Справа № 380/11862/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , із вимогою зобов`язати ОСОБА_1 власницю квартири АДРЕСА_1 , за власні кошти демонтувати кондиціонер, самовільно встановлений на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок АДРЕСА_2 перебуває у віданні Львівської міської ради та на обслуговуванні ЛКП «Айсберг». Власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 було самовільно встановлено кондиціонер на фасаді будинку. Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 12.10.2020 року №301 було зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати за власні кошти самовільно встановлений кондиціонер на фасаді будинку. Проте, ОСОБА_1 вказаного розпорядження добровільно не було виконано, у зв`язку з чим позивач просить суд зобов`язати відповідача демонтувати самовільно встановлений кондиціонер.

Ухвалою судді від 16.12.2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В судове засідання, що відбулось 03.06.2021 року з`явились сторони у справі. Представник позивача та представник третьої особи просили позов задовольнити. Відповідач щодо задоволення позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. На заперечення щодо заявленого позову зазначила, що нею було демонтовано кондиціонер на фасаді будинку АДРЕСА_2 . Сторони не заперечили щодо переходу до письмового провадження в справі, внаслідок чого, ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати було вирішено перейти до письмового провадження для подальшого розгляду та винесення рішення.

Відповідач правом на подання відзиву передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України не скористалась.

Частиною 6 ст. 162 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкт нерухомого майна від 16.11.2020 року №232697575 ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

13.07.2020 року ЛКП «Айсберг» скерувало ОСОБА_1 попередження №536, в якому просило демонтувати на внутрішньому фасаді будинку АДРЕСА_2 самовільно влаштованого кондиціонера в строк до 22.07.2020 року.

22.07.2020 року ЛКП «Айсберг» склало протокол № 393 за ст.150 КУпАП щодо встановлення кондиціонеру на внутрішньому фасаді будинку.

Адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради 13.08.2020 року винесено постанову №79, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді попередження.

10.09.2020 року ЛКП «Айсберг» склало попередження, в якому зобов`язало ОСОБА_1 в термін до 14.09.2020 року демонтувати самовільно влаштований кондиціонер.

24.09.2020 року комісією в складі майстрів ЛКП «Айсберг» було складено акт про те, що кондиціонер, який встановлено на внутрішньо-будинковому фасаді будинку АДРЕСА_2 станом на 22.09.2020 року не демонтований.

Розпорядженням голови Галицької районної державної адміністрації Львівської міської ради №301 від 12.10.2020 року «Про демонтаж кондиціонера, самовільно встановленого на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 , власником квартири АДРЕСА_3 » було затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району (протокол №22 від 06.10.2020 р.); вирішено гр.. ОСОБА_1 власнику квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 за власні кошти демонтувати кондиціонер, самовільно встановлений на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 .

05.11.2020 року ЛКП «Айсберг» скерувало на адресу ОСОБА_1 припис №988, в якому зобов`язало її в термін до 12.11.2020 року демонтувати самовільно влаштований кондиціонер.

12.11.2020 року комісією в складі майстрів ЛКП «Айсберг» було складено акт про те, що кондиціонер, який встановлено на внутрішньо-будинковому фасаді будинку АДРЕСА_2 станом на 12.11.2020 року не демонтований.

У зв`язку з невиконанням в добровільному порядку розпорядження про демонтаж кондиціонера, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Аналізуючи спірні правовідносини та надаючи їм правову оцінку суд відзначає наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно частини 1 ст. 318 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 2 та 5 ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (пп. 7 п. «а» ст. 30 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до пп. 3 п. «б» ч. 1 ст. 31 цього Закону до відання виконавчих органів міських рад належать делеговані повноваження, зокрема здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічні положення містяться у ст. 14 Закону України «Про основи містобудування» № 2780-XII від 16.11.1992 (далі - Закон № 2780-XII).

Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону № 280/97-ВР акти голови районної в місті ради, прийняті в межах наданих повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Згідно із ст. 7 Закону № 2780-XII державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, в тому числі, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку встановленому законодавством.

Відповідно до п.1.1 Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 01.11.2016 №977 (далі - Положення №977) Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (надалі - районна адміністрація) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

У вказаному Положенні передбачені повноваження Галицької районної адміністрації, до яких, зокрема, належать:

-здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам;

-звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; визнання осіб такими, які втратили право на користування жилими приміщеннями; щодо фактів самочинного будівництва; з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Як орган місцевого самоврядування позивач відповідно до ст. 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, вказаним та іншими законами до їх відання.

У ст. 30 вказаного Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Частинами 1, 4 статті 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» № 2807-IV від 06.09.2005 (далі - Закон № 2807-IV) передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом; рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Згідно статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеної Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. №76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до п.1.4.2. Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.

Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (п. 1.4.4. Правил).

За приписом п. 1.4.6. Правил власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Порядок та умови надання дозволу на розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова регламентуються Положенням про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова, який затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 28 від 01.02.2002 (з відповідними змінами, які були внесені рішенням виконавчого . комітету Львівської міської ради №833 від 09.09.2011).

Положенням про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова заборонено встановлення пристроїв системи вентиляції на фасадах будинків ( видимих чи невидимих зі сторони вулиць) без відповідного погодження.

Відповідно до пп. 2.1.4 п. 2.1 Положення про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова, який затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 28 від 01.02.2002 (з відповідними змінами, які були внесені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №833 від 09.09.2011) технічними елементами (пристроями), що розміщуються ззовні на будівельних конструкціях житлової, громадської і виробничої забудови, зокрема, є пристрої та устаткування систем опалення, вентиляції і кондиціонування повітря.

Самовільним встановленням технічних елементів (пристроїв) є встановлення технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд без оформлення у встановленому порядку дозволу на їх розміщення та без дотримання вимог Положення (п. 2.3. Положення).

Приписами п. 2.8, п. 4 вказаного Положення визначено, що дозвіл на встановлення технічних елементів (пристроїв) - це документ, виданий уповноваженим на це органом у порядку, передбаченому цим Положенням, юридичній чи фізичній особі на розміщення технічного елемента (пристрою). Дозволи на розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах, торцевих стінах, зовнішніх будівельних конструкціях будинків і споруд надає районна адміністрація на підставі звернення юридичних і фізичних осіб, з вказанням місця розміщення елемента (пристрою).

Суд встановив, що згідно із рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.12.2005 року № 1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови міста Львова» АДРЕСА_2 знаходиться у межах історичного ареалу м. Львова.

Галицькою районною адміністрацією Львівської міської було складено розпорядження №301 від 12.10.2020 року, в якому зобов`язано ОСОБА_1 за власні кошти демонтувати самовільно встановлений кондиціонер.

Однак, як з`ясовано судом в судовому засіданні, самовільно встановлений ОСОБА_1 кондиціонер на внутрішньому фасаді будинку АДРЕСА_2 вже демонтований.

Відповідач в судовому засіданні зазначила, що кондиціонер на внутрішньому фасаді будинку АДРЕСА_2 було демонтовано. З метою підтвердження даного факту відповідач надала суду фотографію внутрішнього фасаду будинку АДРЕСА_2 .

Щодо посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 не демонтовано кронштейн, то таке судом до уваги не приймається, адже Положенням про порядок розміщення технічних елементів (пристроїв) на фасадах та зовнішніх частинах будинків і споруд на території м. Львова, який затверджений рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 28 від 01.02.2002 (з відповідними змінами, які були внесені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради №833 від 09.09.2011) визначено чіткий перелік технічних елементів (пристроїв), до яких кронштейн, який слугує кріпленням для кондиціонера, не відноситься.

Окрім цього, суд вказує, що кронштейн не є складовою кондиціонера як технічного елементу (пристрою), а розпорядженням голови Галицької районної державної адміністрації Львівської міської ради №301 від 12.10.2020 року «Про демонтаж кондиціонера, самовільно встановленого на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 , власником квартири АДРЕСА_3 » вирішено гр. ОСОБА_1 власнику квартири АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати лише кондиціонер, самовільно встановлений на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2 .

Відтак, суд дійшов висновку, що станом на момент розгляду справи вимоги розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №301 від 12.10.2020 року є виконані, що, як наслідок, не дає підстав суду задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 258, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні адміністративного позову Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Львівського міського комунального підприємства «Айсберг» про зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.