Справа № 160/4882/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2021 року Справа № 160/4882/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Група-Октант" до Дніпровської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та карток відмови у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, зобов`язання вчинити певні дії, -
Товариство з обмеженою відповідальністю "Група-Октант" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпровської митниці Державної митної служби України, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2021/000021/2 від 16.02.2021;
- зобов`язати Дніпровську митницю ДМС України внести зміни до ЕМД UA110020/2021/001221 від 16.02.2021, відповідно до заяви № 1 від 16.02.2021;
- зобов`язати Дніпровську митницю ДМС України внести зміни до ЕМД №UA110020/2021/001114 від 12.02.2021, відповідно до заяви № 25/02-1 від 25.02.2021.
На думку позивача, надані ним для митного оформлення документи у повному обсязі підтверджують факт визначення митної вартості товару за першим (основним методом) - за ціною договору, а аргументи відповідача, наведені в оскаржуваних Рішенні та Картках, щодо підстав перегляду митної вартості, є незаконними та необгрунтованими, оскільки декларантом вірно проведено розрахунок митної вартості, та надані позивачем для митного оформлення товару документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, не містили розбіжностей, наявних ознак підробки та включали всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів.
Отже, позивач вважає, що в своїх Рішеннях відповідач без належних правових підстав та обґрунтувань порушив принципи превалювання застосування основного методу визначення митної вартості, що свідчить про протиправність оскаржуваних рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Відповідач вважає, що, враховуючи виявлені у ході перевірки невідповідності та розбіжності у документах та відомостях, наданих до митного контролю, відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена та про що зазначено у ході проведення консультацій шляхом направлення електронних повідомлень митниці, а також неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком, заявлений декларантом метод визначення митної вартості товарів не може бути застосованим відповідно до частини шостої ст. 54 та частини другої ст. 58 Кодексу, у зв`язку з чим митницею було відмовлено в задоволенні заяв про внесення змін до митних декларацій.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до умов вказаного контракту, з урахуванням додаткових угод до нього, SUNNYTRANS CHINA LIMITED (Гон Конг) (за контрактом - Продавець) зобов`язалося поставити, на умовах поставки СFR Одеса, СFR Піденний, СFR Чорноморськ (Інкотермс 2010), та передати у власність ТОВ «ГРУПА-ОКТАНТ» товар на загальну суму 750 000,00 доларів США, а Покупець зобов`язалося прийняти і оплатити товар. Також сторони узгодили, що найменування, асортимент, умови поставки, одиниці виміру, кількість і ціни Товару встановлюються в комерційних інвойсах на поставку Товару, які є невід`ємною частиною Контракту. Поставка товару здійснюється партіями. Під партією сторони умовилися розуміти товар, найменування, асортимент, кількість та вартість якого визначені одним комерційним інвойсом на поставку товару.
Відповідно до комерційного інвойсу №25122020-1 від 25.12.2020, Продавець зобов`язався поставити Покупцю електричні самокати, гальмівні системи і запасні частини до них, та електричні портативні ліхтарі.
З метою митного оформлення вищезазначеного товару 10.02.2021 декларантом до митного посту «Кам`янське» Дніпровської митниці ДМС України було подано електронну митну декларацію, якій відповідачем присвоєно № UА110020/2021/001013.
Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у даному конкретному випадку на рівні 102 USD (на загальну суму, згідно до поточного курсу валют, 1 065 788,1 грн.).
10.02.2021 з метою митного оформлення вищезазначеного товару декларантом до митного посту «Кам`янське» Дніпровської митниці ДМС України було подано електронну митну декларацію, якій відповідачем присвоєно №UА110020/2021/001043.
Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у даному конкретному випадку на рівні 102 USD/шт. (на загальну суму, згідно до поточного курсу валют, 1 065 788,1 грн.).
З метою митного оформлення вищезазначеного товару 11.02.2021 декларантом до митного посту «Кам`янське» Дніпровської митниці ДМС України було подано електронну митну декларацію, якій відповідачем присвоєно №UА110020/2021/001064.
Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у даному конкретному випадку на рівні 102 USD/шт. (на загальну суму, згідно до поточного курсу валют, 1 070 565,2 грн.).
Далі, з метою митного оформлення вищезазначеного товару, з урахуванням результатів проведеної консультації з митним органом, 12.02.2021 декларантом до митного посту «Кам`янське» Дніпровської митниці ДМС України, було подано електронну митну декларацію, якій відповідачем присвоєно №UА110020/2021/001114.
Митну вартість товару, з урахуванням проведених консультацій з митним органом при поданні декларацій №UА110020/2021/001013, №UА110020/2021/001043 та №UА110020/2021/001064, було визначено та заявлено декларантом за другорядним, резервним (шостим) методом на рівні 150 USD/шт. (на загальну суму, згідно до поточного курсу валют, 1 578 542,5 грн.).
Також, з матеріалів справи вбачається, що в рамках проведення консультацій, результати контролю направлено декларанту електронним повідомленням, яке містило перелік документів, що підлягають поданню на вимогу посадової особи митниці, та повідомлення декларанту про можливість надати за власним бажанням додаткові наявні у нього документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів. До переліку включено такі додаткові документи:
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- копію митної декларації країни відправлення.
У відповідь на повідомлення митниці 16.02.2021 декларантом надано лист від 16.02.2021 №16/02 про відмову в наданні додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості у 10-денний термін.
16.02.2021 відповідачем винесено Рішення про коригування митної вартості товарів №UА110000/2021/000021/2.
Відповідно до оскаржуваного Рішення Відповідача, про коригування митної вартості товарів №UА110000/2021/000021/2 від 16.02.2021, митна вартість товару, що була розрахована декларантом у розмірі 1 578 542,5 грн., була скоригована відповідачем на 970 715,05 грн., тобто до 2 549 257,55 грн. із застосуванням другорядного (шостого) методу визначення митної вартості товару « 2-г» (резервний метод).
Митну вартість товару було визначено та заявлено декларантом за основним (першим) методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, у даному конкретному випадку на рівні 102 USD/шт., (на загальну суму, згідно до поточного курсу валют, 1 078 299,5 грн.) та, з урахуванням Рішення №UА110000/2021/000021/2, забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.
16.02.2021 з метою митного оформлення вищезазначеного товару декларантом до митного посту «Кам`янське» Дніпровської митниці ДМС України було подано електронну митну декларацію, якій відповідачем присвоєно №UА110020/2021/001201.
Митну вартість товару, з урахуванням проведених консультацій з митним органом при поданні декларацій №UА110020/2021/001013, №UА110020/2021/001043, №UА110020/2021/001064, №UА110020/2021/001114, №UА110020/2021/001201 та Рішення про коригування митної вартості товарів №UА110000/2021/000021/2, було визначено і заявлено декларантом за другорядним, резервним (шостим) методом на рівні 150 USD/шт., та, з урахуванням Рішення №UА110000/2021/000021/2, забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною відповідачем, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.
На підставі митної декларації №UА110020/2021/001201 від 16.02.2021, товар був випущений у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною Відповідачем, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X МК України.
Відповідно до листа відповідача від 25.02.2021 № 7.5-08-02-3/28/13/2087, у внесенні змін до ВМД №UА110020/2021/001221 від 16.02.2021, щодо зміни невірно застосованого методу визначення митної вартості товарів було відмовлено.
Згідно листа відповідача від 03.03.2021 № 7.5-08-02-3/28/13/2344, у внесенні змін до ВМД №UА110020/2021/001114 від 12.02.2021 щодо зміни невірно застосованого методу визначення митної вартості товарів - відмовлено.
«...передбачені контрактом умови оплати можуть розглядатись як прихований комерційний кредит та/або лізинг...»;
«...декларантом не надано документи щодо підтвердження транспортної складової за маршрутом Нінбо - Одеса...»;
«...надані до митного контролю прайс-лист та комерційна пропозиція від 25.11.2020 б/н мають адресний характер та суб`єктивну спрямованість...»;
«....декларантом самостійно визначено рівень митної вартості за ЕМД від 12.02.2021 № 110020/2021/001114 на рівні 150 USD/шт., за поточною декларацією митна вартість складає 102 USD/шт., таким чином декларантом невірно розрахована митна вартість...»
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 23, 24 статті 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Поняття митної вартості є базовою категорією у системі митного законодавства з питань державної митної справи, оскільки саме на основі митної вартості здійснюється розрахунок митних платежів.
Вказане узгоджується з положеннями ст.50 МК України, якою передбачено, що відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до Брюсельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).
Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.
Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.
За змістом частини 1 статті 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1, 2 статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Згідно частини 6 та 7 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно з частиною 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 2 статті 55 Митного кодексу України визначено, що прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:
у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів;
у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (частина 2 статті 57 Митного кодексу України).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частина 3 статті 57 Митного кодексу України).
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 Митного кодексу України).
Згідно з частиною 8 статті 57 Митного кодексу України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у відповідача обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.
Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що передбачені контрактом умови оплати можуть розглядатись як прихований комерційний кредит та/або лізинг, оскільки такі твердження спростовується, зокрема, положеннями Цивільного та Господарського кодексі України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», які, в свою чергу, закріплюють принцип свободи договору при ведені господарської діяльності, в тому числі, укладанні договорів та контрактів.
Отже, як комерційною пропозицією, так і рахунком-фактурою (інвойсом) за авторства Продавця, визначні остаточні ціни товарів (з урахуванням, відповідно умов Контракту, й витрат на транспортування).
Як вже було зазначено вище, в оскаржуваному Рішенні від 16.02.2021 року, відповідачем зазначено, що надані прайс-лист та комерційна пропозиція від 25.11.2020, б/н, мають адресний характер та суб`єктивну спрямованість, оскільки містять відомості лише щодо вартості товарів, зазначених у інвойсі від 25.12.2020 № 25122020-1 та умови поставки СFR Одеса, що, на думку відповідача, суперечить суті прайс-листа, як комерційної пропозиції продавця необмеженій кількості потенційних покупців та наявність знижок або дисконту на оцінювані товари.
Суд зазначає, що такі твердження відповідача спростовуються самим прайс-листом, аналіз якого свідчить про відсутність таких ознак як адресний характер та суб`єктивну спрямованість, оскільки такий прас-лист не має жодного адресата взагалі.
При цьому, як встановлено судом та підтверджено доказами, наявними в матеріалах справи, відповідачу було надано прайс-лист, який містить дату складання, найменування товару, одиниці виміру, ціну із зазначенням валюти, інформацію щодо виробника, умови поставки, контактну інформацію продавця, і який адресований необмеженому колу потенційних покупців, як наслідок, суд вважає такий документ належним підтвердженням правильності зазначеної позивачем митної вартості товару із застосуванням основного методу.
Також слід зазначити, що обов`язкової вимоги щодо отримання від суб`єкта зовнішньоекономічної діяльності - виробника товару вказаної вище документації, чи вимог до її складання чинним законодавством, що регулює порядок виконання зовнішньоекономічних операцій, не передбачено.
При цьому, суд звертає увагу на те, що чинний МК України не розкриває поняття та тлумачення прайс-листа, що в призмі визначеного ч. 2 ст. 19 Конституції України імперативного принципу, не дає можливості відповідачу тлумачити таке поняття на власний розсуд.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару визначено додатковими документами.
Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, контактна інформація про продавця та будь- які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Щодо твердження відповідача про те, що декларантом самостійно визначено рівень митної вартості за ЕМД від 12.02.2021 № 110020/2021/001114 на рівні 150 USD/шт., на відміну від поточної, за якою митна вартість складає 102 USD/шт., з подальшим висновком про те, що декларантом невірно розрахована митна вартість, в контексті вимог чинного законодавства є неспроможними та протиправними, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ч. 1, ч. 2, п. 1 ч. 4 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю
і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, суд зазначає, що недотримання передбаченої законом процедури та механізму перевірки числового значення заявленої митної вартості, шляхом перевірки числових значень складових митної вартості, а лише посилання на іншу ЕМД, є неправомірним. В даному випадку, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач здійснював перевірку митної вартості в установлений спосіб.
При цьому відповідачем не зазначені правомірні обставини неможливості застосування відповідачем основного методу «за ціною контракту» для визначення митної вартості товарів.
Також, під час судового розгляду судом встановлено, що відповідач витребував від позивача додаткові документи за відсутності належних правових підстав, у тому числі обґрунтованих сумнівів у правильності визначення митної вартості товару, а також всупереч підтверджених всіх складових митної вартості товару під час подання декларантом митної декларації.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 53 МК України, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених норм, сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, вказані приписи зобов`язують митний орган зазначати конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідність перевірки спірних відомостей та конкретні документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Таким чином, всупереч вищевказаним вимогам МК України, витребувавши додаткові документи, відповідач не зазначив, які саме обставини ці документи повинні підтвердити або у своїй сукупності можуть спростувати чи вплинути на митну вартість товару, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року у справах № 21-53а15 та № 21-127а15, від 02 червня 2015 року у справі № 21- 498а15, а також у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року по справі №815/2766/17.
В той же час, Верховним Судом України в постанові від 17.06.2014 у справі №21- 148а14 зазначено, що митні органи у випадку наявності обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої митної вартості товару мають право витребувати додаткові документи для перевірки правильності цієї вартості товару. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності або помилковості задекларованої митної вартості. Ненадання витребуваних документів може бути підставою для визначення митницею митної вартості самостійно, якщо подані документи не спростовують сумніву у правильності задекларованої митної вартості.
Відповідно до правової позиції, закріпленої постановою Верховного Суду України від 11 вересня 2012 року (реєстраційний № 26347525 в Єдиному державному реєстрі судових рішень), ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Крім того, відповідач безпідставно порушив принцип превалювання застосування основного методу визначення митної вартості за ціною договору.
Як вже було зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 57 МК України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Згідно ч. 3 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. При цьому відповідно до ч. 6 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Зазначеної правової позиції превалювання застосування основного методу визначення митної вартості за відсутності розбіжностей, які б не давали можливості визначити митну вартість товару дотримується Верховний Суд в постанові від 21.02.2018 року по справі №815/2766/17.
Відповідно до приписів ч. 3 ст. 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті
2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Далі за загальним правилом послідовно повинні бути застосовані методи визначення митної вартості на основі віднімання вартості, передбачений у ст. 62 МК України (крім випадків, коли на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи послідовність застосування цієї статті та статті 63 цього Кодексу може бути зворотною) та метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість), передбачений у ст. 63 МК України.
Так, виключно у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання попередніх методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, відповідно до ч. 1 ст. 64 МК України, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ОАТТ) за резервним методом.
Суд зауважує, що в оскаржуваних рішеннях не зазначені обставини неможливості застосування відповідачем основного методу «за ціною контракту» для визначення митної вартості товарів.
При цьому, у разі здійснення коригування митної вартості за другорядними методами, в тому числі резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу до того ж зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів від 24.05.2012 р. № 598).
Така правова позиція наведена у п. 16 висновків, зазначених у Листі Вищого адміністративного суду від 13.03.2017 року «Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13 березня 2012 року», відповідно до якого у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Проте в спірних рішеннях відповідач без належних правових підстав та обґрунтувань, порушив принципи превалювання застосування основного методу визначення митної вартості, що свідчить про їх протиправність.
Крім того, ч. 1 ст. 55 МК України визначені виключні підстави для прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості товарів - якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому відповідач в оскаржуваному рішенні взагалі не зазначив підстави прийняття такого рішення.
Тобто, не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, вказує про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості.
На підставі наведеного, суд вважає, що подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару.
Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у рішенні про коригування митної вартості товарів не перелічив наявні у нього докази того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
За таких обставин, висновок митного органу про неможливість визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, суд вважає необґрунтованим, а застосування другорядного методу - неправомірним.
Виходячи з того, що твердження митного органу про неможливість застосування обраного позивачем методу визначення митної вартості товару за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, є необґрунтованим та безпідставним, а документи, подані позивачем до митного органу, відповідають вимогам чинного законодавства, необхідним для надання їм юридичної сили та доказовості, а, отже, і підтверджують заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів, суд приходить до висновку, що визначення відповідачем митної вартості товару за резервним методом визначення митної вартості здійснено з порушенням вимог митного законодавства України, що є підставою для скасування оскаржуваних рішень.
Відповідно до частини 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, враховуючи надання позивачем документів, що підтверджують обраний декларантом метод визначення митної вартості, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою забезпечення остаточного вирішення спору між сторонами, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати Дніпровську митницю ДМС України внести зміни до ЕМД UA110020/2021/001221 від 16.02.2021 відповідно до заяви № 1 від 24.02.2021 та внести зміни до ЕМД №UA110020/2021/001114 від 12.02.2021 відповідно до заяви № 25/02-1 від 25.02.2021.
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 цієї статті).
Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, в ході судового розгляду не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.
Відповідно до частини першої ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 7 060,61 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 242-246, 250, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Група-Октант" до Дніпровської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та карток відмови у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA110000/2021/000021/2 від 16.02.2021.
Зобов`язати Дніпровську митницю ДМС України внести зміни до ЕМД №UA110020/2021/001221 від 16.02.2021, відповідно до заяви № 1 від 24.02.2021.
Зобов`язати Дніпровську митницю ДМС України внести зміни до ЕМД №UA110020/2021/001114 від 12.02.2021, відповідно до заяви № 25/02-1 від 25.02.2021.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.В. Кальник

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя В.В. Кальник

07.06.2021

Рішення не набрало законної сили 07 червня 2021 р.

Суддя В.В. Кальник