04.2021 відкрито провадження в справі, визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.05.2021 відповідач на адресу суду надав відзив на позовну заяву (арк. спр. 29-32), в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_1 22.02.2021 звернувся до УПФУ в Попаснянському районі з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Позивач на час звернення за розрахунком управління має страховий стаж роботи 17 років 5 місяців 23 дні, в тому числі робота за Списком № 2 становить 3 роки 6 місяців 2 дні.

До страхового стажу роботи зараховано: з 01.09.1977 по 18.07.1980 навчання згідно диплому; з 11.06.1983 по 12.06.1985 період служби в армії згідно військового квитка.

На підставі інформації яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу Пенсійного фонду України (Форма ОК-5): з 29.11.2001 по 29.06.2010; з 11.02.2013 по 28.02.2013; з 19.03.2013 по 31.03.2013; з 23.04.2013 по 30.04.2013; з 14.05.2013 по 31.05.2013; з 19.06.2013 по 30.06.2013; з 23.07.2013 по 31.07.2013; з 21.08.2013 по 31.08.2013; з 22.09.2013 по 30.09.2013; з 25.10.2013 по 31.10.2013; з 22.11.2013 по 30.11.2013; з 01.12.2013 по 22.12.2013; з 23.12.2013 по 31.12.2013; з 01.01.2014 по 21.01.2014; з 22.01.2014 по 31.01.2014; з 21.02.2014 по 28.02.2014; з 01.03.2014 по 20.03.2014; з 21.03.2014 по 31.03.2014; з 21.04.2014 по 30.04.2014; з 20.05.2014 по 31.05.2014; з 20.06.2014 по 30.06.2014.

До пільгового стажу зараховано періоди роботи на підставі інформації по спецстажу, яка міститься в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (Форма ОК-5), а саме відображений наказ про проведення атестації від 30.06.2010 № 32-к та фактично відпрацьованого часу на пільговій роботі за Списком №2: з 30.06.2010 по 31.01.2013 (2 роки 7 місяців 2 дні); з 01.02.2011 по 10.02.2013 (10 днів); з 01.03.2013 по 18.03.2013 (18 днів); з 01.04.2013 по 22.04.2013 (22 дні); з 01.05.2013 по 13.05.2013 (13 днів); з 01.06.2013 по 18.06.2013 (18 днів); з 01.07.2013 по 22.07.2013 (22 дні); з 01.08.2013 по 20.08.2013 (20 днів); з 01.09.2013 по 21.09.2013(21 день); з 01.10.2013 по 24.10.2013 (24 дні); з 01.11.2013 по 21.11.2013 (21 день); з 01.12.2013 по 22.12.2013 (22 дні); з 01.01.2014 по 21.01.2014 (21 день); з 01.02.2014 по 20.02.2014 (20 днів); з 01.03.2014 по 20.03.2014 (20 днів); з 01.04.2014 по 20.04.2014 (20 днів); з 01.05.2014 по 19.05.2014 (19 днів); з 01.06.2014 по 19.06.2014 (19 днів).

В результаті розгляду трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 від 05.08.1980) встановлено, що перша сторінка трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 від 05.08.1980) завірена печаткою канцелярії, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, в зв`язку з чим не можливо зарахувати до страхового стажу періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, а саме: до страхового стажу не зараховано періоди з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998.

Трудова книжка позивача не містить необхідних відомостей щодо пільгового характеру виконуваних ним робіт.

До пільгового стажу за Списком №2 Управлінням не зараховано періоди роботи позивача з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010 в зв`язку з відсутністю довідок, уточнюючих пільговий характер роботи за списком № 2.

Саме на підставі вищеозначеного через відсутність у ОСОБА_1 необхідного страхового та пільгового стажу роботи, УПФУ в Попаснянському районі 25.02.2021 було прийнято рішення «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування ОСОБА_1 ».

Також відповідач послався на відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення, оскільки вважає своє рішення цілком правомірним.

Щодо зобов`язання Управління зарахувати до пільгового стажу роботи спірних періодів роботи та призначити позивачу пенсію відповідач зазначив, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (переведення з одного виду пенсії на інший) та перерахунку пенсії.

Також відповідач послався на відсутність підстав для стягнення з нього судового збору.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 18.05.2021 вирішено подальший розгляд адміністративної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 КАС України, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (арк. спр. 8-9).

Відповідно до записів трудової книжки позивача від 05.08.1980 НОМЕР_1 ОСОБА_1 в спірний період, зокрема, працював на таких посадах:

з 28.07.1980 по 31.05.1983 електрогазозварником ІІІ розряду в цеху № 2 на заводі ім. Карла Маркса м.Первомайськ-2 Луганської області;

з 01.08.1985 по 03.09.1987 електрогазозварником ІІІ розряду в цеху № 2 на заводі ім. Карла Маркса м. Первомайськ-2 Луганської області;

з 26.09.1987 по 26.01.1991 електрогазозварником ручної зварки ІІІ розряду на Карамкенському монтажному управлінні Треста «Северовостоксантехмонтаж»;

з 03.02.1992 по 12.05.1994 учнем дробильника, дробильником, електрогазозварником на Брянківському управлінні шахтобудмеханізації Треста «Стаханівшахтобуд» к-т «Ворошиловградшахтобуд»;

з 17.05.1994 по 01.02.1996 електрогазозварником на Алчевському спеціалізованому управлінні ГАП «Укрметалургремонт», яке 01.08.1994 перейменоване в Алчевське АТ «Металургремонт»;

з 23.09.1996 по 04.05.1998 електрогазозварником в цеху з ремонту металургійного обладнання в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів»;

з 29.11.2001 по 04.06.2002 електрогазозварником в ТОВ «Вугілля-Південь»;

12.06.2002 прийнято електрогазозварником в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів», яке було перейменоване на ПАТ «Стаханівський завод феросплавів» (запис № 35); запис № 22 професія атестована по другому пільговому пенсійному списку (арк. спр. 10-13).

22.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Попаснянському районі з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (арк. спр. 38).

25.02.2021 УПФУ в Попаснянському районі прийнято рішення б/н «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 » через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу роботи. В обґрунтування оскарженого рішення відповідач послався на те, що ОСОБА_1 на час звернення має страховий стаж роботи 17 років 5 місяців 23 дні, в тому числі робота за Списком № 2 3 роки 6 місяців 2 дні. В результаті розгляду трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 від 05.08.1980) встановлено, що перша сторінка трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 від 05.08.1980) завірена печаткою канцелярії, що є грубим порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, в зв`язку з чим не можливо зарахувати до страхового стажу періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, а саме: до страхового стажу не зараховано періоди з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998. До пільгового стажу за Списком №2 Управлінням не зараховано періоди з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010 в зв`язку з відсутністю довідок, уточнюючих пільговий характер роботи за списком № 2 (арк. спр. 36-37).

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до статті 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).

Порядок звернення за призначенням пенсії, строки призначення та виплати пенсії, припинення та поновлення виплати пенсії передбачені статтями 44, 45, 49 Закону № 1058.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Надаючи оцінку доводам відповідача про неможливість зарахування до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоду роботи з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998 на підставі даних трудової книжки, оскільки перша сторінка трудової книжки ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 від 05.08.1980) завірена печаткою канцелярії, суд виходить з такого.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Станом на час внесення спірних записів, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Оглядом трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що перша сторінка трудової книжки завірена печаткою канцелярії.

Суд зауважує, що в даному випадку записи у трудовій книжці виконані без дефектів, містять підписи посадових осіб, при цьому наявність печатки канцелярії підприємства не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, тому спірні періоди роботи з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998 мають бути зараховані позивачу до загального страхового стажу.

Такий правовий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи позивача з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010 в ТОВ «Вугілля-Південь» та в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів» (ПАТ «Стаханівський завод феросплавів») електрогазозварником, суд зазначає таке.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірного періоду роботи відповідач посилається на те, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах та відсутні довідки, уточнюючі пільговий характер роботи за списком № 2.

Згідно з частиною першою статті 48 КЗпП України та статтею 62 Закону № 1788 основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах та відсутні пільгові довідки, з огляду на таке.

По-перше, відповідачем ані в оскарженому рішенні, ані у відзиві на позов взагалі не зазначено, якої саме інформації про роботу на пільгових умовах не містять записи трудової книжки позивача.

По-друге, Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців 1, 2 п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як установлено судом, відповідно до записів трудової книжки позивача в період з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010 ОСОБА_1 працював електрогазозварником в ТОВ «Вугілля-Південь» та в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів» (ПАТ «Стаханівський завод феросплавів»).

Посада електрогазозварника, на якій ОСОБА_1 працював у спірний період, була передбачена: Списком № 2, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 та Списком № 2, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Таким чином, судом установлено, що в спірний період ОСОБА_1 працював в ТОВ «Вугілля-Південь» та в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів» (ПАТ «Стаханівський завод феросплавів») на посаді, яка дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Записи у трудовій книжці проведено у відповідності до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального забезпечення України від 29.07.1993 № 58.

Суд зазначає, оскільки трудова книжка позивача містить всі необхідні відомості, що визначають право позивача на пенсію на пільгових умовах, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Таким чином, посилання відповідача на ту обставину, що записи трудової книжки не містять повної інформації про роботу на пільгових умовах та для підтвердження пільгового стажу необхідно надання уточнюючих довідок, передбачених п. 20 Порядку № 637, суд не бере до уваги, оскільки робота позивача, яка дає йому право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 2, у спірний період підтверджується записами в трудовій книжці. В розумінні п. 20 Порядку № 637 така довідка надається лише в випадках відсутності трудової книжки або відповідних записів у них, а в даному випадку всі відповідні записи в трудовій книжці позивача наявні.

Оцінюючи спірні правовідносини, суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Andrejeva v. Latvia» (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі «Будченко проти України» (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, ст. 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України», п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України», п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» тощо). Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до ст.14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд зазначає, що відсутність у позивача первинних документів (як зазначає відповідач в оскарженому рішенні), що стало підставою для відмови позивачу у призначенні такої пенсії, не спростовує наявність у позивача пільгового стажу, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах.

При цьому позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

З огляду на наведене суд вважає, що періоди роботи ОСОБА_1 з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010 повинні бути враховані до пільгового стажу позивача.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За таких обстави суд дійшов висновку, що рішення відповідача, яким не зараховано до загального стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998, не зараховано до пільгового стажу позивача періоди роботи позивача з 29.11.2001 по 04.06.2001, з 12.06.2002 по 29.06.2010, та яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, було прийнято відповідачем з порушенням принципів, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання) зазначено, що зміст прав і свобод людини - це умови і засоби, які визначають матеріальні та духовні можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування і розвитку. Обсяг прав людини - це кількісні показники відповідних можливостей, які характеризують його множинність, величину, інтенсивність і ступінь прояву та виражені у певних одиницях виміру.

Звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісних вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах Клас та інші проти Німеччини, Фадєєва проти Росії, Єрузалем проти Австрії Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення від 25.02.2021 б/н про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , тому належним способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування рішення УПФУ в Попаснянському районі від 25.02.2021 б/н про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 та зобов`язання УПФУ в Попаснянському районі повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 29.11.2001 по 04.06.2001 в ТОВ «Вугілля-Південь», з 12.06.2002 по 29.06.2010 в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів» (ПАТ «Стаханівський завод феросплавів»), а також зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи позивача з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987 на заводі ім. Карла Маркса м. Первомайськ-2 Луганської області, з 26.09.1987 по 26.01.1991 на Карамкенському монтажному управлінні Треста «Северовостоксантехмонтаж», з 03.02.1992 по 12.05.1994 на Брянківському управлінні шахтобудмеханізації Треста «Стаханівшахтобуд» к-т «Ворошиловградшахтобуд», з 17.05.1994 по 01.02.1996 на Алчевському спеціалізованому управлінні ГАП «Укрметалургремонт» (Алчевське АТ «Металургремонт»), з 23.09.1996 по 04.05.1998 в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. При цьому судом не розглядається питання віднесення періодів роботи позивача з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987, з 26.09.1987 по 26.01.1991, з 03.02.1992 по 12.05.1994, з 17.05.1994 по 01.02.1996, з 23.09.1996 по 04.05.1998 до пільгового стажу, оскільки зазначене не є предметом позову.

Також суд зауважує, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що ..Повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, які слід задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн (арк. спр. 5).

У зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі суд дійшов висновку, що всі судові витрати в сумі 908,00 грн, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) до управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області (код за , Луганська область, м. Попасна, вул. Шкільна, 2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 25.02.2021 б/н про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи ОСОБА_1 з 29.11.2001 по 04.06.2001 в ТОВ «Вугілля-Південь», з 12.06.2002 по 29.06.2010 в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів» (ПАТ «Стаханівський завод феросплавів»), зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 28.07.1980 по 31.05.1983, з 01.08.1985 по 03.09.1987 на заводі ім. Карла Маркса м. Первомайськ-2 Луганської області, з 26.09.1987 по 26.01.1991 на Карамкенському монтажному управлінні Треста «Северовостоксантехмонтаж», з 03.02.1992 по 12.05.1994 на Брянківському управлінні шахтобудмеханізації Треста «Стаханівшахтобуд» к-т «Ворошиловградшахтобуд», з 17.05.1994 по 01.02.1996 на Алчевському спеціалізованому управлінні ГАП «Укрметалургремонт» (Алчевське АТ «Металургремонт»), з 23.09.1996 по 04.05.1998 в ВАТ «Стаханівський завод феросплавів», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім грн 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Суддя І.О. Свергун