Справа № 640/2077/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2021 року м. Київ № 640/2077/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Дьяченко О.В.,

за участю представників сторін:

представника позивача: Парапанової Ю. Ю.

представника відповідача: Мкртчян М. Х.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСК ЕНЕРДЖІ»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнати протиправними та скасувати пункти додатку до постанови, зобов`язання вчинити дії,-

На підставі частини шостої статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 26 травня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «АСК ЕНЕРДЖІ» (далі по тексту - позивач, ТОВ «АСК ЕНЕРДЖІ») з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі по тексту - відповідач, НКРЕКП), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 176 додатку до постанови НКРЕКП від 01 серпня 2020 року №1497 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» зі змінами і доповненнями, яким встановлено зелений тариф на електричну енергію, вироблену на об`єкті електроенергетики ТОВ «АСК ЕНЕРДЖІ», що використовують альтернативні джерела енергії, а саме енергію сонячного випромінювання;

- визнати протиправним та скасувати пункт 184 додатку до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2020 року №1787 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» зі змінами і доповненнями, яким встановлено зелений тариф на електричну енергію, вироблену на об`єкті електроенергетики ТОВ «АСК ЕНЕРДЖІ», що використовують альтернативні джерела енергії, а саме енергію сонячного випромінювання;

- зобов`язати НКРЕКП внести зміни до постанови НКРЕКП від 01 серпня 2020 року №1497 та постанови НКРЕКП від 30 вересня 2020 року №1787, встановивши «зелений» тариф на електричну енергію, вироблену на об`єкті ТОВ «АСК ЕНЕРДЖІ» згідно із Законом України «Про альтернативні джерела енергії» без застосування понижуючих коефіцієнтів у період з 01 серпня 2020 року по 31 грудня 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Законом України «Про альтернативні джерела енергії» та Порядком встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів, та приватних домогосподарств, генеруючі установки, яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.08.2019 року №1817 не передбачено застосування «понижуючих коефіцієнтів» при встановленні «зеленого» тарифу та перегляду вже встановленого «зеленого» тарифу. Постановою НКРЕКП від 30.06.2020 року №1245 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання (Постанова № 1245) встановлено зелений тариф на третій квартал 2020 року, який, як зазначає позивач, відповідно до положень Порядку №1817 повинен був діяти до 30.09.2020 року, тобто до закінчення кварталу, на який його було встановлено. Проте, відповідач протиправно в односторонньому порядку зменшив розмір встановленого «зеленого» тарифу на електричну енергію, вироблену сонячними електростанціями, чим порушив права позивача, що підтверджуються Постановами НКРЕКП, які оскаржуються в порушення прав позивача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 січня 2021 року адміністративний позов № 640/2077/21 розподілено на суддю Кармазіна О.А.

На підставі розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2021 року №80, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Кармазіна О.А., призначено повторний автоматизований розподіл справи.

У відповідності до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 лютого 2021 року адміністративний позов № 640/2077/21 розподілено на суддю Аблова Є.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 640/2077/21 в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 04 березня 2021 року о 13 год. 00 хв.

У зв`язку із перебуванням судді на лікарняному в адміністративній справі № 640/2077/21 довідкою, складеною секретарем судового засідання від 04.03.2021 року, розгляд справи перенесено на 25.03.2021 року на 14 год. 00 хв.

У зв`язку із перебуванням судді на лікарняному в адміністративній справі № 640/2077/21 довідкою, складеною секретарем судового засідання від 04.03.2021 року, розгляд справи перенесено на 25.03.2021 року на 14 год. 00 хв.

19 березня 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва до суду надійшов відзив від Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зі змісту якого вбачається, що НКРЕКП не визнає позов повністю, вважає викладені в ньому підстави такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права. Водночас, НКРЕКП не погоджується з усіма обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача.

На думку відповідача, обґрунтовуючи протиправність Постанов №1497 та №1787, позивач неодноразово звертає увагу суду на той факт, що зменшення «зеленого» тарифу відбулось внаслідок прийняття Верховною Радою України Закону України від 21.07.2020 №810-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел», який, за твердженнями позивача, не відповідає Конституції України. Відтак, відповідач вказує, що, не погоджуючись з прийнятим Законом про внесення змін, позивач не зазначає про жодні порушення при прийнятті Регулятором Постанови №1497 та Постанови №1817, що є окремим доказом того, що Регулятор діяв в порядку, в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. До того ж, у НКРЕКП відсутні повноваження щодо надання оцінки положенням Закону про альтернативні джерела на відповідність Конституції України та Регулятор позбавлений права вибіркового застосування тих чи інших положень чинного законодавства при реалізації своєї компетенції. Враховуючи зазначене вище, відповідач вважає, що доводи заявника можуть бути розглянуті лише Конституційним Судом в конституційному провадженні щодо надання оцінки відповідності Конституції України статті 9-4 Закону про альтернативні джерела. Водночас, НКРЕКП було приведено власні дії у відповідність до вимог Закону про альтернативні джерела та застосовуючи норми Порядку № 1817 та статті 9-4 Закону про альтернативні джерела енергії проведено перерахунок «зелених» тарифів на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності. Отже, твердження позивача про те, що законодавство не передбачає застосування «понижуючих коефіцієнтів» при встановленні «зеленого» тарифу та перегляду вже встановленого «зеленого» тарифу» не ґрунтуються на нормах матеріального права та не відповідають дійсним обставинам справи.

У зв`язку із перебуванням судді на лікарняному в адміністративній справі № 640/2077/21 довідкою, складеною секретарем судового засідання від 25.03.2021 року, розгляд справи перенесено на 08.04.2021 року на 11 год. 00 хв.

31 березня 2021 року та 02 квітня 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій позивач повторно наголошує, що відповідач протиправно зменшив розмір встановленого «зеленого» тарифу на електричну енергію, вироблену сонячними електростанціями, чим порушив його права, що підтверджуються постановами НКРЕКП, які оскаржуються позивачем.

Крім того, позивач зазначає, що, приймаючи оскаржувані постанови, відповідач всупереч положенням законодавства, перевищив свої повноваження та вийшов за межі дискреційних повноважень.

05 квітня 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог.

Протокольною ухвалою від 08 квітня 2021 року суд ухвалив прийняти заяву про уточнення позовних вимог до матеріалів справи, закрити підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду на 22.04.21 о 11 год. 00 хв.

09 квітня 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив позивача, відповідно до яких останній вказує, що доводи позивача, викладені у відповіді не спростовують твердження відзиву НКРЕКП на позовну заяву, що міститься в матеріалах справи.

Відповідно до протокольної ухвали від 22 квітня 2021 року суд оголосив перерву для до 18.05.2021 11 год. 30 хв.

13 травня 2021 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва до суду надійшли пояснення від позивача

Відповідно до протокольної ухвали від 18 травня 2021 року суд ухвалив закінчити з`ясування обставин справи та перейти до судових дебатів. Для надання додаткового часу на підготовку до судових дебатів у судовому засіданні оголошується перерва до 26.05.2021 10 год. 00 хв.

У судовому засіданні 26 травня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити; представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі.

Відповідно до частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 26.05.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «АСК ЕНЕРДЖІ» згідно ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг здійснює господарську діяльність з виробництва електричної енергії з використання відновлювальних джерел енергії, яку у порядку, встановленому чинним законодавством України, продає Державному підприємству «Гарантований покупець» за «зеленим» тарифом.

Постановою НКРЕКП від 30.06.2020 року №1245 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання (Постанова № 1245) встановлено зелений тариф на третій квартал 2020 року.

За твердженнями відповідача, враховуючи внесені законодавцем зміни 01.08.2020 року, на засіданні НКРЕКП, яке відбувалось у формі відкритого слухання, Регулятором розглядалось питання про прийняття постанови НКРЕКП «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» (з 01.08.2020 року), зокрема, для позивача.

30.09.2020 року на засіданні НКРЕКП, яке відбувалось у формі відкритого слухання, Регулятором розглядалось питання про прийняття постанови НКРЕКП «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» (з 01.10.2020 року), зокрема, для позивача.

Судом встановлено, що постановою НКРЕКП №1497 від 01.08.2020 року «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» установлено розмір «зеленого» тарифу на електричну енергію, вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до «зелених» тарифів за дотриманням рівня використання обладнання українського виробництва згідно з додатком.

Згідно із додатком визначено перелік виробників електричної енергії з енергії сонячного випромінювання, у тому числі й позивача (пункт 176 вказаного додатку).

Постановою НКРЕКП №1787 від 30.09.2020 року «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» (далі - Постанова №1787) визнано такою, що втратила чинність постанова НКРЕКП №1497 та установлено «зелені» тарифи на електричну енергію вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до «зелених» тарифів за дотриманням рівня використання обладнання українського виробництва згідно з додатком.

Відповідно до додатку визначено перелік виробників електричної енергії з енергії сонячного випромінювання, у тому числі й позивача (пункт 184 вказаного додатку).

Позивач, вважаючи, що постанова НКРЕКП №1497 від 01.08.2020 року «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання», якою встановлено розмір зеленого тарифу на електричну енергію, вироблену, зокрема, сонячними електростанціями належними йому, а саме пункт 176 в додатку до постанови №1497, нижчий ніж у попередніх періодах в середньому на 15 % для сонячної електростанції позивача, введеної в експлуатацію в 2019 році, та постанову НКРЕКП від 30 вересня 2020 року №1787 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання», а саме пункт 184 додатку, зі змінами і доповненнями, яким встановлено зелений тариф на електричну енергію, вироблену на об`єкті електроенергетики ТОВ «АСК ЕНЕРДЖІ», що використовують альтернативні джерела енергії, а саме енергію сонячного випромінювання, протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, економічні, екологічні та організаційні засади використання альтернативних джерел енергії та сприяння розширенню їх використання у паливно-енергетичному комплексі визначає Закон України «Про альтернативні джерела енергії» (далі по тексту також - Закон № 555).

Відповідно до ст. 1 Закону №555 «зелений» тариф - спеціальний тариф, за яким закуповується електрична енергія, вироблена на об`єктах електроенергетики, зокрема на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Державне регулювання у сфері альтернативних джерел енергії здійснюється, зокрема, шляхом встановлення тарифів на електричну енергію, вироблену на об`єктах альтернативної енергетики, що передбачено ст. 5 Закону №555.

Відповідно до ст. 9-1 Закону №555 в редакції Закону України №2755-УІІІ від 11.07.2019 року, діяла норма, яка передбачала, що "зелений" тариф встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), генеруючих установках приватних домогосподарств, споживачів, у тому числі енергетичних кооперативів, з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями).

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії» (далі також - Закон № 810) внесені зміни до Закону № 555 доповнивши його статтею 9-4, якою передбачені особливості встановлення «зеленого» тарифу для суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію з альтеративних джерел енергії у період з 01.08.2020, а також запроваджені понижуючі коефіцієнти до «зелених» тарифів.

Так, відповідно до ст. 9-4 Закону № 810, для суб`єктів господарювання, визначених частиною першою цієї статті, у період з 1 серпня 2020 року «зелений» тариф встановлюється Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, за правилами, визначеними статтею 9-1 цього Закону, з урахуванням понижуючих коефіцієнтів, визначених цією статтею, або на рівні граничного (максимального) «зеленого» тарифу.

Матеріалами справи підтверджується, що постанови №1479, №1787 прийняті уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою. Зокрема, 01.08.2020 року, на засіданні НКРЕКП, яке відбувалось у формі відкритого слухання, Регулятором розглядалось питання про прийняття постанови НКРЕКП «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» (з 01.08.2020 року).

До того ж, 30.09.2020 року, на засіданні НКРЕКП, яке відбувалось у формі відкритого слухання Регулятором розглядалось питання про прийняття постанови НКРЕКП «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» з 01.10.2020 року.

Відповідно до оголошення Комісії на офіційному сайті повідомлено про засідання, а також про його онлайн трансляцію.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не скористався своїм правом на участь у засіданнях НКРЕКП, які проводились у формі відкритих слухань та на надання зауважень та пропозицій до проектів рішень.

У контексті вказаного вище суд вважає за необхідне зазначити, що правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення встановлює Закон України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон №1540-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1540-VIII, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

Особливості спеціального статусу Регулятора обумовлюються його завданнями і повноваженнями та визначаються цим Законом, іншими актами законодавства і полягають, зокрема, в особливостях організації та порядку діяльності Регулятора, в особливому порядку призначення членів Регулятора та припинення ними повноважень, у спеціальних процесуальних засадах діяльності Регулятора та гарантії незалежності в прийнятті ним рішень у межах повноважень, визначених законом, встановленні умов оплати праці членів та працівників Регулятора.

Регулятор є колегіальним органом, що здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1540-VIII, регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики з питань:

- діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії;

- діяльності з організації купівлі-продажу електричної енергії на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку, забезпечення купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, трейдерської діяльності;

- діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу;

- діяльності з транспортування нафти, нафтопродуктів та інших речовин трубопровідним транспортом.

Відповідно до ст. 3 Закону № 1540-VIII, регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України.

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом:

1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом;

2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом;

4) державного контролю та застосування заходів впливу;

5) використання інших засобів, передбачених законом.

Відповідно до абз 1 ч. 3 статті 5 Закону № 1540-VIII, рішення Регулятора не підлягають погодженню органами державної влади, крім випадків, передбачених цим Законом.

Рішення Регулятора можуть бути оскаржені в судовому порядку. Оскарження рішень Регулятора не зупиняє їх виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону № 1540-VIII, регулятор на своїх засіданнях, зокрема, розглядає та приймає рішення з питань, що належать до його компетенції; приймає нормативно-правові акти з питань, що належать до його компетенції.

Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями. Рішення Регулятора підписуються Головою.

Відповідно до ч. 9 ст. 14 Закону № 1540-VIII, рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

З аналізу навдених вище норм слід зробити висновок, що рішення Регулятора у формі розпорядження приймаються під час здійснення контролю, а отже мають індивідуальний характер. На противагу цьому, рішення Регулятора у формі постанови носять нормативно-правове регулювання, оскільки прийняті у випадках повноважень, наданих Регулятору законом з питань, зокрема, встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання, коло яких окреслено в додатках із урахуванням понижуючих коефіцієнтів.

Отже, саме постановою як рішенням Регулятора, а не її додатками встановлено розмір «зеленого» тарифу на електричну енергію, що власне не заперечується позивачем у змісті позовної заяви.

Щодо доводів позивача, що ним оскаржуються окремі положення постанови №1497, та постанови №1787, а відтак спір пов`язаний із оскарженням індивідуального акту, оскільки повністю підпадають під законодавче визначення даного терміну: це акти суб`єкта владних повноважень (в даному випадку - НКРЕКП), видані на виконання владних управлінських функцій, які стосуються прав або інтересів визначених в цих актах осіб (в даному випадку - суб`єктів господарювання, які виробляють електричну енергію на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії) та дія яких вичерпується їх виконанням або має визначений строк (в даному випадку - вказані постанови НКРЕКП діють один квартал, згідно п.1.5. Порядку №1817).

Суд з такими доводами не погоджується, оскільки постанови встановлюють тарифи на послуги з електричної енергії, їх норми поширюються на невизначене коло осіб та розраховані на неодноразове застосування, що в свою чергу дає підстави вважати, що дані постанови є нормативно-правовими актами.

Більш того, згідно з постановою №1497, Постановою НКРЕКП №1787 зазначено, що відповідно до законів України «Про альтернативні джерела енергії», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та Порядку встановлення, перегляду та припинення дії «зеленого» тарифу на електричну енергію для суб`єктів господарської діяльності, споживачів електричної енергії, у тому числі енергетичних кооперативів, та приватних домогосподарств, генеруючі установки, яких виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.08.2019 року №1817, Національна комісія постановила установити «зелені» тарифи на електричну енергію, вироблену суб`єктами господарювання на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, та надбавки до «зелених» тарифів за дотриманням рівня використання обладнання українського виробництва згідно з додатком.

Одночасно суд бере до уваги те, що відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України, нормативно-правовим актом є акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру (юридична норма). Такий акт приймається як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою.

Загальний характер юридичних норм, встановлених або санкціонованих державою у нормативно-правових актах, полягає у тому, що ці норми розраховані на регулювання групи (виду) кількісно невизначених суспільних відносин, адресовані кількісно невизначеному колу неперсоніфікованих суб`єктів, не вичерпують свою обов`язковість певною кількістю її застосувань, тобто юридично діють безперервно, а їх чинність скасовується за спеціальною процедурою чи припиняється через настання певної події або дати.

Натомість індивідуально-правові акти, як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

З огляду на вказане нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (юридичні норми), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид (групу) суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується, вичерпується у зв`язку з його застосуванням до конкретних правовідносин.

Аналогічні висновки Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі № 9901/415/18 та від 18 грудня 2018 року у справі № 9901/657/18.

Такий же висновок зробив Верховний Суд у подібних правовідносинах у постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 640/12695/19.

Щодо кола осіб, на яких може поширюватися дія нормативно-правового акту необхідно враховувати наступне.

Дія нормативно-правового акта за колом осіб - це здатність акта створювати юридичні наслідки для певних суб`єктів права.

Дію нормативно-правових актів за колом осіб можна класифікувати залежно від її обсягу:

- загальна дія - акт поширюється на всіх осіб на території держави (громадяни, іноземні громадяни, біженці тощо).

- спеціальна дія - деякі акти поширюються на всіх індивідуальних і колективних суб`єктів права на території держави, що діють у певній визначеній сфері відносин; інші охоплюють лише конкретну категорію осіб (ліцензіатів, держслужбовців, депутатів, військовослужбовців тощо).

- виняткова дія - акти поширюються на осіб, які тимчасово перебувають на території держави (іноземні громадяни, особи без громадянства тощо).

Також суд зазначає, що саме постанови, а не додатки, за своєю правовою природою є актами, які змінюють установлені норми права та спрямовані на їх застосування щодо невизначеного кола осіб з метою встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію.

Додатки до постанови не є окремими положеннями, а є невід`ємною частиною Рішення Регулятора, прийнятого у формі постанови, у якій чітко вказані норми та підстави за яких таке рішення прийнято.

До того ж відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону № 1540, рішення Регулятора оформлюються постановами, та підписуються Головою.

Натомість додаток, підписаний заступником директора Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики, що ще раз вказує на те, що додаток не є окремим рішенням, оскільки рішення Регулятора приймається колегіально до складу якого входять сім членів, у тому числі Голова, які проходять відповідний відбір на конкурсній основі. Склад Конкурсної комісії затверджується Кабінетом Міністрів України (ст. ст. 7-9 Закону №1540).

Натомість, відповідно до ст. 1 Закону № 1540, роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи. На працівників центрального апарату і територіальних органів Регулятора поширюється правовий статус державних службовців. Апарат Регулятора очолює керівник апарату, який призначається на посаду та звільняється з посади Головою Регулятора (ст. 8 Закону №1540).

Отже, Регулятор як колегіальний орган та апарат для забезпечення роботи Регулятора є різними суб`єктами, що не можна ототожнювати їх в силу Закону №1540.

Також, постановою НКРЕКП від 06.12.2016 № 2133, затверджено Регламент Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, який установлює порядок організації діяльності Національної комісії, пов`язаної із здійсненням її повноважень (далі - Регламент).

Відповідно до п. 8.6 Регламенту, рішення НКРЕКП, прийняті на засіданні, оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями.

Відповідно до п. 8.7 Регламенту, постанови та розпорядження візуються виконавцем та керівником структурного підрозділу, до компетенції яких належить питання, літредактором, керівником Управління адміністративної діяльності, керівником Юридичного департаменту, членами НКРЕКП та підписуються Головою НКРЕКП або членом НКРЕКП, який виконував його обов`язки на момент прийняття рішення.

Отже, відповідно до Закону №1540 та Регламенту, рішенням Національної комісії є виключно постанови та розпорядження, а не додатки, на підставі чого останньому не можна надати визначення акта індивідуальної дії.

За наведеного, додаток до постанов, не є рішенням комісії, а відтак відсутні підстави для задоволення вимог щодо визнання протиправними та нечинними окремих пунктів додатків до постанов НКРЕКП, оскільки основним документом є постанова, яка в межах спірної ситуації не є предметом спору.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Однак, в даному випадку суд не вбачає правових підстав для виходу за межі позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що з гідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 у справі №826/8803/15.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправної діяльності, а відтак, вимоги позивача щодо визнання протиправним та скасування пункту 176 додатку до постанови НКРЕКП від 01 серпня 2020 року №1497 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» зі змінами і доповненнями, яким встановлено зелений тариф на електричну енергію, вироблену на об`єкті електроенергетики ТОВ «АСК ЕНЕРДЖІ», що використовують альтернативні джерела енергії, а саме енергію сонячного випромінювання та визнання протиправним та скасування пункту 184 додатку до постанови НКРЕКП від 30 вересня 2020 року №1787 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію та надбавки до «зелених» тарифів за дотримання рівня використання обладнання українського виробництва для суб`єктів господарювання» зі змінами і доповненнями, яким встановлено зелений тариф на електричну енергію, вироблену на об`єкті електроенергетики ТОВ «АСК ЕНЕРДЖІ», що використовують альтернативні джерела енергії, а саме енергію сонячного випромінювання задоволенню не підлягають.

Виходячи з мотивів позову, враховуючи, що вимоги щодо зобов`язального характеру взаємопов`язані як похідні вимоги від основних в частині визнання протиправними та нечинними окремих пунктів додатків до постанов НКРЕКП, в задоволенні яких суд відмовляє, тому відсутні підстави для задоволення похідних вимог.

Таким чином, розглянувши справу по суті заявлених вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У даному випадку відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність рішень, що оскаржується.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (п. 3, п. 4 ст. 90 КАС України).

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог суд відмовив, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АСК ЕНЕРДЖІ» (, адреса: 02068, м. Київ, вул. А. Ахматової, 13Д, прим. 298) до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Смоленська, 19) про визнання протиправними та скасування пунктів додатку до постанови, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 04 червня 2021 року.

Суддя Є.В. Аблов