Справа № 128/906/21
Суддя: Ганкіна І. А.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 128/906/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигаровій Д.О.

у відсутності сторін по справі,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 832071 від 17.03.2021 року і закриття справи,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 832071 від 17.03.2021 року і закриття справи, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 березня 2021 року старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітан поліції Куликівський Є.А., виніс постанову серії ДП18 № 832071 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою застосував до позивача, ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф в розмірі 1020 гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП.

З указаної постанови вбачається, що 12 березня 2021 року о 19 годині ЗО хвилин, будучи посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан, на автодорозі М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, км 220, не вжив своєчасно заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини на якій є ожеледиця, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, п 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» та п. 1.5 Правил дорожнього руху чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 140 КУпАП.

Позивач вважає такі дії старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Куликівського Є.А. протиправними, а вказану вище постанову серії ДП18 № 832071 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 протиправною. При цьому, вказує, що лише зазначення у постанові про начебто порушення позивачем пункту 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 та п. 1.5. ПДР України без посилання на будь-які належні і допустимі докази взагалі не доводить наявність самого порушення та зовсім не конкретизує його складу. Щодо п. 3.1.16. та 3.1.18. ДСТУ 3587-97, та п. 1.5. ПДР України, які начебто порушив ОСОБА_1 , зазначив, що п. 3.1.16. ДСТУ 3587-97 передбачає терміни ліквідації зимової слизькості, які наведені у додатку Б до цього ДСТУ. Зокрема термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги визначається у годинах та залежить від середньорічної добової інтенсивності руху автомобілів на добу по вказаній дорозі, а саме - при середньорічній добовій інтенсивності руху більше ніж 7 000 автомобілів на добу - термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги має становити не більше ніж 4 години, від 3001 до 7000 автомобілів на добу - не більше ніж 7 годин, від 1001 до 3000 автомобілів на добу - не більше ніж 10 годин, а при середньорічній добовій інтенсивності руху від 1 до 1000 автомобілів на добу - термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги має становити не більше ніж 15 годин. При цьому, зазначені терміни ліквідації зимової слизькості повинні бути уточнені і визначені індивідуально для кожного первинного підрозділу з експлуатації доріг з урахуванням технічних параметрів ділянок, що обслуговуються, їх протяжності, розміщення баз протиковзних матеріалів, використовуваних механізмів, заданого рівня забезпечення безпеки дорожнього руху і погодно-кліматичних умов України.

Відповідно до п. 3.1.18. ДСТУ 3587-97 усунення зимової слизькості на автомобільних дорогах загального користування здійснюється з моменту її виявлення до повної ліквідації. Звертає увагу суду, що Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі автодороги М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, км 220, не складався та таке «обстеження» не проводилося, адже постанова містить зазначення що до неї нічого не додається, а сама вона також не має жодної інформації про час виявлення зимової слизькості, але зазначені відповідачем пункти 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 і п. 1.5 ПДР України є загальними і потребують конкретизації та підтвердження належними і допустимими доказами. Також зазначив, що момент виявлення слизькості працівником поліції у постанові зафіксований не був, що вказує на те, що постанова не містить елементарних складових, які б давали суду можливість зрозуміти склад адміністративного правопорушення і переконатися у його наявності, адже матеріали перевірки до моменту складання постанови мали б містити час виявлення слизькості і час протягом якого вона наявна, чого у нашому випадку немає, а відтак відповідачем порушено ті ж самі пункти 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97, оскільки невідомо скільки часу минуло з моменту виявлення слизькості, що вказує на передчасність складання постанови та її незаконність.

При цьому, також вказав, що оскаржувана постанова була складена без виклику представника Служби автомобільних доріг у Житомирській області як балансоутримувача автомобільних доріг загального користування Житомирської області для фіксування наявності зимової слизькості та часу її виявлення і без урахування наявних погодних умов, оскільки того ж дня мала місце мінусова температура повітря, а орієнтовно з 17.00 години йшов дощ, що одразу утворювало ожеледь на дорогах незалежно від намагань ліквідувати слизькість. З указаною постановою позивач категорично не згоден, оскільки жодних порушень не вчиняв. Сама постанова виписана абсолютно не конкретно, дає можливість тлумачити її по-різному, незрозумілим залишається, що ж саме малось на увазі під порушенням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг, де саме і які саме заходи повинні були вжиті для відновлення безпечних умов для руху.

Зазначення про порушення загального пункту 1.5. Правил дорожнього руху України на який посилається у оскаржуваній постанові відповідач також не дає відповіді на питання що ж саме начебто було порушено позивачем ОСОБА_1 . Має бути чітко зазначено конкретний пункт чи підпункт ДСТУ 3587-97, ПДР України, який до чогось зобов`язує чи щось визначає, чого відповідачем зроблено не було. А обґрунтовувати провину на припущеннях недопустимо. Викладене свідчить про протиправність дій відповідача і це при цьому, що згідно з приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник Корзаченко В.М. подали заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задовільнити.

Відповідач ГУ Національної поліції в Житомирській області в судове засідання не з`явився. Представник відповідача заяв про розгляд справи у їх відсутність не надавали. Відзиву на позовну заяву до суду не подавався.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника, згідно ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Відповідно до ч. 2 ст. 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд прийшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 17 березня 2021 року старший інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітан поліції Куликівський Є.А. виніс постанову серії ДП18 № 832071 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою застосував до позивача ОСОБА_1 адміністративне стягнення штраф в розмірі 1020 (одна тисяча двадцять) гривень за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 140 КУпАП, що підтверджується копією постанови серії ДП18 № 832071 від 17.03.2021 року.

Не погодившись із законністю дій відповідач та накладенням адміністративного стягнення позивач звернувся до суду із позовом.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України "Про Національну поліцію" поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбаченні цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Частиною 1 ст.140 КУпАП встановлена відповідальність за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про автомобільні дороги» встановлено, що орган управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування.

Відповідно до Положення "Про Державне агентство автомобільних доріг України", затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 456/2011 Державне агентство автомобільних доріг України є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України та центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра інфраструктури України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами.

Згідно п. З вказаного положення завданням Державного агентства автомобільних доріг України є, зокрема, реалізація державної політики у сфері дорожнього господарства, здійснення державного управління автомобільними дорогами загального користування, здійснення управління об`єктами державної власності та інше.

Таким чином, Державне агентство автомобільних доріг України, як центральний орган виконавчої влади, здійснює контроль, в тому числі і за використанням державних коштів на утримання в належному технічному стані автомобільних доріг загального користування, мостів та інших штучних споруд, створенням умов для безперервного та безпечного руху транспорту на них.

Пунктами 5, 6 ч. 1 ст. 11 Закону України від 08 вересня 2005 року N 2862-ГУ "Про автомобільні дороги" встановлено, що на орган державного управління автомобільними дорогами загального користування покладено обов`язок із забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів, організації будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими державними стандартами і нормами.

Статтею 13 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що на орган державного управління автомобільними дорогами загального користування покладено відповідальність за:

- стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування;

- якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування;

- відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. ст. 8, 10 Закону України "Про автомобільні дороги", власником автомобільних доріг загального користування є держава в особі уповноваженого органу державного управління автомобільними дорогами - Державної служби автомобільних доріг України.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем на підтвердження правомірності прийнятого рішення стосовно позивача було надано лише фотографії ділянки дороги.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580), поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Таким чином вказані докази здобуто законним шляхом, докази є допустимими.

Разом з цим, суд враховує, що згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд відзначає, що позивач оспорює постанову з тих підстав, що були допущені порушення під час винесення постанови про вчинення адміністративного правопорушення, та не доведено наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП.

Об`єктом правопорушень, передбачених ч.1 ст.140 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона цих правопорушень полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Суб`єктивна сторона правопорушень, передбачених цією статтею, характеризується наявністю як умислу, так і необережності. Суб`єктами правопорушень, передбачених, зокрема ч.1 ст.140 КУпАП, можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.

Положеннями ст.14 КУпАП передбачено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

Як вбачається зі змісту постанови, порушення ОСОБА_1 пункту 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 та п. 1.5. ПДР України проведено без посилання на будь-які належні і допустимі докази, окрім фото вулично-шляхової мережі автодороги.

Щодо зазначення п. 3.1.16. та 3.1.18. ДСТУ 3587-97, та п. 1.5. ПДР України, суд враховує, що п. 3.1.16. ДСТУ 3587-97 передбачає терміни ліквідації зимової слизькості, які наведені у додатку Б до цього ДСТУ. При цьому, термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги визначається у годинах та залежить від середньорічної добової інтенсивності руху автомобілів на добу по вказаній дорозі, а саме - при середньорічній добовій інтенсивності руху більше ніж 7 000 автомобілів на добу - термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги має становити не більше ніж 4 години, від 3001 до 7000 автомобілів на добу - не більше ніж 7 годин, від 1001 до 3000 автомобілів на добу - не більше ніж 10 годин, а при середньорічній добовій інтенсивності руху від 1 до 1000 автомобілів на добу - термін ліквідації зимової слизькості на 100 км дороги має становити не більше ніж 15 годин.

Терміни ліквідації зимової слизькості визначаються індивідуально для кожного первинного підрозділу з експлуатації доріг з урахуванням технічних параметрів ділянок, що обслуговуються, їх протяжності, розміщення баз протиковзних матеріалів, використовуваних механізмів, заданого рівня забезпечення безпеки дорожнього руху і погодно-кліматичних умов України.

Відповідно до п. 3.1.18. ДСТУ 3587-97 усунення зимової слизькості на автомобільних дорогах загального користування здійснюється з моменту її виявлення до повної ліквідації.

При цьому, акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі автодороги М-21 Виступовичі-Житомир-Могилів-Подільський, км 220 не складався та таке «обстеження» не проводилося, до матеріалів постанови такий акт не прикладався та у тексті не зазначався. Також э відсутнє зазначення часу виявлення зимової слизькості, але зазначені відповідачем пункти 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97 і п. 1.5 ПДР України є загальними і потребують конкретизації та підтвердження належними і допустимими доказами, що відповідачем проведено не було. Момент виявлення слизькості у постанові відповідачем зафіксований не був, як і час протягом якого вона існувала, чим порушено вимоги п. 3.1.16 та 3.1.18 ДСТУ 3587-97, оскільки невідомо скільки часу минуло з моменту виявлення слизькості до моменту її ліквідації чи прийняття заходів для відновлення безпечних умов для руху. Оскаржувана постанова була складена без виклику представника Служби автомобільних доріг у Житомирській області як балансоутримувача автомобільних доріг загального користування Житомирської області для фіксування наявності зимової слизькості та часу її виявлення і без урахування наявних погодних умов.

Зазначення про порушення загального пункту 1.5. Правил дорожнього руху України не містить чітко визначеного пункту чи підпункту ДСТУ 3587-97, ПДР України, що порушує приписи ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підтвердження факту ожеледиці та невжиття заходів для усунення ожеледиці, відповідачем подано лише постанову про накладення стягнення від 17.03.2021 року за № ДП18 № 832071, викопіювання з невідомого сайту мережі інтернет, копію єдиних правил зимового утримання автомобільних доріг, з яких не вдається встановити чи спростувати факт наявності ожеледиці на певній ділянці дороги.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Крім того, відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення складена старшим інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції капітаном поліції Куликівським Є.А. за ч. 1 ст. 140-1 КУпАП України. За наслідком винесення постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, та накладено стягнення у виді штрафу в твердій грошовій сумі у розмірі 1 020 гривень. Однак, за санкцією за ч. 1 ст. 140 КУпАП передбачена відповідальність у виді накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а не грошового розміру, що порушує принцип призначення адміністративного стягнення, який визначається у неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з зазначенням відповідного грошового еквіваленту.

Таким чином, постанова не містить конкретних доказів наявності зимової слизькості чи її несвоєчасного усунення чи інших порушень утримання доріг, не містить зазначення моменту виявлення зимової слизькості, що не дає можливості відрахувати нормативний час для їх усунення, та не містить зазначення стягнення у вигляді відповідного розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Рішення Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства України згідно зі ст. 14 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Відповідно до п. 1 ст. 6 про захист прав і основних свобод людини 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно приписів ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд вважає, що при складанні постанови серії ДП18 № 832071 від 17.03.2021 року не було враховано ряд суттєвих обставин, та винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності без визначення складових, які є необхідними для встановлення винності дій правопорушника за ст.140 КУпАП, а також дотримання критерієв призначення адміністративного стягнення, яке визначено у твердій грошовій сумі, без зазначення розміру неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд перевіривши законність та обґрунтованість винесеної постанови по справі про адміністративне правопорушення від 17.03.2021 р., вважає за необхідне вказану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.140 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.33,140,293 КУпАП, ст.90,77,227, 228,241 246 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовільнити.

Постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 832071 від 17.03.2021 року за ч.1 ст.140 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасувати, а справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.140 КУпАП відносно ОСОБА_1 закрити.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.А. Ганкіна