Справа № 154/1546/21
Суддя: Вітер І. Р.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Кравчук А.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,його представника - адвоката Савюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - ГУНП у Волинській області) про скасування постанови серії БАБ № 875456 від 10 травня 2021 року винесеної інспектором СРПП Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області Тарнавським Б.В. про адміністративне правопорушення, якою його було визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1280 гривень.

Даною постановою позивача було притягнуто до відповідальності за те, що він 10 травня 2021 року у селі Льотниче Володимир-Волинського району керував автомобілем марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий паском безпеки, перевозив дітей на передньому сидінні, а також на задньому сидіннях без дитячого автокрісла та не пристебнутими.

Позивач у своїй заяві заперечив вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення. Ствердив, що 10 травня 2021 року поліцейський не надав йому жодного доказу вчинення правопорушення, ігнорував його заперечення та клопотання викликати на місце адвоката для надання йому юридичної допомоги, відібрати пояснення у очевидця події.

Ствердив про те, що санкція ч.5 ст.121 КУпАП передбачає стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, проте поліцейським згідно оскаржуваної постанови його накладено у розмірі 1280 гривень.

Вважає постанову серії БАБ № 875456 від 10 травня 2021 року незаконною, а тому у позові просив її скасувати.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 травня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її судовий розгляд за правилами ст.286 КАС України з повідомленням учасників справи відповідно до ст. 268 КАС України у відкритому судовому засіданні, яке призначено на 28 травня 2021 року. Цією ж ухвалою з ініціативи суду зобов`язано ГУНП у Волинській області подати до суду завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП за постановою по справі про адміністративне правопорушення БАБ № 875456 від 10 травня 2021 року.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи (шляхом скерування позовної зави із додатками, ухвали про відкриття провадження у справі та повідомлення суду на офіційну електрону пошту) до суду представника не надіслав, про причини його неявки суд не повідомив, правом подачі відзиву щодо позову не скористався, інших заяв, зокрема про відкладення засідання, до суду не подавав.

У відповідності до ч.3 ст.159 КАС України, неподання відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, відзиву на позов без поважних причин кваліфікується судом як визнання позову.

Матеріали справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення на виконання ухвали суду від 20 травня 2021 року подано не було.

В судовому засіданні 10 червня 2021 року позивач та його представник подали суду заяви про продовження розгляду справи без їх участі.

Відтак, зважаючи на віднесення вказаної категорії справ до термінових, керуючись положеннями ст.ст.205, 268, 286 КАС України, суд розглянув її без участі сторін за наявними матеріалами.

У відповідності до ч.4 ст.229 КАС України, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, розгляд справи здійснений без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні правовідносини та норми, якими вони регулюються.

Згідно змісту доданої позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 875456 від 10 травня 2021 року цього дня у селі Льотниче Володимир-Волинського району водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_1 , обладнаний засобами пасивної безпеки, та не був пристебнутий паском безпеки, перевозив дітей на передньому сидінні, а також на задньому сидіннях без дитячого авто крісла та не пристебнутими, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.

За ч.5 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

Санкцією даної норми передбачено безальтернативне адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі.

Положеннями п. 8 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення ПДР (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

В силу ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно п. 31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічно документації.

Згідно п. 2.3 «в» ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися особі, яка навчає водінню, якщо за кермом учень, а в населених пунктах, крім того, водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких заважають користуватися ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів і таксі.

Згідно п. 21.11 «б» ПДР України, забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, наявність чи відсутність адміністративного правопорушення встановлюється уповноваженою особою на підставі доказів, перелік яких визначений ст. 251 КУпАП.

В той же час жодного доказу вчинення ОСОБА_1 вказаних адміністративних правопорушень суду не надано.

У пункті 7 оскаржуваної постанови не зазначено будь-яких доказів, на підставі яких було встановлено інспектором факт правопорушення, до матеріалів справи таких доказів долучено не було.

Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В той же час суд звертає увагу і на те, що у описі адміністративного правопорушення, який міститься у оскаржуваній постанові, не вказано зріст дітей, на яких розповсюджується заборона їх перевезення без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності (презумпція невинуватості) закріплений у ст.62 Конституції України, згідно якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому в процесі доказування вини, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar vs. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

У відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

На підставі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

На підставі ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень збоку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних, управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи вимагає від уповноваженого органу (посадової особи) насамперед повного дослідження доказів, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні (ст. 251 КУпАП), здійснити всебічну й неупереджену оцінку цих доказів (ст. 252 КУпАП), встановити наявність обставин, що пом`якшують (ст. 34 КУпАП) чи обтяжують (ст. 35 КУпАП) відповідальність, з`ясувати чи здійснюється провадження в межах строків накладення адміністративного стягнення (ст.38 КУпАП), з`ясувати чи заподіяно майнову шкоду вчиненим правопорушенням, чи є можливість передати матеріали справи на розгляд громадських організацій чи звільнити від відповідальності через малозначність правопорушення (статті 21, 22 КУпАП).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12. 2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно ст.76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України: з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підтвердження правомірності оскаржуваної постанови відповідачем до матеріалів справи не долучено жодного доказу. Оскаржувана постанова також не містить жодних посилань на будь-які докази підтвердження вини позивача.

У відповідності до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

У даному випадку для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис або фотофіксацію події, тощо. Факт порушення позивачем Правил дорожнього руху може підтверджуватися у справі іншими об`єктивними доказами. Аналіз ст.283 КУпАП вказує на те, що візуальне спостереження за дотриманням Правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Правова позиція з даного приводу в аналогічній справі також висловлена Верховним Судом у постанові від 26 квітня 2018 року (справа № 338/1/17).

Проте, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, будь-яких доказів, що можуть свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, крім оскаржуваної постанови поліцейського, відповідачем не надано.

Окремо суд констатує і те, що у відповідності до приписів ч.1 ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

Санкцією ч.5 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення такого правопорушення у виді штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що станом на день притягнення позивача до відповідальності становило 510 гривень.

Отже, накладене за оскаржуваною постановою на ОСОБА_2 стягнення у виді штрафу в розмірі 1280 гривень також не відповідає вимогам Закону.

Відтак, з врахуванням відсутності належних та допустимих об`єктивних доказів правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а у зв`язку з невідповідністю розміру накладеного стягнення на ОСОБА_1 вимогам Закону, є всі підстави вважати, що рішення поліцейського про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не відповідає вимогам Закону, прийняте без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77-78, 139, 241-246, 268, 286 КАС України, на підставі ст.ст. 8, 19, 62 Конституції України, ст.ст. 9, 10, 121, 251, 252, 256, 268, 280, 284 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 875456 від 10 травня 2021 року задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 875456 від 10 травня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, а провадження у даній справі закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Реквізити сторін:

1.позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 ;

2.відповідач: Головне управління Національної поліції у Волинській області, юридична адреса: 43000, м. Луцьк, вулиця Винниченка, 11.

Текст рішення складено 10 червня 2021 року.

Головуючий суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер