Справа № 520/16022/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Мар`єнко Л.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 р. Справа № 520/16022/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Чалого І.С.,

суддів: Ральченка І.М. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021, м. Харків, повний текст складено 12.01.21 по справі № 520/16022/2020 за позовом ОСОБА_1 до Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якій просить, з урахуванням уточнень, визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року.

Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, з урахуванням проведених виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм процесуального права з підстав того, що представником позивача подано, а судом прийнято до розгляду не заяву про уточнення позовних вимог (підстав позову), а подано "уточнений адміністративний позов". Вказує, що представником позивача не зазначено зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника (про зміну предмету або підстави позову), а тому поданий документ є "очевидно безпідставним" в розумінні положень ч. 2 ст. 167 КАС України, оскільки представник позивача фактично має намір одночасно змінити і предмет і підстави позову, що є недопустимим згідно із ч. 1 ст. 47 КАС України. Стверджує, що з огляду на положення Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" адреса, яка зазначена у позові, а саме " АДРЕСА_1 " не може вважатися адресою місця проживання (перебування) особи, оскільки не містить даних про адресу житла позивача, розташованого на території адміністративно-територіальної одиниці, в якій особа проживає. Зазначає, що грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій є одноразовою виплатою та виплачується тільки тій категорії військовослужбовцям, які звільняються з військової служби, а отже щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення такої виплати. Щомісячна додаткова грошова винагорода виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова компенсація додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Посилається на релевантну судову практику Верховного Суду у постановах від 31.01.2019 у справі № 522/24664/16-а та від 14.05.2020 у справі №817/1196/17.

Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Наказом начальника Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 03.03.2017 №111-ос ОСОБА_1 було знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 з 02 березня 2017 року.

У 2015 році позивач отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 12 лютого 2015 року та довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 22.10.2014 №10/222.

Стверджуючи, що виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року та індексації грошового забезпечення за період з 01.07.2015 по 02.03.2017 з ним проведено не було, позивач 13.11.2020 звернувся до суду із зазначеним позовом.

За матеріалами справи згідно платіжного доручення № 783 від 27.10.2020 позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 9068,28 грн. та компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки у розмірі 12178,95 грн.

Позивачем, 04.12.2020 року був поданий уточнений позов, в якому він зазначив, що сума виплати компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки у розмірі 12178,95 грн. не є вірною, оскільки відповідачем не було враховано щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, та сума виплат повинна становити 13918,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно не було враховано у складі місячного грошового забезпечення позивача щомісячну додаткову грошову винагороду, що була передбачена постановою Кабінету Міністрів України №889, що призвело до нарахування та виплати такої компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки позивачу не в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (надалі - Закон № 2011-ХІІ).

Частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону № 2011-XII, учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством інфраструктури, Державною службою з надзвичайних ситуацій, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державною пенітенціарною службою, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи) (пункт 2 постанови КМУ № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007).

На час звільнення позивача з військової служби, порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України було визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20 травня 2008 року № 425 (далі - Інструкція № 425).

Відповідно до п. 4.9.5 Інструкції № 425, у рік звільнення військовослужбовців зі служби, зазначених у підпунктах 4.9.3 та 4.9.4 цієї Інструкції, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Згідно з п. 4.9.10 Інструкції № 425, грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Відрахування з грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця, провадиться, виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. (п. 4.9.11 Інструкції № 425)

Колегія суддів зазначає, що спірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо розрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2015-2017 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у складі місячного грошового забезпечення.

Щомісячну додаткову грошову винагороду встановлено пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" (далі - Постанова № 889).

Граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення (пункт 2 Постанови № 889).

На виконання постанови КМУ № 889, Міністерством внутрішніх справ України видано наказ від 02.06.2016 № 73 "Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі - Інструкція).

Згідно п. 3 Інструкції до місячного грошового забезпечення, з якого визначається винагорода, включаються посадовий оклад (з урахуванням підвищення), оклад за військовим званням та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою (посадою, до тимчасового виконання обов`язків за якою він допущений).

Відповідно до п. 6 Інструкції винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби за минулий місяць одночасно з виплатою грошового забезпечення за поточний місяць на підставі наказу начальника (командира) органу Держприкордонслужби; начальникам (командирам) органів Держприкордонслужби - на підставі наказів вищих начальників.

Згідно з п. 8 Інструкції винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.

З урахуванням наведених норм, відповідач вважає, що при нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, діяв виключно на підставі законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частин другої та третьої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як розрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.

Оскільки останні 24 місяці перед звільненням позивача щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, нараховувалась і виплачувалась йому щомісяця, що не заперечувалося та не спростовувалося відповідачем, підстави вважати таку винагороду одноразовим та нерегулярним видом грошового забезпечення відсутні.

Крім того, як зазначено вище, Інструкцією № 425 передбачено виплату грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки виходячи з місячного розміру грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день звільнення з військової служби. Разом з тим, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою № 889, входила до складу грошового забезпечення позивача.

У зв`язку з цим, колегія суддів відхиляє посилання заявника апеляційної скарги про те, що виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів і не включається до складу грошового забезпечення, з якого нараховується грошова компенсація додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

За наведеного правового регулювання та обставин справи колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення, з якого нараховано позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, щомісячну додаткову грошову винагороду передбачену Постановою №889.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 - 2017 роки виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15.09.2017, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889, яку отримав під час проходження військової служби, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

На противагу доводам апеляційної скарги відповідача про релевантну практику Верховного Суду, а також те, що на даний час Верховний Суд, в цілому, дотримується єдиної позиції про те, що винагорода, яка передбачена Постановою КМУ 889 не є складовою місячного грошового забезпечення, з якого обраховуються одноразові грошові виплати військовослужбовцям, посилаючись при цьому на правові позиції Верховного Суду, які були викладені у постановах: від 31.01.2019 у справі №522/24664/16-а та від 14.05.2020 у справі №817/1196/17; від 16.07.2020року у справі №820/5473/17; від 16.09.2020 у справі №826/14853/17; від 13.10.2020 у справі № 240/9504/19, колегія суддів зазначає таке.

При ухваленні судового рішення у цій справі судом апеляційної інстанції враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 19.10.2020 у справі № 826/2205/17 та в постанові від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20.

Так, у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 380/2427/20, яка є останньою правовою позицією щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, суд касаційної інстанції чітко вказав на те, що оскільки додаткова грошова винагорода на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 нараховувалась та виплачувалась щомісяця, то вона відповідає ознакам додаткового виду щомісячного грошового забезпечення військовослужбовців, які мають щомісячний та постійний характер. У зв`язку з цим, спірна винагорода як обрахункова величина має включатися до місячного грошового забезпечення, та такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.

Так, виходячи з процесуальних механізмів забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду, за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду мають перевагу над висновками колегії суддів Верховного Суду України та Верховного Суду.

Окрім того, слід враховувати, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що в даному випадку застосуванню в межах даної справи підлягають постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі №522/2738/17, а також наведені вже вище судом апеляційної інстанції правові позиції Верховного Суду, викладені в його постановах, а не ті на які посилається вище скаржник. Відповідно наведені доводи скаржника є необґрунтованими.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що допущені Харківським окружним адміністративним судом в процесі розгляду адміністративної справи порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи по суті, то колегія суддів їх відхиляє, як такі, що носять характер особистих припущень скаржника, які не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.

Колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині прийняття до розгляду очевидно безпідставної заяви "про уточнення позовних вимог", з огляду на таке.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), позивач має право змінити лише предмет або підстави позову. У даній постанові Суд дійшов висновку, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

В контексті розгляду цієї справи встановлено, що предметом позову є невиплата (в повному обсязі чи частково) грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 02 березня 2017 року, відтак доповнення вимог позову новими обставинами не є зміною предмету або підстав позову та не є очевидно безпідставною заявою.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність правильної адреси позивача колегія суддів уважає помилковим, оскільки позивачем підтверджено факт проживання за вказаною адресою у позовній заяві та уточненнях до позовної заяви належними доказами, в тому числі копією паспорту з зазначенням адресу місця реєстрації " АДРЕСА_1 ".

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та таким, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Оскільки, відповідно до п.1 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище, і позивач не був службовою особою, який у значенні вказаного вище Закону займав відповідальне або особливо відповідальне становище, дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 по справі № 520/16022/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко Г.Є. Бершов