Справа № 380/9101/21
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9101/21
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08 червня 2021 року м. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Карп`як Оксана Орестівна розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Моршинської міської ради Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Виконкому Моршинської міської ради (вул.. І. Франка, 15, м. Моршин, 82482; ) в якому просить суд:

1) визнати рішення Виконкому Моршинської Міської Ради від 09.12.2020р.-протиправним та незаконним;

2) скасувати рішення Виконкому Моршинської Міської Ради від 09.12.2020р.;

3) визнати п.27 Тимчасового порядку видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло, затвердженого Рішенням Виконкому Моршинської Міської ради від 29.08.2013. незаконним та скасувати, як такий, що не відповідає за змістом п.25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян Міністерства з питань житлово-комунального господарства України(наказ №396 від 16.12.2009року і зареєстровано від 29.01.2010року,реєстраційний № 109/17404,зі змінами від 02.03.2015року - наказ №42 і від 10.05.2018року - наказ №114 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства).

4) стягнути з відповідача Виконкому Моршинської Міської Ради моральну шкоду у розмірі 200 тис.грн.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" указав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Згідно із частиною другою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовим спором відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 КАС України є спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Вирішуючи питання про віднесення спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, з врахуванням наведених вище норм КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (дана позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року).

До юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб`єкта владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватися відповідним суб`єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи.

Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №802/1792/17-а, від 04.04.2018 у справі № 826/11640/16, 465/7909/15-а, від 10.05.2018 у справі №826/81/15.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.04.2018 № 826/11640/16 суд вказав, що правовідносини, виникнення яких зумовлено незгодою позивача із видачею іншому рівноправному суб`єкту господарювання відповідного правовстановлюючого документа, не можна охарактеризувати як відносини влади і підпорядкування у розумінні КАС України, такі відносини не містять публічно-правової складової, а мають виключно приватноправовий характер, позаяк оскарження свідоцтва про право власності на нерухоме майно може вплинути саме на майнові права особи, якій це майно належить.

У зв`язку з наведеним, ВП ВС визнала правомірним висновок місцевого адміністративного суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Приватноправовими згідно з позицією ВП ВС є і спори, розглянуті у межах справи № 910/14669/17, порушеної за позовом про визнання недійсним дубліката свідоцтва про право власності, та справи № 396/2550/17, в якій позивач оскаржив реєстраційні дії щодо державної реєстрації обтяжень прав і свідоцтво про право власності. З матеріалів позовної заяви судом встановлено, що оскаржуване позивачем рішення від 09.12.2020 є рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради від 09.12.2020 № 127 "Про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_2 ", тобто третьої особи.

За таких обставин, враховуючи зміст позовних вимог, заявлені позивачем ОСОБА_1 вимоги щодо: - визнання рішення виконавчого комітету Моршинської міської ради від 09.12.2020 № 127 "Про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_2 " протиправним, скасувати рішення Виконкому Моршинської Міської Ради від 09.12.2020р. ;не є публічно-правовими і розгляд таких не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Одночасно з вимогами цивільно-правового характеру, що зазначені вище, позивачем в позовній заяві об`єднано вимогу публічно-правового характеру: - визнати п.27 Тимчасового порядку видачі дубліката свідоцтва про право власності на житло, затвердженого Рішенням Виконкому Моршинської Міської ради від 29.08.2013. незаконним та скасувати, як такий, що не відповідає за змістом п.25 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян Міністерства з питань житлово-комунального господарства України(наказ №396 від 16.12.2009року і зареєстровано від 29.01.2010року,реєстраційний № 109/17404,зі змінами від 02.03.2015року - наказ №42 і від 10.05.2018року - наказ №114 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства).

Відповідно до частини 1 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Відповідно до частини першої статті 172 Кодексу адміністративного судочинства України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Однак відповідно до частини четвертої цієї статті не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

При цьому враховується також аналогічна позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 9901/40/19 Провадження № 11-106заі19, Справа № 9901/8/19 Провадження № 11-52заі19, та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладену в ухвалі від 22.07.2019р. справа №9901/382/19 адміністративне провадження №П/9901/382/19, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 квітня 2020 року Справа № 9901/553/19 Провадження № 11-1204заі19, Постанові Великої Палати Верховного Суду16 вересня 2020 року Справа № 9901/134/20 Провадження № 11-176заі20.

Оскільки позивач об`єднав в одне провадження кілька вимог, що підсудні різним судам в порядку різного судочинства, і немає законних підстав для їхнього роз`єднання в окремі провадження таким чином, щоб після роз`єднання Львівський окружний адміністративний суд як суд першої інстанції міг розглядати у самостійному провадженні заявлені позовні вимоги, позовна заява підлягає поверненню позивачеві відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 169, 172, 241, 243, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Виконкому Моршинської міської ради про скасування рішення Моршинської міської ради, визнання протиправними дій, стягнення моральної шкоди, - повернути позивачеві.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції через Львівський окружний адміністративний суд у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна