Справа № 480/8494/20
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 р. Справа № 480/8494/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2021, головуючий суддя І інстанції: Є.Д. Кравченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 25.02.21 по справі № 480/8494/20

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області

про стягнення компенсаційних виплат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, в якій просив суд:

- визнати дії Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області незаконними;

- зобов`язати Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області відновити соціальний захист позивача в повному обсязі;

- стягнути на користь позивача суми компенсаційних виплат на харчування з 01.01.2018 по сьогоднішній день в розмірі 14320,80 грн.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками Ницахської сільської ради Тростянецького району Сумської області від 26.09.2017 №189, від 15.06.2018 №41-02-22, від 12.12.2018 № 97-02-22. На думку позивача, ці факти дають йому право на соціальний захист в управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної адміністрації Сумської області згідно Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Зокрема згідно п. 14 ст. 20 вказаного закону позивач має право на компенсацію 50% вартості продуктів харчування за медичними нормами. Відповідно до п. 9 постанови КМУ від 20.09.2005 № 936 затверджено розмір грошової компенсації вартості продуктів харчування 1 категорії осіб, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи на 2018 рік у розмірі 397,80 гривень на місяць для жителів Сумської області. Ці виплати відповідач здійснював позивачу до 31.12.2017. В подальшому соціальні виплати було припинено у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 фактично не проживає в с. Ницаха. Такі дії відповідача позивач вважає протиправними, оскільки Департамент соціального захисту населення України в Сумській області зобов`язаний здійснювати соціальний захист громадян України, а не видавати довідки про фактичне проживання і не має права визначати, де позивач повинен проживати і користуватися правом на соціальний захист, тому, що це не входить до його компетенції.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про стягнення компенсаційних виплат відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, позивач в апеляційній скарзі зазначає, що соціальний захист управління Соціального захисту населення Тростянецького району Сумської області (далі УСЗН) з 13.06.2016 по 31.12.2017 р здійснювали і виплачували позивачу компенсаційні виплати на харчування за фактичним місцем проживання без довідки ВПО.

Позивач зауважує, що довідка ВПО, яку вимагає УСЗН є лише формальністю і не має ніякого значення для здійснення соціального захисту.

З 14.07.2016 р. довідку ВПО від 20.11.2014 року УСЗН скасував як непотрібну для здійснення соціального захисту тому, що була сформована особиста справа позивача в паперовому вигляді.

Крім того, позивач зазначає, що відмовився від допомоги передбаченої для громадян з довідкою ВПО, і тому що законодавством про соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи довідка ВПО непередбачена.

Позивач вважає, що всі необхідні документи для оформлення моєї особової справи надав в УСЗН. На думку позивача, довідку-атестат УСЗГ витребовивати, або звідки немає необхідності, оскільки у відповідача вже сформована особиста справа позивача в паперовому вигляді.

Відповідач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії (а.с. 19).

З 20 листопада 2014 року по 13 липня 2016 року ОСОБА_1 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, що підтверджується довідкою від 20.11.2014 № 5916/00000252 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції та поданням від 13.06.2016 про скасування дії довідки (а.с. 39, 40).

06 грудня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області із заявою про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, а саме про компенсаційні виплати та допомоги громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи - щорічну допомогу на оздоровлення та компенсацію 50 (25) процентів вартості продуктів харчування за медичними (фізіологічними) нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, громадянам, які віднесені до категорії 1 та 2, в якій зазначив, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , та, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 37).

На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 за місцем його фактичного місця проживання відповідачем було призначено компенсаційні виплати.

21.09.2017 ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області із заявою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в якій зазначив своє фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 (а.с. 59-61).

На підставі вказаної заяви Управлінням соціального захисту населення Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області Тітарева С.М. взято на облік як внутрішньо переміщену особу та видано довідку від 21.09.2017 № 000339145 (а.с. 63).

31 січня 2018 року Ницахська сільська рада листом №57-02-14 повідомила Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, що ОСОБА_1 перебував певний час на території Ницахської сільської ради в помешканні ОСОБА_2 , та на даний час не проживає за його адресою (а.с. 43).

На підставі вищезазначеного листа Ницахської сільської ради компенсаційні виплати ОСОБА_1 як громадянину, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії Управлінням соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області були припинені з 01.01.2018, про що він був повідомлений листом від 05.02.2018 № 06-24/374 (а.с. 5).

15.06.2018 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відновити його соціальний захист (а.с. 44), та додав довідку Ницахської сільської ради від 15.06.2018 № 41-02-22, згідно якої ОСОБА_1 на даний час фактично проживає в домогосподарстві ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 45).

Листом від 13.07.2018 № 06-24/1862 Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області повідомило позивача, що йому було проведено виплати згідно електронної справи на підставі копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи по 14.07.2016 року (14 липня 2016 скасовану дію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20 листопада 2014 року), на даний час інформації про нову довідку не має. Відповідно до п. 9.3 наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19.09.2006 № 345 «Про затвердження Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги» управління веде окремий облік одержувачів, яким призначена допомога, на основі електронної справи і тримає на контролі до витребування Довідки-атестата щодо останнього періоду призначення та виплати допомоги (за місцем реєстрації згідно паспорту). На даний час даних документів отримати не має можливості, тому виплати проводити просто як за фактичним місцем проживання не має підстав. Для вирішення питання щодо проведення виплат рекомендовано зареєструватись в Тростянецькому районі або надати копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`явити оригінал такої довідки (а.с. 9).

13.12.2018 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою, в якій просив відновити його соціальний захист (а.с. 10), та додав довідку Ницахської сільської ради від 12.12.2018 № 97-02-22, згідно якої ОСОБА_1 на даний час фактично проживає в домогосподарстві ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 11).

Листом від 11.01.2019 № 06-24/96 Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області повідомило ОСОБА_1 , що для проведення виплат в УСЗН Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області йому необхідно перебувати на обліку як внутрішньо переміщена особа, так як місце його реєстрації за даними паспорту: АДРЕСА_2 , або бути зареєстрованим на території Тростянецького району. Таким чином, запропоновано для отримання компенсацій звернутися до управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області для постановки на облік як внутрішньо переміщена особа (а.с. 13).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , та позивач має право отримувати соціальні виплати за вказаним місцем проживання, тобто в Управлінні соціального захисту населення Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області, а не в Управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області. Отже, у відповідача відсутні підстави виплачувати ОСОБА_1 з 01.01.2018 по день звернення до суду компенсацію вартості продуктів харчування, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

Зокрема, відповідно ч.ч. 1, 3 до статті 7 цього Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження соціальних виплат та пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно з п. 6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі - Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами п. 7.1 Порядку №509 у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 зазначеного Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105-XIV) страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Водночас колегія суддів зазначає, що скасування довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи не є передбаченою законом підставою для припинення соціальних виплат, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання утримання позивачем.

У цьому випадку наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від неї на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо соціального страхування (пенсійного забезпечення), зокрема ідентифікації особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена без законних на те підстав.

Зазначена правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, залишеному без змін Постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав для припинення позивачу соціальних виплат. Скасування довідки про взяття на облік як особи, переміщеної з тимчасово окупованої території не є підставою для припинення соціальних виплат.

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 22.10.2020 у справі № 185/3733/17 (2-а/185/7/18).

З огляду на наведене, відповідачем порушено вимоги статті 19 Конституції України та статті 46 Закону №1105-XIV, оскільки з січня 2018 року позивачу припинено соціальні виплати за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Щодо доводів відповідача про неможливість проведення страхових виплат позивачу, у зв`язку із перебуванням особової справи в Управлінні соціального захисту населення Ясинуватської районної державної адміністрації Донецької області, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону 1105-XIV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 року №27 затверджено Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб (далі - Порядок №27).

Відповідно до п. 3.2. Порядку № 27 у випадку відсутності у внутрішньо переміщеної особи оригіналу справи про страхові виплати, робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення за фактичним місцем проживання (перебування) одержує відомості з інформаційно-аналітичної системи Фонду про розмір щомісячних страхових виплат для продовження страхових виплат.

Такий самий механізм продовження страхових виплат діє і для осіб, які отримували ці виплати в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, що знаходилися на території, де органи державної влади не здійснюють свої повноваження або на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, а постійно проживають на території України, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. У цьому випадку замість довідки про взяття на облік потерпілий надає копію сторінки паспорта, що містить відомості про місце проживання, з одночасним пред`явленням оригіналу.

Отже, Порядок № 27 визначає процедуру отримання уповноваженим органом з інформаційно - аналітичної системи Фонду відомостей, необхідних для проведення таких виплат, а тому колегія суддів відхиляє доводи відповідача про неможливість проведення страхових виплат позивачу, у зв`язку з відсутністю особової справи у відповідача.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що рішення про припинення позивачу соціальних виплат Управлінням не приймалось. В якості підстави для припинення страхових виплат позивачу відповідач посилається на лист від 13.07.2018 № 06-24/1862 Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, в якому зазначено, що для проведення виплат в УСЗН Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області йому необхідно перебувати на обліку як внутрішньо переміщена особа, так як місце його реєстрації за даними паспорту: АДРЕСА_2 , або бути зареєстрованим на території Тростянецького району. Таким чином, запропоновано для отримання компенсацій надати копію довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщена особа та пред`явити оригінал такої довідки (а.с. 9).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц зазначено, що відсутність довідки про взяття на облік позивача як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району антитерористичної операції, не може бути підставою для невиплати коштів, які належать особі згідно з законом. Зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України або підставою для їх обмеження.

Таким чином, держава зобов`язана гарантувати громадянам право на соціальний захист, а обмеження цього права можливо лише на підставі законів, що приймаються Верховною Радою України.

Отже, колегія суддів вказує на те, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються лише у випадках, прямо передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а не на підставі постанови Кабінету Міністрів України.

За змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача суми компенсаційних виплат на харчування з 01.01.2018 по сьогоднішній день в розмірі 14320,80 грн., колегія суддів зазначає наступне.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На переконання суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

За визначенням статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За змістом частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що для належного захисту порушених прав позивача, необхідно визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням військових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з січня 2018 року.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог, зробив передчасні висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 року по справі № 480/8494/20, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25.02.2021 по справі № 480/8494/20 - скасувати.

Прийняти постанову якою адміністративний ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про стягнення компенсаційних виплат задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Тростянецькому районі Сумської області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності 3 групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням військових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з січня 2018 року.

В іншій частині вимог позов залишено без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко О.М. Мінаєва