Справа № 280/9197/20
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2021-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Справа № 280/9197/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., за участю секретаря судового засідання Мащенко Д.В.

представників:

позивача - Щасливого О.Р.,

відповідача - Лактіонової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» (вул. Промислова, буд. 2-1, м. Бердянськ, Запорізька область, 71100), в особі представника - адвоката Щасливого Олексія Романовича (АДРЕСА_1), до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» (далі - позивач, ПрАТ «АЗОВКАБЕЛЬ»), в особі представника - адвоката Щасливого Олексія Романовича, до Дніпровської митниці Держмитслужби (далі - відповідач, Дніпровська митниця), в якій позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів №UA 110230/2020/000274/2 від 23.11.2020, прийняте у відношенні позивача; визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 110230/2020/00637 від 23.11.2020, прийняту відповідачем у відношенні позивача.

Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, справу розглянути з викликом сторін.

В обґрунтування позову посилається на те, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості винесене протиправно. Зокрема, зазначає, що позивачем було надано вичерпний перелік документів згідно з частиною 2 статті 53 Митного кодексу України для визначення митної вартості товарів за першим методом - за ціною договору. Водночас, відповідач вимагаючи надати додаткові документи всупереч ч. 3 ст. 53 МК України не встановив в наданих позивачем документах наявність розбіжностей, ознак підробки чи відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості. Крім того, відповідач в оскаржуваному рішенні не навів достатніх та логічних аргументів для здійснення коригування заявленої митної вартості товару.

Ухвалою від 18.12.2020 у справі було відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначене на 13.01.2021.

05.01.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. У відзиві Дніпровська митниця зазначила, що під час подання ЕМД для підтвердження митної вартості товарів декларантом не було надано належних та у повному обсязі документів на виконання вимог ст. 53 МКУ. Надані документи не містили усіх відомостей для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів. В зв`язку з чим відповідач правомірно витребував додаткові документи відповідно до своєї компетенції. Однак, брокер відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість, а надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження заявленої митної вартості товарів. З огляду на те, що застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) було неможливо у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товарів, відповідачем митна вартість товару визначалась послідовно, застосовуючи методи визначення митної вартості з урахуванням вимог та критеріїв МКУ та ГАТТ. В даному випадку Дніпровською митницею було використано наявну інформацію щодо вищої вартості товару відповідно до положень МКУ та ГАТТ, що і було зазначено митницею в гр. 33 оскаржуваного рішення, зазначено номер та дату МД, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару. З урахуванням усіх фактичних обставин справи та норм законодавства, яке регулює питання визначення митної вартості товарів, Дніпровська митниця вважає, що винесла законне та обґрунтоване рішення про коригування митної вартості товарів. А відтак, позовна вимога, щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 23.11.2020 №UA110230/2020/000274/2, є безпідставною.

13.01.2021 від представника відповідача до суду надійшло клопотання, погоджене представником позивача, про відкладення судового засідання.

Ухвалою від 13.01.2021 судове засідання відкладалось до 01.02.2021.

15.01.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив. У відповіді позивач посилається на те, що виключне значення для митного оформлення товарів має не форма документів первинного бухгалтерського обліку, а їх суть. Так, взаємозв`язком між ними прослідковується не відсилками одне до одного за текстом документу, а зокрема номенклатурою товарів, кількістю й цінами. Тобто, озвучена відповідачем розбіжність не впливає на можливість митного органу визначити митну вартість товарів. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

21.01.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь, в яких Дніпровська митниця зазначає, що оскільки платіжні документи та рахунки є обов`язковими документами, подання яких чітко визначено нормами ч. 2 ст. 53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості, то зазначення в платіжному документі рахунків, договору, додатків, специфікацій, документів на підставі яких здійснено перерахування коштів є обов`язковою вимогою чинного законодавства. Отже, зазначення неповною чи неналежної інформації про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, викликає обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості та впливає на правильність визначення митної вартості. Таким чином, декларантом підприємства не було надано до митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, зазначені розбіжності не було усунуто. Зазначає, що позивачем до суду подано документи, які не були подані при митному оформлені товарів, а отже, такі документи не могли бути враховані митницею для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості. При цьому, такі документи були в наявності у позивача на час митного оформлення товарів, проте брокер відмовився надавати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, не скористався наданим законом правом, що підтверджується матеріалами справи. В зв`язку з чим вважає, що Дніпровська митниця винесла законні та обґрунтовані рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмови. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01.02.2021, у судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав та надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

Сторони під час розгляду справи, у судовому засіданні, повідомили, що ними надано всі необхідні документи для вирішення спору по суті.

Враховуючи норми ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України), у судовому засіданні 01.02.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

20.11.2020 митним брокером ОСОБА_1 (далі - брокер), з яким ПрАТ «Азовкабель» укладено договір від 01.08.2018 №010818 про надання послуг митного брокера (гр. 44 ЕМД), до митного контролю та митного оформлення було надіслано засобами електронного зв`язку згідно зі ст. 257 Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VІ (далі - МКУ) електронну митну декларацію (далі - ЕМД) з довідковим номером 3142, режим ІМ 40 ДЕ, якій було присвоєно №UA110230/2020/025615, на товар (що зазначений в гр. 31 ЕМД):

№ 1. «Стрічка конвеєрна гумовотканинна на основі синтетичних тканин, з вулканізованої гуми, армована тільки текстильними матеріалами, завширшки 650 мм:… Застосовується для транспортування сипучих, кускових і штучних вантажів на стрічкових конвеєрах з плоскими або жолобчастим ролико опорами. Товарний знак: «КРТИ». Виробник: ОАО «Курскрезинотехника». Країна виробництва: RU».

Зазначений товар ввезений на митну територію України за договором поставки від 28.12.2018 №УКП46/3289-6995.2018, укладеним з ТОВ «Рабекс Трейд», Російська Федерація та ПрАТ «Азовкабель», Україна. Імпорт товару здійснено згідно з договором поставки та специфікацією від 06.10.2020 №24 на умовах поставки FСА, Курськ.

Брокером митну вартість товару заявлено за основним методом визначення митної вартості на рівні -1,42 дол.США/кг.

До митного оформлення вказаного товару до митниці разом з ЕМД було надіслано скановані копії наступних документів:

- сертифікати якості від 05.11.2020 №7487, №7489, №7490, від 03.11.2020 №7488, від 02.11.2020 №7491, від 06.11.2020 №7492;

- пакувальний лист від 16.11.2020 №10773;

- рахунок на оплату від 06.10.2020 №39171;

- рахунок-фактура від 16.11.2020 №18721/46;

- автомобільна транспортна накладна СМR від 16.11.2020 №083409;

- платіжні доручення в іноземній валюті від 07.10.2020 №95, від 12.11.2020 №101;

- довідка про транспортні витрати від 20.11.2020 б/н;

- специфікація від 06.10.2020 №24;

- договір про організацію перевезень вантажів автомобільним транспортом від 13.11.2020 №13/11/2020;

- комерційна пропозиція від 06.10.2020 №МСК00039171;

- копія митної декларації країни відправлення від 16.11.2020 №10131010/161120/0183961.

Надсилання зазначених документів разом з ЕМД від 20.11.2020 №UA110230/2020/025615 підтверджується гр. 44 зазначеної ЕМД та витягом з автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор» (далі - АСМО «Інспектор»).

З позначкою «надавався митному органу в попередніх випадках митного оформлення» брокером в гр. 44 вищезазначеної ЕМД зазначено: 1. Договір поставки від 28.12.2018 №УКП46/3289-6995.2018; 2. Додаткові угоди від 13.06.2019 №1, від 10.12.2019 №2, від 24.10.2019 б/н.

З позначкою «не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються Декларантом» брокером в гр. 44 вищезазначеної ЕМД зазначено: 1. Договір про надання послуг митного брокера від 01.08.2018 №010818.

Згідно із ст. 337 МКУ перевірка документів і відомостей, які відповідно до ст. 355 МКУ під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматно-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи передбачені цим МКУ.

У відповідності до ст. 337 МКУ при проведенні перевірки документів, які надані у підтвердження заявленої митної вартості товарів, виявлено наступне.

1. В платіжному дорученні від 12.11.2020 №101 в гр.70 «Деталі платежу» відсутнє посилання на рахунок про оплату та специфікацію до контракту від 06.10.2020 №24, як передбачено умовами п. 4.3 контракту від 28.12.2018 №УКП46/3289-6995.2018, що не дає можливості визначитися стосовно якої партії товару здійснено розрахунок за товар.

2. В поданому до митного оформлення рахунку-фактурі від 16.11.2020 №18721/46 вказано платіжно-розрахункові документи від 02.11.2020 №26, від 12.11.2020 №993, які до митного оформлення не надавалися.

3. Надані до митного оформлення рахунки від 16.11.2020 №18721/46 та від 06.10.2020 №39171 не містять печаток і штампів митних органів країни відправлення, що може свідчити про надання декларантом до митниці інших документів, ніж ті, що були додані відправником, що дає підстави для сумніву у достовірності зазначених відомостей та указує на наявність фіскальних ризиків, в частині можливого заниження митної вартості заявленого товару.

4. За наданими до митного оформлення платіжними дорученнями від 12.11.2020 №101 та від 07.10.2020 №95 проведена передплата за товар в розмірі 888 161,20 руб. РФ, при цьому товар поставляється згідно специфікації від 06.10.2020 №24 на суму 647 400 руб. РФ. Фактично заявлено за митною декларацією на суму 652 795,00 руб. РФ. Тому однозначно співставити суми у платіжних дорученнях заявлених до митного оформлення від 12.11.2020 №101 та від 07.10.2020 №95 з задекларованою партією товару не видається за можливе.

З метою здійснення контролю за правильністю та повнотою визначення брокером митної вартості товару, відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ, з урахуванням ч.ч. 2, 3 ст. 53 МКУ, брокеру надіслано електронне повідомлення та зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) виписку з бухгалтерської документації;

4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Також, враховуючи норми ч. 6 ст. 53 МКУ брокеру було запропоновано за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Брокером 23.11.2020 засобами електронного зв`язку було надіслано до митниці повідомлення та додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

- лист ПрАТ «Азовкабель» від 20.11.2020 №2510;

- акт звірки взаємних розрахунків ПрАТ «Азовкабель» та ТОВ «Рабекс Трейд»;

- договір комісії від 09.01.2017 № 03-01/РТ-17;

- специфікація від 23.11.2020 № 173;

- лист ТОВ «Рабекс Трейд» на доплату від 06.10.2020 б/н.

В повідомленні брокером було зазначено: «Інші документи надати не має можливості». Проставлено ПІБ брокера, підпис, дату, печатку підприємства.

На думку відповідача, 23.11.2020 брокер відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість згідно з ч. 3 ст. 53 МКУ.

В зв`язку з чим, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 64 МКУ, була використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядним методом з розрахунку 2,41 USD/кг (МД від 12.08.2020 №UА807170/2020/040524, від 12.10.2020 №UА110230/2020/022485). Визначена митна вартість товарів ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до поставки товару, ввезеного у співставних обсягах та комерційних умовах FСА.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МКУ.

За результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів митницею було прийнято рішення про коригування митної вартості товару від 23.11.2020 №UА110230/2020/000274/2 із застосуванням другорядного методу № 2ґ (резервного) у відповідності з вимогами ст. 64 МКУ.

У митному оформленні ЕМД від 20.11.2020 №UА110230/2020/025615 було відмовлено, складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.11.2020 №UА110230/2020/00637.

Оформлення вищезазначеного товару брокером було здійснено та випущеного у вільний обіг за ЕМД від 23.11.2020 №UА110230/2020/025795 з урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 23.11.2020. Випуск товарів у вільний обіг було здійснено шляхом надання гарантій відповідно розділу X МКУ.

Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до яких у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, МК України, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 МК України, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Пункти 23, 24 ст. 4 МКУ визначають, що митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм МКУ, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 257 МКУ декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. Митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів щодо заявленого митного режиму, відомості про товари, відомості про фактурну вартість товарів, відомості про митну вартість товарів та метод її визначення, відомості про документи, що передбачені ч. 3 ст. 335 МКУ.

Відповідно до ч.ч. 6, 8, 9 ст. 264 МКУ митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 266 МКУ декларант зобов`язаний:

1) здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом;

2) на вимогу митного органу пред`явити товари, транспортні засоби комерційного призначення для митного контролю і митного оформлення;

3) надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей;

4) у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу X МКУ тощо.

У випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, декларант має право вимагати від митного органу випуску товарів, за умови забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу X МКУ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 336 МКУ митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом перевірки документів та відомостей, які відповідно до ст. 335 МКУ надаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України.

Згідно з ч. 1 ст. 337 МКУ перевірка документів та відомостей, які відповідно до ст. 335 МКУ подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені МКУ.

Відповідно до норм ч. 2 ст. 246 МКУ порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З метою визначення порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, що подається митному органу на паперовому носії або як електронний документ, розроблено Порядок № 631.

Статтею 544 МКУ встановлено, що одним із основних завдань, покладених на митні органи, є забезпечення справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 МКУ митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що Фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Приаисами п. 1 ч. 1 ст. 50 МКУ встановлено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 МКУ митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 Кодексу.

Порядок та методи визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначені розділом III МКУ.

Згідно з ч. 1. п. 2 ч. 2 ст. 52 МКУ заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Частиною 4 ст. 52 МКУ встановлено, що для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з МД та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.

Відповідно до ч. 8 ст. 52 МКУ у декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.

Пунктом 2 (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) встановлено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару. Згідно з пунктом 2 (b) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції. Згідно з пунктом 2 (с) статті якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Таким чином, митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.

Згідно із ч. 1 ст. 53 МКУ у випадках, передбачених цим Кодексом декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений ч. 2 ст. 53 МКУ, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч. 6 ст. 53 МКУ декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Отже, відповідно до норм ч.ч. 2, 3 ст. 53 МКУ передбачено подання обов`язкових і додаткових документів разом з митною декларацією, які підтверджують митну вартість товарів, та нормами ч. 6 ст. 53 МКУ чітко визначено, що декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару. Таким чином, декларант на власний розсуд подає разом з митною декларацією додаткові документи в підтвердження заявленої ним митної вартості товару, а митний орган здійснюючи контроль правильності визначення митної вартості перевіряє всі власноручно надані декларантом документи, а не частину наданих документів, на підставі яких визнається заявлена митна вартість чи приймається рішення про коригування митної вартості.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) відповідні додаткові документи.

Слід також зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 53 МКУ забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Таким чином, митниця витребовує лише ті документи які визначено нормами МКУ, а не будь-які документи.

Отже, твердження позивача у позовній заяві від 11.12.2020 б/н (а.с.3 зворотній бік), що «витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості...» є помилковими.

Під час подання ЕМД для підтвердження митної вартості товарів декларантом не було надано належних та у повному обсязі документів на виконання вимог ст. 53 МКУ. Надані документи не містили усіх відомостей для підтвердження заявленої декларантом митної вартості товарів.

З урахуванням вищевикладеного, митниця правомірно витребувала додаткові документи відповідно до своєї компетенції.

Законодавчими нормами не передбачено інших способів узгодження митної вартості товару митним органом із декларантом, ніж витребування додаткових документів або надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Згідно з Угодою про застосування статті VII ГАТТ за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 54 МКУ контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Пунктом 1 ч. 4 ст. 54 МКУ митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 МКУ митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, у т.ч.:

- упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

- у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів, тощо;

- застосовувати інші передбачені МКУ форми митного контролю.

Відповідно до норм ст. 53 МКУ, п. 2 ч. 5 ст. 54 МКУ визначено перелік документів (достовірні та точні), що підтверджують заявлену митну вартість товарів, в тому числі і додаткові документи, які митниця може витребувати, а декларант зобов`язаний ці документи надати, що і було зроблено під час здійснення митного контролю та митного оформлення.

Згідно з статтею 17 Угоди про застосування статті VII ГАТТ ніщо не повинно тлумачитися так, що обмежує або ставить під сумнів право митних адміністрацій упевнюватися в істинності або точності будь-якої заяви, документа чи декларації, поданої для цілей митного оцінювання,

Суб`єкт господарювання має надати лише належні документи для перевірки та підтвердження правильності зазначеної митної вартості товару. Надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження митної вартості товарів.

Митницею було запропоновано брокеру надати додаткові документи відповідно до ч. 3 та ч. 6 ст. 53 МКУ.

Однак, брокер відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість, що підтверджується матеріалами справи, та надання неналежних документів не може вважатися виконанням вимог митниці щодо підтвердження заявленої митної вартості товарів.

З урахуванням вищевикладеного, витребовуючи додаткові документи митниця діяла відповідно до своєї компетенції.

Відтак, враховуючи вищезазначене та фактичні обставини справи, зазначене позивачем в позовній заяві (а/с. 5 зворотній бік): «...позивачем первісно надано всі документи для визначення митної вартості, а вимога про надання додаткових документів є необґрунтованою та такою, що не ґрунтується на вимогах ч. 3 ст. 53 МКУ» є безпідставним та помилковим.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч. 2 - 4 ст. 53 Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Кодексу тощо.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 57 МКУ визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями ст.ст. 59 і 60 МКУ. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 МКУ передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо:

- використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні;

- та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до ч. 21 ст. 58 МКУ використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості повинні бути об`єктивними, піддаватися обчисленню та підтверджуватися документально.

Брокер відмовився від надання в повному обсязі документів, які підтверджують митну вартість, згідно ст. 53 МКУ, що підтверджується матеріалами справи.

До закінчення митного оформлення, документи в повному обсязі відповідно до норм ст. 53 МКУ, що підтверджують митну вартість товарів, брокером не надано. Митна вартість може бути визнана за умови надання документів до митного оформлення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 МКУ у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 МКУ.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 59 МКУ у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 МКУ, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам ч. 2 цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 60 МКУ у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст.ст. 58 і 59 МКУ, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 62 МКУ у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена відповідно до положень ст.ст. 58-61 МКУ, їх митна вартість визначається згідно з положеннями ст. 62 МКУ на основі віднімання вартості. Для визначення митної вартості товарів за цим методом за основу береться ціна одиниці товару, за якою оцінювані або ідентичні чи подібні (аналогічні) імпортовані товари продаються на території України у найбільших загальних кількостях покупцю, який не є пов`язаною з продавцем особою, одночасно або у час, наближений до дати ввезення оцінюваних товарів, за умови вирахування відповідних витрат.

Таким чином, для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних або подібних (аналогічних) товарів оцінюваний товар повинен відповідати певним критеріям.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 МКУ для визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) за основу береться надана виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформація про їх вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями ГАТТ.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 64 МКУ митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Пунктом 2 (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі 1994 року (далі - ГАТТ) встановлено, що оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна гуртуватися на дійсній вартості ввезеного товару, який обкладається митом, або аналогічного товару. Згідно з пунктом 2 (b) статті під «дійсною вартістю» повинна розумітися ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції. Згідно з пунктом 2 (с) статті якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до пункту (b), оцінка для митних цілей повинна ґрунтуватися на найближчому еквіваленті, який може бути встановлений.

Відповідно до Пункту 2 Приміток та Додаткових положень до статті VII ГАТТ сумісним зі статтею VII було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.

Також, відповідно до п. b ч. 1 ст. 5 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року (ГАТТ) «якщо ні імпортні товари, ні ідентичні або подібні імпортні товари не продаються в час увезення або приблизно в час увезення товарів, які оцінюються, митна вартість, яка в інших випадках підпадає під положення підпункту "а" пункту 1, ґрунтується на одиниці товару, за якою імпортні товари або ідентичні чи подібні імпортні товари продаються в країні імпорту як імпортні на найбільш ранню дату після імпорту товарів, які оцінюються, але до закінчення 90 днів після такого імпорту».

Таким чином, митниця при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару повинна впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості.

Відповідно до статті 7 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року (далі - Угода) якщо митної вартості імпортних товарів не може бути визначено згідно з положеннями статей 1 - 6 включно, митна вартість визначається з використанням обґрунтованих засобів, сумісних з принципами та загальними положеннями цієї Угоди й статті VII ГАТТ 1994 та на підставі даних, наявних у країні імпорту.

Примітками до статті 7 Угоди передбачено, що митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях.

Методи оцінювання, які мають використовуватися згідно зі статтею 6, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 - 6, проте обґрунтована гнучкість у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7 (при застосуванні резервного методу).

Відповідно до Приміток до статті 7 ГАТТ митні вартості, визначені згідно з положеннями статті 7, повинні настільки, наскільки можливо, ґрунтуватися на раніше визначених митних вартостях. Методи оцінювання, які мають використовуватись згідно зі статтею 7, повинні бути методами, викладеними в статтях 1 -6, проте обґрунтування гнучкості у застосуванні таких методів відповідатиме цілям та положенням статті 7.

Таким чином, для застосування методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних або подібних (аналогічних) товарів оцінюваний товар повинен відповідати певним критеріям.

Відповідно до положень розділів III, XI МКУ, Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.07.2015 №684, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21.08.2015 за №1021/27466, та Керівництва з контролю митної вартості Всесвітньої митної організації розроблені Методичні рекомендації щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджені Наказом ДФС України від 11.09.2015 №689.

Відповідно до частини 2 Розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015 № 689 (далі - Методичні рекомендації), робота з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється посадовою особою органу доходів і зборів, що провадить контроль за правильністю визначення митної вартості товарів, окрім іншого, шляхом: - порівняння рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено.

Згідно із Розділом 5 Методичних рекомендацій, передбачено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися різні джерела інформації, серед яких є спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 64 МКУ використана наявна в митниці інформація щодо раніше визнаних/визначених митних вартостей за другорядним методом з розрахунку 2,41 USD/кг (МД від 12.08.2020 №UA807170/2020/040524, від 12.10.2020 №UA110230/2020/022485). Визначена митна вартість товарів ґрунтується на раніше визначеній митній вартості відповідно до поставки товару, ввезеного у співставних обсягах та комерційних умовах FСА.

Джерело інформації - це ЕМД оформлені часом раніше. Відповідно до відомостей про товари зазначені в поданій до митного оформлення ЕМД та ЕМД (джерело інформації), ці товари мають схожі характеристики. Крім того, слід зазначити, що ЕМД від 12.10.2020 №UА110230/2020/022485 - це ЕМД оформлена позивачем раніше, за тим самим контрактом, ті самі умови поставки, країна виробництва, виробник, постачальник.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 «Про затвердження Форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21190 (далі -наказ №598) зазначено, що «Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови тощо.

У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу), зазначається докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Митна вартість товару правомірно визначена із застосуванням резервного методу згідно наявної у митниці інформації, з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами й положеннями ГАТТ.

В даному випадку Дніпровською митницею використано наявну інформацію щодо вищої вартості товару відповідно до положень МКУ та ГАТТ, що і було зазначено митницею в гр. 33 оскаржуваного рішення, зазначено номер та дату МД, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару.

Верховний Суд України в постанові від 30.06.2015 №21-591а15/814/283/14 зазначив: «... митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки V випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів. митне оформлення яких вже здійснено, і таке інше.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 31.03.2015 по справі №21-127а15.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів».

Враховуючи те, що у митниці була наявна інформація щодо вищого рівня митної вартості товару, митне оформлення якого вже здійснено, про що у електронному повідомленні митницею було повідомлено декларанта, у митниці були наявні обґрунтовані сумніви, що заявлена декларантом митна вартість товару не ґрунтується на «дійсній вартості».

Законодавчими нормами не передбачено інших способів узгодження митної вартості товару митним органом із декларантом, ніж витребування додаткових документів або надання часу для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Верховний Суд в постанові від 14.05.2019 по справі №804/16334/15 зазначив: Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 11.06.2019 по справі №804/7761/15.

Верховний Суд в постанові від 11.06.2019 по справі №804/7761/15 зазначив: «... під час здійснення митного оформлення товару обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари».

Верховний Суд в постанові від 30.07.2019 по справі №804/16582/14 зазначив: «... митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, їх розбіжностями, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Неподання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумніву достовірності наданої інформації».

Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 по справі № 804/475/16 16 зазначив: «Аналіз вказаних норм (ст.ст. 52 - 58 МКУ) дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції органу доходів і зборів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках.»

«Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів. митне оформлення яких уже здійснено.

З огляду на наведені норми, основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору, а обов`язок доведення митної вартості товару покладається саме на декларанта.

При цьому орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.»

«Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.».

Верховний Суд в постанові від 06.11.2019 по справі №804/5959/16 зазначив: «Обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Сумніви митного органу стосовно задекларованої позивачем митної вартості товару суди попередніх інстанцій вважали обґрунтованими, оскільки фактично позивачем не було надано документів, які б підтверджували ціну товару, яка фактично була сплачена чи підлягала сплаті за імпортовані товари (містили неповні відомості щодо числових значень складових митної вартості товарів).»

Верховний Суд в постанові від 02.07.2019 по справі №804/1416/16 зазначив: «... аналіз митного законодавства свідчить, що обов`язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

... ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації».

Пленумом Вищого адміністративного суду України, згідно аб. 7 п. 2.4 узагальненої практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 затвердженої Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012» від 13.03.2017 №2, зазначено: «... варто взяти до уваги положення пункту 5 частини другої статті 53 МКУ, відповідно до якого документи, що подаються декларантом для підтвердження митної вартості товару, мають містити реквізити. необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Із цим положенням узгоджується вимога пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року №216, відповідно до якого у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті. При цьому надати повну інформацію про документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, означає надати реквізити як зовнішньоекономічного договору (контракту), так і рахунку-фактури (інвойсу). згідно з якими здійснюється оплата. Саме ці документи і дозволяють ідентифікувати платіжне доручення з поставкою оцінюваного товару. Ідентифікація платіжного доручення з певною поставкою товару може бути здійснена також шляхом посилання на специфікацію до договору, на основі якої було поставлено відповідний товар ... Без ідентифікації на основі посилання на такі документи платіжне доручення як доказ не може вважатися достатнім для доведення митної вартості певної партії товару. Так само платіжне доручення не є достатнім доказом митної вартості певної поставки товару в разі зазначення у ньому лише зовнішньоекономічного договору, на основі якого здійснена поставка певного товару».

Окрім того, відповідно до п. 3.32 Розділу 3 Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 передбачено стандартне правило щодо ідентифікації товарів при здійсненні митних формальностей, до якої приєдналася Україна відповідно до Закону України від 05.10.2006 №227-V. Згідно п. 8 Розділу 1 Спеціального додатка А вищезазначеного Закону передбачено стандартне правило щодо вимог до інформації, яка міститься у документах, необхідна для ідентифікації товарів та транспортного засобу.

Із цим положенням узгоджується вимога пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 01.10.2008 за №910/15601, (далі - Постанова №216), відповідно до якого встановлено вимоги до оформлення платіжних доручень.

Відповідно до п. 2.1 Глави 2 Постанови №216, платник для здійснення операції з переказу коштів в іноземній валюті або банківських металів з рахунку подає до уповноваженого банку платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах за довільною формою, яке обов`язково має містити відповідні реквізити.

Згідно з п. 2.2 Глави 2 Положення №216 платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів. Отже, повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Згідно з п. 2.7 Глави 2 Положення відповідальність за правильність заповнення реквізитів платіжного доручення в іноземній валюті або банківських металах несе особа, яка підписала цей документ, тобто той хто надає банку платіжне доручення.

Отже, повноту інформації визначає саме платник з урахуванням вимог законодавства України та несе за це відповідальність, а не банківська установа.

Таким чином, враховуючи, що платіжні документи та рахунки є обов`язковими документами, подання яких чітко визначено нормами ч. 2 ст. 53 МКУ для підтвердження заявленої митної вартості, то зазначення в платіжному документі рахунків, договору, додатків, специфікацій, документів на підставі яких здійснено перерахування коштів є обов`язковою вимогою чинного законодавства. Отже, зазначення неповною чи неналежної інформації про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів, викликає обґрунтовані сумніви у правильності визначення митної вартості та впливає на правильність визначення митної вартості.

Отже, брокером не було надано до Дніпровської митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, зазначені розбіжності не було усунуто.

Щодо посилання позивача на те, що доказів притягнення декларанта чи перевізника товару до відповідальності за ст. 483 Митного кодексу України за надання неправдивих відомостей для визначення митної вартості товару Дніпровською митницею Держмитслужби до не надано та не наведено, слід зазначити наступне.

Переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, згідно з ст. 483 МКУ та прийняття рішення про коригування митної вартості відповідно до ст. 54 МКУ під час здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів при проведенні митного контролю та митного оформлення товарів і транспортних засобів не пов`язані між собою речі.

Також, позивач безпідставно посилається в позовній заяві на норми ч.12 ст. 264 МКУ щодо відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів.

Зазначене посилання позивача є неправомірним, оскільки митниця не приймала картку відмови в прийнятті митної декларації, що підтверджується матеріалами справи. Така картка відмови приймається до присвоєння реєстраційного номеру митній декларації. В даному випадку було відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.

Згідно з ст. 248 МКУ митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Засвідчення митним органом прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.

В даному випадку митну декларацію прийнято до митного оформлення та проставлено Штамп «під митним контролем». Після прийняття до митного оформлення митним декларації було присвоєно номер №UА110230/2020/025615, що підтверджується матеріалами справи.

Щодо скасування оскаржуваної картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення слід зазначити наступне.

Відповідно до нормами ст. 256 МКУ відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.

У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МКУ митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 Кодексу тощо.

У всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за встановленою формою відповідно до Р.VІІ Порядку №631.

Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного ст. 255 МКУ для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.

Згідно п.7.2 Р. VII Порядку у картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.

Згідно п.7.5 Р. VII Порядку картка відмови роздруковується у двох примірниках і підписується посадовою особою митного органу, яка прийняла рішення про відмову, а в разі електронного декларування формується тільки як електронний документ. Один примірник оформленої картки відмови на паперовому носії невідкладно вручається (надсилається) Декларанту під його особистий підпис у другому примірнику.

Картка відмови, оформлена як електронний документ, або електронний примірник картки відмови на паперовому носії надсилається Декларанту електронним повідомленням, засвідченим ЕЦП посадової особи митного органу, яка прийняла рішення про відмову.

В зв`язку із зазначеним, прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23.11.2020 №UA110230/2020/00637 є обґрунтованою та такою, що відповідає чинному законодавству.

Таким чином, враховуючи вищезазначене оскаржувані рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є законними та обґрунтованими, прийнятими на підставі норм чинного законодавства.

Щодо інших посилань позивача викладених у відзиві, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Позивачем не доведено обґрунтованість заявлених вимог.

З урахуванням наведених обставин суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання щодо судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «АЗОВКАБЕЛЬ» (вул. Промислова, буд. 2-1, м. Бердянськ, Запорізька область, 71100), в особі представника - адвоката Щасливого Олексія Романовича ( АДРЕСА_1 ), до Дніпровської митниці Держмитслужби (вул. Княгині Ольги, буд. 22, м. Дніпро, 49038) про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 09.06.2021.

Суддя Р.В. Кисіль