Справа № 826/20862/14
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Ганечко О.М.,

за участю секретаря Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 у справі за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Енвіжн-Україна» до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби - Центрального офісу з обслуговування великих платників про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

ПрАТ «Енвіжн-Україна» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27.10.2014 № та № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 позов ПрАТ «Енвіжн-Україна» задоволено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 змінено, а саме: виключено четвертий абзац її резолютивної частини, а в іншій частині залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 27.04.2016 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2015 скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016, в задоволенні позову ПрАТ «Енвіжн-Україна» відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.08.2017 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30.11.2016 скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки при вирішенні спору судами не досліджено самої суті послуг, які відображені в актах наданих послуг.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.04.2019 позов задоволено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17.02.2021 касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Енвіжн-Україна» задоволено частково; постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2019 зазначив, що суд апеляційної інстанції повинен був дослідити чи є по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000060 від 07.02.2014, в рамках якого директор ТОВ «Бізнес-Оск» ОСОБА_1 , директор ТОВ «Інвестпромгруп» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як роботодавець директора ТОВ «Промремторг-12» ОСОБА_4 повідомили про непричетність посадових осіб вказаних товариств до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності, судові рішення або рішення правоохоронних органів відносно посадових осіб контрагентів позивача, які безпосередньо підписували первинні документи за наведеними господарськими операціями та чи охоплені цими матеріалами досудового розслідування або рішеннями періоди здійснення господарських операцій позивача з контрагентами. Також, поза увагою суду залишились наявні в матеріалах справи нотаріально засвідчені заяви гр. ОСОБА_1 (директора ТОВ «Бізнес-Оск»), гр. ОСОБА_2 (директора ТОВ «Інвестпромгруп») та гр. ОСОБА_4 (директора ТОВ «Промремторг-12»), якими останні підтвердили участь протягом 2013 року у здійсненні фінансово-господарської діяльності очолюваних ними підприємств та укладання угод на постачання товарів, робіт та послуг із ПАТ «Енвіжн-Україна». Отже, враховуючи, що вказані документи та обставини не досліджені, не оцінені судом апеляційної інстанції, а зміст та правові наслідки цих документів не встановлені, Верховний Суд не може визнати законною і обґрунтованою постанову суду апеляційної інстанції, оскільки останню ухвалено без повного та всебічного з`ясування обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги і заперечення, що унеможливило встановлення фактичних обставин.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підставі постанови Головного слідчого управління МВС України від 01 серпня 2014 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати до державного бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства по взаємовідносинах з ТОВ «Бізнес-Оск», ТОВ «Івестпромгруп», ПП «Оргспецсервіс», ТОВ «Промремторг-12» за період з 01 січня 2013 року по 20 березня 2014 року, за результатами якої складено акт від 14 жовтня 2014 року № 1176/28-10-39-20/19494134 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пп. 139.1.9. п. 139.1. ст. 139, п. 138.4. ст.138 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток підприємства за 2013 рік на 3 609 530, 00 грн; п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на 7 334 092, 12 грн.

27.10.2014 на підставі вищеозначеного акта перевірки контролюючим органом були винесені податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 7 418 040, 00 грн. і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1 854 510, 00 грн.;

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств на 3 609 530, 00 грн і застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 902 383, 00 грн.

Позивач вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що викладені в акті перевірки висновки податкового органу є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинами справи, а тому винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення є безпідставними, неправомірними та підлягають скасуванню.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є обґрунтованими, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в травні-липні 2013 року між ПрАТ «Сітронікс інформаційні технології Україна» (перейменоване згодом на ПрАТ «Енвіжн-Україна»), як замовником, і ПП «Оргспецсервіс», ТОВ «Бізнес-Оск», ТОВ «Інвестпромгруп», і ТОВ «Промремторг-12», - як виконавцями, були укладені однотипні договори щодо надання платних послуг, а саме:

- договір № 00105-1 від 01.05.2013 з ПП «Оргспецсервіс», предметом якого визначено технічну підтримку та забезпечення працездатності мереж на базі обладнання СІSCO DWDM та IP/MPLS за четвертий обліковий період, фаза 1 (надалі - послуги), включаючи проведення випробувань комплексу та його експлуатації. Результатом наданих послуг є надання послуги по технічній підтримці та забезпеченню працездатності мереж. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 2 897 752,13 грн. (в т.ч. ПДВ - 482 958,69 грн.).;

- договір № 0105-1 від 01.05.2013 з ПП «Оргспецсервіс», предметом якого визначено технічну підтримку та забезпечення працездатності мереж на базі обладнання СІSCO DWDM та IP/MPLS за третій обліковий період фаза 1 (надалі - послуги), включаючи інформаційно-консультаційні послуги стосовно методології розгортання мережевого рішення, питання розробки HLD ( High Level Design ) та (Low Level Design). Результатом наданих послуг є надання послуги по технічній підтримці та забезпеченню працездатності мереж. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 2 897 752,13 грн. (в т.ч. ПДВ - 482 958,69 грн.);

- договір № 31005-01 від 01.05.2013 з ПП «Оргспецсервіс», предметом якого визначено технічну підтримку та забезпечення працездатності мереж на базі обладнання СІSCO DWDM та IP/MPLS за третій обліковий період фаза 2 (надалі - послуги), включаючи інформаційно-консультаційні послуги стосовно методології розгортання мережевого рішення, питання розробки HLD ( High Level Design ) та (Low Level Design). Результатом наданих послуг є надання послуги по технічній підтримці та забезпеченню працездатності мереж. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 2 897 752,13 грн. (в т.ч. ПДВ - 482 958,69 грн.);

- договір № 3105-001 від 01.05.2013 з ПП «Оргспецсервіс», предметом якого визначено технічну підтримку та забезпечення працездатності мереж на базі обладнання СІSCO DWDM та IP/MPLS за четвертий обліковий період, фаза 2 (надалі - послуги), включаючи проведення випробувань комплексу та його експлуатації. Результатом наданих послуг є надання послуги по технічній підтримці та забезпеченню працездатності мереж. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 2 897 752,13 грн. (в т.ч. ПДВ - 482 958,69 грн.);

- договір № 3105-2 від 31.05.2013 з ПП «Оргспецсервіс», згідно якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з розробки, тестування, впровадження, надання технічної та сервісної підтримки обладнання та інформаційно-консультаційні послуги. Результатом наданих послуг є надання послуги з розробки, тестування, впровадження, надання технічної та сервісної підтримки обладнання та інформаційно-консультаційних послуг. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 3 390 751,48 грн. (в т.ч. ПДВ - 565 125,24 грн.). В додатках №№ 1 - 5 до цього договору наведений перелік та вартість послуг;

- договір № 10-07/13 від 10.07.2013 з ТОВ «Промремторг-12», згідно якого виконавець зобов`язується надати для замовника послуги з розробки детальної архітектури системи фінансового менеджменту. Результатом наданих послуг є надання послуг з розробки детальної архітектури системи фінансового менеджменту. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 4 283 820 грн. (в т.ч. ПДВ - 713 970 грн.);

- договір № 15-07/13 від 15.07.2013 з ТОВ «Промремторг-12», згідно якого виконавець зобов`язується надати для замовника послуги з розробки плану інтеграції апаратного забезпечення, що поставляється до ІТ інфраструктури замовника (включаючи план міграції ІТ сервісів до нових версій). Результатом наданих послуг є надання послуг з розробки плану інтеграції апаратного забезпечення, що поставляється до ІТ інфраструктури замовника (включаючи план міграції ІТ сервісів до нових версій). Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 3 807 840 грн. (в т.ч. ПДВ - 634 640 грн.);

- договір № MTS384 від 01.07.2013 з ТОВ «Інвестпромгруп», згідно якого виконавець зобов`язується надати для замовника послуги із забезпечення надання технічної підтримки для конвергентної системи попередньої обробки подій абонентів « Mediation Solution » за період з 01.07.2013 по 31.12.2013. Результатом наданих послуг є надання послуг із забезпечення надання технічної підтримки для конвергентної системи попередньої обробки подій абонентів « Mediation Solution » за період з 01.07.2013 по 31.12.2013. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 4 007 429,16 грн. (в т.ч. ПДВ - 667 904,86 грн.);

- договір № MTS385 від 02.07.2013 з ТОВ «Інвестпромгруп», згідно якого виконавець зобов`язується надати для замовника послуги із забезпечення інтеграції PCEF. Результатом наданих послуг є надання послуг із забезпечення інтеграції PCEF . Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 2 910 000 грн. (в т.ч. ПДВ - 485 000 грн.);

- договір № 24-06/13 від 24.06.2013 з ТОВ «Бізнес-Оск», згідно якого виконавець зобов`язується надати для замовника послуги з розробки технічного завдання на функціонування програмних засобів для системи контролю дорожнього руху. Результатом наданих послуг є надання послуг з розробки технічного завдання на функціонування програмних засобів для системи контролю дорожнього руху. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 8 091 660 грн. (в т.ч. ПДВ - 1 348 610 грн.);

- договір № 01-07/13 від 01.07.2013 з ТОВ «Бізнес-Оск», згідно якого виконавець зобов`язується надати для замовника послуги з розробки технічних вимог до апаратних засобів систем контролю дорожнього руху. Результатом наданих послуг є надання послуг з розробки технічних вимог до апаратних засобів систем контролю дорожнього руху. Строк надання послуг за договором - до 31.12.2013. Договірна ціна - 6 425 730 грн. (в т.ч. ПДВ - 1 070 995 грн.).

На підтвердження правомірності формування сум витрат і податкового кредиту за вказаними договорами позивач додав до матеріалів позову копії актів виконаних робіт по господарських операціях з ПП «Оргспецсервіс», ТОВ «Промремторг-12», ТОВ «Інвестпромгруп» та ТОВ «Бізнес-Оск».

Додатково на підтвердження наведених обставин позивач подав до суду копії наступних документів: податкових накладних та актів № 1 від 27.06.2013, № 2 від 27.06.2013, № 3 від 27.06.2013, № 4 від 27.06.2013, № 5 від 27.06.2013, складених до договору № 03/06-02 від 03.06.2013, укладеного з замовником ТОВ «ІТ-Інфраструктура»; договору № 03/06-01 надання послуг від 03.06.2013, укладений між позивачем (як виконавцем) і ТОВ «Є.НОТ» (як замовником), податкових накладних, актів № 1 від 27.06.2013, № 2 від 27.06.2013, № 3 від 27.06.2013, № 4 від 27.06.2013 про надання послуг згідно специфікації, зазначеної у додатках №№ 1, 2, 3, 4 до договору № 03/06-01 від 03.06.2013; договору № Т792Т2831 від 30.05.2013, укладеного між позивачем (як виконавцем) і ПАТ «МТС Україна» (як замовником), предметом якого є надання послуг з технічної підтримки для конвергентної системи попередньої обробки подій абонентів « Mediation Solution » та додаткових послуг, з додатками та додатковими угодами до нього; договору № Т792Т2827 від 12.08.2013, укладений між позивачем (як виконавцем) і ПАТ «МТС Україна» (як замовником), предметом якого є постановка та введення в експлуатацію програмно-апаратного комплексу «GPRS and CDMA Enhancement», а також податкових накладних, актів приймання-передачі наданих послуг від 17.07.2014, від 30.09.2013, від 18.12.2013 та від 31.12.2013.

Відповідно до підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в статті 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно з пунктом 138.1 статті 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Нормою підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Зокрема, згідно з підпунктами 138.8, 138.4 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат (вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат); прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно абзацу першого пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із наведеного нормативного регулювання випливає, що витрати позивача, понесені у зв`язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується (дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що наведена в його постанові від 14.03.2017 № 21-1513а16 (справа № 826/20366/13-а)).

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.

Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, а отже доведено факт реального виконання умов договорів, що надає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з зазначеними вище контрагентами, що вірно було встановлено судом першої інстанції та зауважено Верховним Судом в своїй постанові від 17.02.2021 у цій справі.

При цьому, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 818/806/16.

Щодо посилань апелянта на матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000060 від 07.02.2014, в рамках якого директор ТОВ «Бізнес-Оск» ОСОБА_1 , директор ТОВ «Інвестпромгруп» ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як роботодавець директора ТОВ «Промремторг-12» ОСОБА_4 повідомили про непричетність посадових осіб вказаних товариств до реєстрації та ведення фінансово-господарської діяльності, а також на матеріали інших досудових розслідувань, то колегія суддів зазначає, що матеріали досудових розслідувань по кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом - вироком суду.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 822/1815/17.

Також, посилання апелянта на протоколи допиту свідків у кримінальному провадженні № 0000060 від 07.02.2014 колегія суддів не бере до уваги, оскільки до винесення вироку в рамках кримінального провадження протокол допиту під час досудового розслідування чи інші матеріали досудового розслідування, а також ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення окремих слідчих дій, не можуть вважатись належним доказом в адміністративному судочинстві. Тобто, доказове значення в адміністративному процесі може мати виключно вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

В той же час, відповідачем не надано суду апеляційної інстанції відповідного вироку в межах кримінального провадження № 0000060 від 07.02.2014 та/або інших кримінальних проваджень.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про протиправність прийняття Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 27.10.2014 № та № та наявність підстав для їх скасування, а також задоволення позову.

Щодо нотаріально засвідчених заяв гр. ОСОБА_1 (директора ТОВ «Бізнес-Оск»), гр. ОСОБА_2 (директора ТОВ «Інвестпромгруп») та гр. ОСОБА_4 (директора ТОВ «Промремторг-12»), в яких останні підтвердили участь протягом 2013 року у здійсненні фінансово-господарської діяльності очолюваних ними підприємств та укладання угод на постачання товарів, робіт та послуг із ПАТ «Енвіжн-Україна», то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки нотаріус не може засвідчити того, що вказані особи могли або не могли здійснювати відповідну господарську діяльність із позивачем.

При цьому, інші аргументи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.04.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлений 07.06.2021.