Справа № П/320/797/20
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № П/320/797/20 Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Дошкільного навчального закладу (дитячий садок) «Сонечко» Бориспільської міської ради Київської області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області до Дошкільного навчального закладу (дитячий садок) «Сонечко» Бориспільської міської ради Київської області про застосування заходів реагування у вигляді зупинення роботи,-

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Дошкільного навчального закладу (дитячий садок) «Сонечко» Бориспільської міської ради Київської області, в якому просив застосувати заходи реагування у вигляді повного зупинення експлуатації (роботи) будівлі Дошкільного навчального закладу (дитячий садок) «Сонечко» Бориспільської міської ради Київської області за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул.Шевченка, 2-а, шляхом зобов`язання відповідача повністю зупинити експлуатацію вказаного об`єкта до повного усунення порушень, зазначених в акті від 23.12.2019 №904.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, про відмову в задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що попередні порушення відповідно до акту від 23.12.2019 №904 було усунуто, що підтверджується актом №183 від 10.08.2020.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що в акті перевірки №183 від 10.08.2020 зафіксовано 2 порушення законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки і лише після винесення судом першої інстанції рішення по суті справи 15.02.2021 за результатами проведення позапланової перевірки відповідача складено акт №45, в якому зазначено про відсутність порушень.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Київській області від 13.12.2019 №1367 «Про проведення позапланових перевірок», зобов`язано провести перевірку додержання та виконання вимог законодавства у сферах цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, зокрема відповідача (а.с.12-14).

На підставі наказу від 13.12.2019 № 1367 та посвідчення на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 13.12.2019 №10730 (а.с.15), позивачем проведено позапланову перевірку та складено акт від 23.12.2019 № 904 (а.с.16-25), в якому зафіксовано порушення відповідачем вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, а саме:

1) п. 1.2 гл. 1 роз. V Правил пожежної безпеки України (далі - ППБ України) - приміщення не обладнані автоматичною пожежною сигналізацією (відповідно до п. 7.2 таблиці А-1 додатку А Державних будівельних норм (далі - ДБН) В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту");

2) п. 1.2 гл. 1 роз. V ППБ України - приміщення не обладнані системою оповіщення про пожежу та евакуацією людей типу СО-3 (відповідно п. 4 таблиці Б. 1 додатку Б таблиця Б.2. ДБН В.2.5-56:2014 "Системи протипожежного захисту";

3) п. 2.31 гл. 2 роз. III ППБ України - сходові клітки, внутрішні відкриті, коридори, проходи та інші шляхи евакуації не забезпечені евакуаційним освітленням, (відповідно до п. 9.7.1, 9.7.2, 9.7.З, 9.7.4, 9.7.5 ДБН В.2.5-56:2014);

4) п. 2.31, 2.32 гл. 2 роз. III ППБ України - основні евакуаційні виходи позначено світловими покажчиками з написом "Вихід" білого кольору на зеленому фоні, підключеними до джерела живлення евакуаційного (аварійного) освітлення, або такими, що переключаються на нього автоматично у разі зникнення живлення на їх основних джерелах живлення;

5) п. 22 роз. II ППБ України, п.3.6 гл. 3 роз. V ППБ України - приміщення не в повній мірі забезпечені первинними засобами пожежогасіння (вогнегасниками) відповідно до норм належності;

6) п. 4 роз. І, п. 2.3 гл. 2 роз. III ППБУ - люк виходу на горище не виконаний протипожежним 2-го типу (відповідно до пунктів 6.2, 6.4 таблиці 3 ДБН В. 1.1.7-2016);

7) п. 2.8 гл. 2 роз. III ППБ України - комісією не здійснюється перевірка стану вогнезахисного покриву (просочення), за результатами якої складається акт перевірки технічного стану вогнезахисного покриву (просочення);

8) п. 2.7 гл. 2 роз. III ППБ - наказом керівника об`єкту не призначена посадова особа, відповідальна за утримання вогнезахисного обробляння;

9) п. 1.2 гл. 1 роз. VI ППБ - України у приміщеннях 3 перебуванням дітей, килими, паласи, килимові доріжки та інші покриття не прикріплено до підлоги;

10) п. 2.12 гл. 2 роз. III ППБ України - на дверях входу в підвал не вказано місце зберігання ключів;

11) п. 1.21 гл. 1 роз. IV ППБ України - не проведено перевірку зовнішньої установки від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів;

12) пп. 9 п. 2.2 гл. 2, роз. V ППБ України - відсутній спеціальний журнал технічного обслуговування і перевірці на працездатність шляхом пуску води пожежних кран-комплектів (ПК). Система внутрішнього протипожежного водопостачання знаходиться несправному стані;

13) пп. 8 п. 2.2 гл. 2 роз. V ППБ України - на дверцятах пожежних шафок із зовнішнього боку не вказані після літерного індексу "ПК" порядковий номер крана;

14) пп. 6 п. 2.2 гл. 2 роз. V ППБ України - пожежні кран-комплекти не розміщено у вбудованих або навісних шафках, які мають отвори для провітрювання і пристосовані для опломбування та візуального огляду їх без розкривання;

15) п. 3.10 гл. 3 роз. V ППБ України - не всі переносні вогнегасники не розміщено шляхом навішування на вертикальні конструкції на висоті не більше 1,5 м від рівня підлоги до нижнього торця вогнегасника і на відстані від дверей, достатній для її повного відчинення;

16) п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 956 від 11.07.2002 "Порядок ідентифікації та обліку об`єктів підвищеної небезпеки" - не проведено ідентифікацію щодо віднесення до об`єкту підвищеної небезпеки. (Будівля підключена до газової електромережі);

17) ст. 20 п. 1 пп. 2 Кодексу цивільного захисту України (далі - КЦЗ України) Працівників не забезпечено засобами колективного індивідуального захисту.

Вказаний акт перевірки підписаний відповідачем із відміткою, що порушення №12, 13, 15 вже усунуто, всі інші зауваження будуть виконані за наявності фінансування.

Через існування небезпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про застосування до відповідача заходів реагування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що не всі встановлені порушення усунуті, в той час, як всі перелічені порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, зазначені в даному акті перевірки призводять до загрози життю та здоров`ю людей у випадку виникнення пожежі.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом цивільного захисту України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», який визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

В силу вимог ч.7 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Відповідно до ст.1 Кодексу цивільного захисту України, цей Кодекс регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, та визначає повноваження органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності.

Статтями 64, 65, 66 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до чинного законодавства.

Згідно зі ст.67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить, зокрема: здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що позивач, як територіальний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, уповноважений здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Частинами 1-2 ст.68 Кодексу цивільного захисту України передбачено, що посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених стандартами, нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від стандартів чи технічних умов або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування потенційно небезпечних об`єктів або об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації наслідків аварій; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають.

Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Разом з тим, згідно ст.69 Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у межах своїх повноважень видають відповідно приписи, розпорядження чи постанови, зокрема, з питань пожежної безпеки у разі, поміж іншого, недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами, та з питань техногенної безпеки.

З наданих до суду першої інстанції пояснень відповідача вбачається, що не всі виявлені порушення ним було усунуто на момент розгляду справи в суді першої інстанції (а.с.115-234). Відповідач зазначив, що по порушенням: №№1-6, №11, №14 - Рішенням міської ради від 25.02.2020 №5384-69-VII затверджено видатки на придбання протипожежного обладнання у сумі 1035525,00 грн та на проведення протипожежних робіт у закладах освіти у сумі 9052820,00 грн; №7 - наявний протокол № 2 від 22.11.2019 обстеження протипожежного та технічного стану горища, наказ №20-а/г від 02.01.2020 «Про затвердження складу пожежно-технічної комісії та порядку її роботи», розроблено та затверджено Положення про пожежно-технічну комісію ДНЗ «Сонечко», складено Акт перевірки технічного стану вогнегасного покриву (просочування) та виробу від 09.01.2020 №1; №8 - видано наказ № 32-а/г від 03.01.2020 «Про призначення відповідальних осіб за пожежну безпеку»; №9 - відповідно до "Санітарного регламенту для дошкільних навчальних закладів", затвердженого наказом МОЗ України № 234 від 24.03.2016 у пункті 24, розділ 7 зазначено, що килими щодня підлягають чистці пилососом, один раз на місяць їх слід вибивати на вулиці і протирати вологою щіткою; №10 - табличку прикріплено, про що складено Акт від 09.01.2020; №12 - наявний «Журнал обліку та технічного обслуговування внутрішніх пожежних кранів та рукавів», акт перевірки внутрішнього протипожежного водопостачання від 03.10.2019, який надав ФОП ОСОБА_1 та акт перевірки технічного стану зовнішніх протипожежних вододжерел та пожежних гідрантів від 23.12.2019, який надав КПВКГ «Бориспільводоканал»; №13 - порушення усунуто, про що складено Акт від 09.01.2020; №15 - порушення усунуто, про що складено Акт від 09.01.2020; №16 - укладено договір № 56 від 25.02.2020 між ФОП ОСОБА_1 та Управлінням освіти і науки Бориспільської міської ради; №17 - подано відповідні клопотання до Управління освіти і науки Бориспільської міської ради.

Отже, частина порушень була усунута відповідачем, однак з наданих до суду першої інстанції пояснень та доказів вбачається, що порушення №№1-6, №11, №14, не були усунуті, оскільки потребували виділення додаткових коштів, а №16 та №17 також не були усунуті, однак відповідачем вживались відповідні дії з метою виконання відповідних вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки.

Доказів, що вказані порушення були усунуті до суду першої інстанції надано не було.

До апеляційної скарги відповідачем подано акт позапланової перевірки від 10.08.2020 №183, в якому зафіксовано наступні порушення у сфері техногенної та пожежної безпеки, а саме:

1) - п. 1.21 гл. 1 роз. IV ППБ України - не проведено перевірку зовнішньої установки від прямих попадань блискавки і вторинних її проявів;

2) - ст.20 п.1 пп.2 Кодексу цивільного захисту України - працівників не забезпечено засобами колективного індивідуального захисту.

Наведене спростовує твердження апелянта, що ним було усунуто всі порушення, які були визначені в акті перевірки від 23.12.2019 № 904.

При цьому, вказаний акт перевірки не було подано до суду першої інстанції та скаржником не надано доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому суд апеляційної інстанції не може прийняти такий доказ до уваги, з огляду на приписи ч.4 ст.308 КАС України.

При цьому, порушення, що залишились не усунутими можуть мати наслідком виникнення пожежі та створення надзвичайної ситуації, про що прямо зазначено в акті від 10.08.2020 №183 в полі «ризики настання негативних наслідків від провадження господарської діяльності).

У відповідності до п.п.25, 26 ч.1 ст.2 Кодексу цивільного захисту України небезпечна подія - подія, у тому числі катастрофа, аварія, пожежа, стихійне лихо, епідемія, епізоотія, епіфітотія, яка за своїми наслідками становить загрозу життю або здоров`ю населення чи призводить до завдання матеріальних збитків; небезпечний чинник - складова частина небезпечного явища (пожежа, вибух, викидання, загроза викидання небезпечних хімічних, радіоактивних і біологічно небезпечних речовин) або процесу, що характеризується фізичною, хімічною, біологічною чи іншою дією (впливом), перевищенням нормативних показників і створює загрозу життю та/або здоров`ю людини.

Таким чином, законодавець пов`язує створення реальної загрози життю та/або здоров`ю людини від пожежі з обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Зазначені позивачем в акті від 23.12.2019 № 904 порушення колегія суддів вважає пов`язаними з ризиком настання реальної загрози життю та здоров`ю людей, які працюють, перебувають в закладі дошкільної освіти, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі та є обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Колегія суддів не погоджується з твердженнями скаржника, що виявлені порушення не створюють загрози життю та здоров`ю осіб, що перебуватимуть у приміщенні закладу освіти.

Мета застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) полягає в убезпеченні людей від можливої небезпеки. Разом з тим, форма такого захисту повинна бути розумною, не порушувати прав відповідача і не повинна перешкоджати власнику (користувачу) вживати заходів до усунення виявлених порушень.

Поняття «загроза життю та/або здоров`ю людини» є оціночним поняттям, яке лежить у сфері захисту населення, територій, навколишнього природного середовища та майна, функція контролю (нагляду) за чим, зокрема, покладена на позивача, посадові особи якого володіють спеціальними знаннями у цій сфері.

На думку суду, наведені порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки безумовно пов`язані з ризиком настання реальної загрози життю та/або здоров`ю людей, які працюють, перебувають в закладі освіти, а також особам, які будуть здійснювати гасіння виниклої пожежі та є обставинами, які можуть призвести до займання та розповсюдження вогню.

Крім того, застосування заходів реагування у вигляді зупинення експлуатації приміщень, є тимчасовим заходом, який направлений на попередження настання негативних наслідків, викликаних наявністю на об`єкті порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які створюють загрозу життю та здоров`ю людей.

Суд зазначає, що відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Щодо аргументів скаржника про здійснення повторної перевірки, за результатами якої складено акт від 15.02.2021 №45, в якому зафіксовано відсутність виявлених порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, колегія суддів зазначає, що у вказаному акті відсутня інформація про те, що перевірка проводилась саме з приводу встановлення факту усунення відповідачем порушень, відображених в акті від 23.12.2019 № 904, та які слугували підставою звернення до суду із цим позовом. Отже, вказаний довід скаржника є безпідставним.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №160/1736/19.

Крім того, наявність акту від 15.02.2021 №45 (про відсутність встановлених під час перевірки порушень) не спростовує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів реагування, оскільки порушення були усунуті після ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спірних правовідносин, а не на час подання позову суб`єктом владних повноважень. Усунення відповідачем усіх, встановлених перевіркою, порушень є підставою для звернення до позивача, оскільки ч.5 ст.4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» надано повноваження органу, який ініціював призупинення, зняття відповідного заходу реагування.

Зазначений висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №1540/4375/18, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зважаючи на встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що не дивлячись на часткове усунення з боку відповідача встановлених порушень, низка з них станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції залишались такими, що створювали реальну загрозу життю і здоров`ю людей. Отже, висновки судів про наявність підстав для задоволення позову є правильними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду справи №812/2061/17 у постанові від 29.04.2020, який має бути врахований судом.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п.30 Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно п.29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянтів не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Дошкільного навчального закладу (дитячий садок) «Сонечко» Бориспільської міської ради Київської області - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Текст постанови виготовлено 09 червня 2021 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма