Справа № 826/16397/18
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

08 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Кузьмишиної О.М., суддів: Костюк Л.О. та Пилипенко О.Є., розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України", за участю третьої особи - Ради адвокатів м. Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України", за участю третьої особи - Ради адвокатів м. Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

В апеляційній скарзі апелянтом зазначено, що оскаржуваним рішенням суд вирішив питання про права та обов`язки апелянта, зазначивши, що остання усупереч рішенню Ради адвокатів України від 11.06.2016 № 156 внесла відомості про адвоката до Єдиного реєстру адвокатів України, чим порушила приписи статті 57 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт акцентує увагу на тому, що остання є суб`єктом матеріально-правових відносин, щодо яких вирішений спір і судом до апелянта були застосовані незаконні процесуальні обмеження.

На переконання апелянта, своїм рішенням суд першої інстанції створив не тільки для стороннього спостерігача уяву про неправомірність дій апелянта, але і виклав цей довід як основний при ухваленні оскаржуваного рішення.

Проте зміст апеляційної скарги та зазначені апелянтом аргументи жодним чином не вказують на наявність об`єктивних фактів та обставин, які так чи інакше зачіпають права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену, в тому числі, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року, справа № 800/574/17, відповідно до якої, право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Відповідно до частини першої статті 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, передумовою апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, є встановлення обставин, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. При цьому, на відміну від частини першої статті 5 КАС України, яка пов`язує право особи на звернення до адміністративного суду у тому числі із суб`єктивним критерієм, положення частини першої статті 293 КАС України крізь призму юридичної визначеності та сталості судового рішення гарантують особі право на апеляційне оскарження виключно у випадку, якщо така особа була учасником справи або суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

На переконання суду, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , а виключно надавалася оцінка правомірності бездіяльності розпорядника публічної інформації щодо невнесення до ЄДРАУ публічної інформації у формі відкритих даних та відомостей стосовно позивача.

Апелянтом не надано доказів, які б підтверджували порушення оскаржуваним рішенням його прав та інтересів та не вказано, яким чином скасування оскаржуваного рішення відновить його порушені права та інтереси (якщо такі мали місце).

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004 дав визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес», який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» має один і той же зміст.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

У даному випадку, як було зазначено вище, рішення суду першої інстанції стосується прав та обов`язків вичерпного кола осіб - ОСОБА_2 та Недержавної некомерційної професійної організації «Національна асоціація адвокатів України», а відтак, на думку суду апеляційної інстанції, не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Згідно частини другої статті 305 КАС України про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З урахуванням наведеного, з огляду на встановлену вище відсутність у ОСОБА_1 підстав для апеляційного оскарження рішення суду у даній справі, недостатність мотивів, наведених у підтвердження наявності таких підстав, суд приходить до висновку про необхідність закриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 248, 305, 321, 325 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Недержавної некомерційної професійної організації "Національна асоціація адвокатів України", за участю третьої особи - Ради адвокатів м. Києва про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О.М.Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є. Пилипенко