Справа № 540/777/21
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/777/21

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бездрабка О.І.,

при секретарі - Альошиній І.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - Компанієць А.В., Базилєвої Ю.О.,

представника відповідача - Алієва А.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовною заявою до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 03.02.2021 р. № 25 о/с "Про особовий склад" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення;

- поновити позивача на посаді начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09 лютого 2021 року;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.02.2021 року по день ухвалення рішення суду.

Позовні вимоги мотивує тим, що з 16.09.2019 р. перебувала на посаді начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. 06.01.2021 р. за № 4.1/152/Квш головою комісії з реорганізації сформовано та вручено попередження про наступне звільнення позивача відповідно до п.1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу". 03.02.2021 р. Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції прийнято наказ № 25 о/с "Про особовий склад", яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення 08.02.2021 р. відповідно до п.1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", з припиненням державної служби. Вказаний наказ вважає протиправним, оскільки попередження про має наступне звільнення позивача від 06.01.2021 р. було підписано неуповноваженою особою, а саме головою комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, який діяв на підставі ст.105 ЦК України, відповідно до якої до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Крім того, наказ про звільнення прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальний перелік пунктів передбачених ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу", що призводить до порушення принципу "правової визначеності". На думку позивача, повноваження Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції перейшли до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань 24.12.2020 р., тобто, станом на дату попередження та звільнення в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань були затверджені структура, штатний розпис та кошторис видатків на його утримання. Вказує, що кількість працівників Департаменту з питань виконання кримінальних покарань внаслідок приєднання до нього Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції не зменшилась, а навпаки збільшилась. При цьому, кількість працівників бухгалтерської служби, в якій працювала позивач, також зменшена не була, а навпаки збільшена на 8 посад, тобто у тій кількості що і передбачалось штатом Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Отже, за результатами реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, скорочення чисельності і штату працівників не відбулося. Крім того, позивачу не було запропоновано будь-якої посади в реорганізованому органі.

Ухвалою від 05.03.2021 р. відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та призначено судове засідання на 31.03.2021 р. о 10:00 год., відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 31.03.2021 р. відкладено розгляд справи на 31.05.2021 р. на 15:00 год.

05.04.2021 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Вказує на те, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 р. № 1252 "Про деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" видані накази Міністерства юстиції України від 24.12.2020 р. та від 30.12.2020 р. про визнання таким, що втратив чинність наказ Міністерства юстиції України від 23.07.2020 р. № 2336/к "Про затвердження штату Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (із змінами) та скорочено штат Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції". Наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2020 р. № 4390/5 "Про реорганізацію територіального органу" реорганізовано територіальний орган - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань та затверджено голову комісії з реорганізації заступника начальника міжрегіонального управління з питань ресоціалізації і дотримання прав засуджених Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції ОСОБА_2 . Тобто попередження від 06.01.2021 р. сформовано уповноваженою особою. Припинення в разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу не містить положень щодо обов`язку пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби. На переконання відповідача, наказ від 03.02.2021 р. № 25 О/С "Про особовий склад", яким ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, прийнятий відповідно до норм чинною законодавства із дотриманням процедури звільнення, є правомірним та не підлягає скасуванню.

09.04.2021 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої наполягає на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 05.05.2021 р. здійснено перехід до розгляду адміністративної справи № 540/777/21 за правилами загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 21.05.2021 р. о 11:00 год.

Ухвалою від 21.05.2021 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2021 р. о 11:00 год.

Ухвалою від 25.05.2021 р. задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 31.05.2021 р. відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні позивач та представники позивача підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до наказу від 16.09.2019 р. № 151/ОС ОСОБА_1 призначено на посаду начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та апробації Міністерства юстиції як переможця конкурсу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 р. № 48 Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та апробації Міністерства юстиції з 14.02.2020 р. перейменовано в Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

19.03.2020 р. позивачу присвоєно 6 ранг державного службовця в межах категорії "Б" посад державної служби.

06.01.2021 р. головою комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції сформовано та вручено позивачу попередження № 4.1/152/Квш про наступне звільнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та припинення державної служби через 30 календарних днів відповідно до п.1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".

Відповідно до наказу головою комісії з реорганізації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03.02.2021 р. № 25 о/с відповідно до п.1 (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу) ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 , начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, з 08.02.2021 р. звільнено, з припиненням державної служби. Підстава: попередження про скорочення від 06.01.2021 р. № 4.1/152/Квш.

Вважаючи звільнення протиправним, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.2 ст.38 Конституції України передбачено, що громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 889 державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ч.1 ст.3 Закону № 889 цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 1-3 статті 5 Закону № 889 передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Положеннями п.4 ч.1 ст.83 Закону № 889 передбачено, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

У відповідності до вимог п.1 ч.1 та ч.3 ст.87 Закону № 889-VIII (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суд зауважує, що наказ про звільнення повинен обов`язково містити підставу звільнення з нормативним посиланням, тобто роботодавець повинен зазначити як причину, так і підставу звільнення з посиланням на назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно-правового акту на підставі якого проводиться звільнення працівника.

Як вбачається з наказу від 03.02.2021 р. № 25 о/с "Про особовий склад", останній містить лише посилання на пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" без зазначення конкретної причини та підстави звільнення, з посиланням на всі наявні три правові підстави передбачені вищенаведеною нормою (скорочення чисельності або штату державних службовців; скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців; реорганізація державного органу).

Отже зазначене рішення відповідача в частині звільнення позивача прийнято без конкретизації причин та підстав, а лише містить формальне зазначення норми Закону України "Про державну службу", яка складається з декількох підстав, різними за юридичною природою, а тому потребують чіткого правового визначення та диференціації, оскільки відсутність чіткої та однозначної причини звільнення призводить до порушення принципу "правової визначеності", адже загальні формулювання унеможливлюють чітке розуміння підставності звільнення.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.04.2019 р. у справі № 815/1554/17, принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Тому посилання відповідача в наказі про звільнення на пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" без зазначення конкретної підстави для звільнення, лише з посиланням на норму закону породжує для позивача негативні наслідки у вигляді стану юридичної невизначеності щодо підстав такого звільнення.

Враховуючи викладене, оскаржений наказ прийнято не у спосіб та не на підставі визначеній ст.87 Закону України "Про державну службу".

Положення ч.3 ст.87 Закону № 889 (у редакції Закону "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" від 14.01.2020 р.) в редакції на час звільнення позивача, передбачали, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Отже, Закон передбачає лише право, а не обов`язок, суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі, а також обмежують дію КЗпП України у відносинах проходження державної служби. Чинна на момент звільнення позивача редакція ст.87 Закону № 889 не регулювала порядку надання пропозицій державному службовцю, який перебуває у процесі звільнення за п.1 ч.1 ст.87 Закону № 889, вакантних посад державної служби.

В той же час суд зауважує, що можливість запропонувати вакантну посаду у сфері публічних відносин, у контексті більшої відповідальності держави перед людиною, означає діяти не як "заманеться", свавільно, а за наявності передбачених законом обставин (в даному випадку вакантних місць), у зв`язку з чим роботодавець зобов`язаний врахувати їх наявність при прийнятті рішення.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи переліку вакантних посад по Департаменту з питань виконання кримінальних покарань на час звільнення позивача (08.02.2021 р.) у Бухгалтерській службі (на правах Управління) були вакантні наступні посади: відділ бухгалтерського обліку та фінансової звітності - заступник начальника відділу, головний спеціаліст; відділ фінансового планування - заступник начальника управління - начальник відділу, заступник начальника відділу, головний спеціаліст; відділ оплати праці та соціально-трудових відносин - начальник відділу, головний спеціаліст, головний спеціаліст, головний спеціаліст.

Між тим, з моменту попередження про наступне вивільнення (06.01.2021 р.) і по дату звільнення з державної служби (08.02.2021 р.), жодної з наявних вакантних посад, які ОСОБА_1 могла обіймати відповідно до своєї кваліфікації, їй запропоновано не було, хоча, з наведених вище обставин відповідач мав реальну можливість перевести позивача за її згодою на одну із таких посад. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно листа відповідача від 18.02.2021 р. № 4.2/1034/Квш станом на 16.02.2021 р. до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань було переведено 37 працівників Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Тобто, відповідач, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_1 , обрав найбільш несприятливі наслідки для неї, хоча мав можливість сприяти реалізації її права на переведення, не врахувавши її стаж та досвід роботи, позитивну характеристику, відсутність дисциплінарних стягнень та негативних відгуків стосовно виконуваної роботи.

Крім того, не можна залишити поза увагою приписи ст.43 Конституції України, за якими кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Слід врахувати, що якщо реорганізація державного органу є підставою для припинення відносин державної служби незалежно від скорочення чисельності або штату державних службовців, мають бути інші об`єктивні підстави для звільнення державних службовців, і такими причинами не може бути лише одне бажання суб`єкта призначення.

Відповідачем не надано належних та переконливих пояснень, в чому полягала необхідність звільнення позивача у зв`язку з реорганізацією Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, якщо штатна чисельність посад державних службовців відповідно до нового штатного розпису Департаменту з питань виконання кримінальних покарань не зменшилася, а навпаки кількість працівників бухгалтерської служби збільшилося на 8 посад.

За таких обставин, суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність необхідності пропонувати позивачу вакантну посаду у зв`язку з реорганізацією Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

У пунктах 54-59 постанови Верховного Суду від 24.07.2020 р. у справі № 816/654/17 викладено наступну правову позицію "Умовою припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України) є, зокрема, ліквідація державного органу або його реорганізація, що поєднана зі скороченням штату/чисельності державних службовців та/або змінами в організації роботи (служби), унаслідок яких державний службовець об`єктивно не може виконувати посадових обов`язків за посадою, яку обіймав до запровадження змін в організації роботи, а щодо переведення на іншу посаду він або заперечує, або для цього об`єктивно немає можливості.

Сама лише трансформація одного структурного підрозділу юридичної особи публічного права в інший без скорочення штату не є підставою для звільнення з публічної служби чи зміни істотних умов її проходження.

Відповідно до пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.111992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" під час розгляду спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Отже, вирішуючи спори про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, суди повинні з`ясувати: чи мала місце ліквідація державного органу або його реорганізація, якщо так, то чи мало це наслідком скорочення чисельності та/або штату державних службовців.

Скорочення штату може бути встановлене шляхом порівняння штатних розписів цієї юридичної особи до і після її реорганізації.

При цьому судам необхідно звертати увагу, що оптимізація системи державних органів чи структури окремого державного органу, унаслідок яких змінюється належність посади державної служби до певної категорії посад; основні посадові обов`язки, - є зміною істотних умов державної служби, що за змістом та юридичними наслідками не є тотожним скороченням штату або чисельності працівників".

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 р. № 1252 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" реорганізовано територіальний орган Міністерства юстиції - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції перебуває у стані припинення юридичної особи.

Наказом Міністерства юстиції України від 23.07.2020 р. № 2336/к затверджено штат Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, відповідно до якого загальна кількість посад - 100, в управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення - 10, в тому числі: начальник управління - головний бухгалтер (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника управління начальник відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") - 4, начальник відділу фінансового забезпечення (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") - 2, провідний спеціаліст (державний службовець "В") - 1.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції від 30.12.2020 р. № 3891/к затверджено штат Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, згідно якого загальна кількість посад складає 307, в бухгалтерській службі (на правах управління) - 18, у тому числі: начальник управління (керівник служби) - головний бухгалтер (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника управління (керівника служби) - начальник відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст державний службовець "В") - 5, заступник начальника управління (керівника служби) - начальник відділу фінансового планування (державний службовець "Б") - 1, заступник начальника відділу фінансового планування (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") - 4, начальник відділу оплати праці та соціально-трудових відносин (державний службовець "Б") - 1, головний спеціаліст (державний службовець "В") - 3.

З викладеного вбачається, що Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції дійсно реорганізовано, проте жодного скороченням штату/чисельності державних службовці не відбулось, в Департаменті з питань виконання кримінальних покарань в бухгалтерській службі (на правах управління) наявна посада начальника управління (керівника служби)), яку обіймала позивач до звільнення.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що звільнення позивача відбулося без законної підстави, а формулювання причини звільнення та припинення державної служби у спірному наказі з посиланням на п.1 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" є незаконним, оскільки:

1) вказаний пункт містить декілька підстав, які можуть виключати одна одну, проте відповідачем не уточнено підставу звільнення ОСОБА_1 ;

2) як встановлено вище судом, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців не відбулося;

3) відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів неможливості переведення позивача до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, враховуючи наявність вакантних посад, її досвід, кваліфікацію та позитивну характеристику.

Відповідно до ч.6 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході розгляду справи відповідачем не доведено правомірність звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення та державної служби Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, а відтак наказ від 03.02.2021 р. № 25 о/с в частині звільнення позивача підлягає скасуванню.

У відповідності до вимог ч.1 ст.235 КЗпП України позивач підлягає поновленню на посаді начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09.02.2021 р.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2 ст.235 КЗпП України).

Згідно п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

У відповідності до абз.3 п.2 Порядку № 100 збереження заробітної плати "у всіх інших випадках", до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 14.05.2021 р. № 1579/Квш заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці роботи, що передували звільненню, становить 65135,50 грн. (грудень 2020 року - 34891,50 грн., січень 2021 року - 30244 грн.).

У розрахунковому періоді позивачем фактично відпрацьовано 41 днів, а тому середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 1588,67 грн. (65135,50 грн. : 41 р. д.).

Період вимушеного прогулу з 08.02.2021 р. по 02.06.2021 р. - 79 робочих днів (лютий 2021 року - 15, березень 2021 року - 22, квітень 2021 року - 22, травень 2021 року - 18, червень 2021 року -2).

Отже, заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню на користь позивача, становить 125504,93 грн. (1588,67 грн. х 79 р. д.).

Відповідно до п.п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Розмір заробітної плати за один місяць складає 32567,74 грн. (середня кількість відпрацьованих у грудні 2020 року, січні 2021 року днів - 20,5 (41 : 2); середньоденна заробітна плата 1588,67 грн.; 20,5 х 1588,67 грн. = 32567,74 грн.).

Відтак, рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення та державної служби Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09 лютого 2021 року та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі стягнення за один місяць у розмірі 32567,74 грн. підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Оцінивши докази, які є у справі, враховуючи те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності свого рішення, суд дійшов до висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 242-246, 250, 255 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м.Одеса, вул.Люстдорфска дорога, 9, ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03.02.2021 р. № 25 о/с "Про особовий склад" в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, 08 лютого 2021 року, з припиненням державної служби.

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на посаді начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09 лютого 2021 року.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м.Одеса, вул.Люстдорфска дорога, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 лютого 2021 року по 02 червня 2021 року включно у сумі 125504 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот чотири) грн. 93 коп. з відрахуванням податків та зборів.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) на посаді начальника управління - головного бухгалтера управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 09 лютого 2021 року.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (65017, м.Одеса, вул.Люстдорфска дорога, 9, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 32567 (тридцять дві тисячі п`ятсот шістдесят міс) грн. 74 коп. з відрахуванням податків та зборів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до пп.15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 10 червня 2021 р.

Суддя О.І. Бездрабко

кат. 0