Справа № 380/3681/20
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/3681/20
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

31 травня 2021 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої - судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Роздіна Ю.Н.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Меленя М.П.,

представника відповідача Кондрин І.В.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання провести перерахунок пенсії,-

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області , місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10 (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо проведення позивачу перерахунку пенсії за віком з врахуванням пільгового страхового стажу за період роботи на посаді техніка геолога структурно-картировочних партій № 6 і № 3 (робота в польових умовах цілий рік) Західної експедиції структурно пошукового буріння Оренбургського геологічного управління з 07.04.1975 по 14.11.1975, за період військової строкової служби з 15.11.1975 по 01.12.1977, за період роботи із шкідливими і важкими умовами праці на посадах помічника бурильника та бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, бурового майстра в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Західукргеологія» з 17.07.1980 по 25.10.1985, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, із врахуванням заробітної плати отриманої в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Західукргеологія» за період з липня 1980 року по жовтень 1985 року згідно довідки Стрийської нафтогазорозвідувальної експедиції від 21.12.2011 № 160;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести позивачу перерахунок пенсії за віком з врахуванням пільгового страхового стажу за період роботи на посаді техніка геолога структурно-картировочних партій № 6 і № 3 (робота в польових умовах цілий рік) Західної експедиції структурно пошукового буріння Оренбургського геологічного управління з 07.04.1975 по 14.11.1975, за період військової строкової служби з 15.11.1975 по 01.12.1977, за період роботи із шкідливими і важкими умовами праці на посадах помічника бурильника та бурильника експлуатаційного і розвідувального буріння свердловин на нафту і газ, бурового майстра в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Західукргеологія» з 17.07.1980 по 25.10.1985, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР № 1173 від 22.08.1956, із врахуванням заробітної плати отриманої в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «Західукргеологія» за період з липня 1980 року по жовтень 1985 року згідно довідки Стрийської нафтогазорозвідувальної експедиції від 21.12.2011 №160;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ з 21.08.2011.

Ухвалою від 05.06.2020 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Ухвалою від 15.03.2021 суд витребував докази від відповідача.

Позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду. Така заява обґрунтована тим, що у червні 2019 року позивач вперше ознайомився з матеріалами пенсійної справи. Позивач вказав на те, що у матеріалах його пенсійної справи були відсутні документи, оригінали яких він подавав до Управління Пенсійного фонду України в Сколівському районі Львівської області. Позивач вважає, що строк звернення до суду із позовом про перерахунок пенсії, не проведений з вини Пенсійного фонду України, є необмеженим.

У підготовчому засіданні позивач та його представник заяву підтримали та просили суд її задовольнити.

У підготовчому засіданні представник відповідача проти заяви позивача про поновлення строку звернення до суду заперечила та просила суд відмовити у її задоволенні.

Суд при розгляді заяви позивача про поновлення строку звернення до суду виходив з такого.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого вказаним Кодексом або іншими законами.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд встановив, що позивач у 2011 році звертався до відповідача із заявою щодо призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 17.10.2011 № 6706/03-16 відповідач повідомив позивача про те, що Комісія з питань призначення пенсії прийняла рішення про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідно пільгового стажу - 12 років 6 місяців.

12.12.2011 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо підтвердження стажу роботи на пільгових умовах.

Рішенням Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.05.2012 № 21/03-38 позивачу відмовлено у підтвердженні періоду роботи на пільгових умовах за Списком №2 в якості бурильника, помічника бурильника з 16.07.1980 по 15.05.1985 в Українській нафтогазорозвідувальній експедиції глибокого буріння об`єднання «ЗахідУкргеологія». Про вказане рішення відповідач повідомив позивача листом від 31.05.2012 № 4521/03-50.

У подальшому, як встановив суд, позивачу з 21.08.2012 призначено пенсію за віком відповідно до частини другої розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зі зниженням пенсійного віку за Списком №2, згідно з поданої ним заяви про призначення пенсії від 20,08.2012 та уточнюючих довідок про підтвердження стажу роботи на пільгових умовах та за вислугу років Стрийської нафтогазорозвідувальної експедиції за період з 14.11.1978 по 16.07.1980, з 26.10.1985 по 27.06.1991 та Львівської дирекції залізничних перевезень з 01.07.1991 по 30.07.1993, з 10.08.1993 по 09.05.1994.

Суд зауважує, що позивач не заперечив проти отримання листа від 17.10.2011 №6706/03-16 та рішення від 29.05.2012 № 21/03-38.

Суд критично оцінює та відхиляє посилання позивача та його представника на те, що лист від 17.10.2011 № 6706/03-16 та рішення від 29.05.2012 № 21/03-38 не є актами індивідуальної дії та не відповідають встановленій законом формі, оскільки форма відмови пенсійного органу у призначенні пенсії не впливає на початок відліку строку звернення до суду.

Вказаний лист та рішення відповідача, якими позивачу відмовлено у зарахуванні стажу роботи до пільгового та у призначенні пенсії на пільгових умовах безпосередньо впливають на права та інтереси позивача.

Відтак суд вважає, що з настанням цих обставин позивач дізнався про порушення свого права, а тому саме з отримання вказаних листа та рішення потрібно обчислювати строк звернення до суду.

Щодо посилання позивача на те, що строк звернення до суду із позовом про перерахунок пенсії, не проведений з вини Пенсійного фонду України, є необмеженим, суд вказує таке.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» нараховані суми пенсії, не затребувані пенсіонером своєчасно, виплачуються за минулий час не більш як за 3 роки перед зверненням за одержанням пенсії. Суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з вказаним Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів ПФУ та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Відповідно до статті 55 вказаного Закону України нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу ПФУ, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини ПФУ.

Отже, норми статті 87 Закону України Закону України «Про пенсійне забезпечення», статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і статей 51, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (щодо необмеження будь-яким строком невиплаченої пенсіонерові суми пенсії) підлягають застосуванню у справах за позовами про оскарження бездіяльності, дій та/або рішень суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку пенсійних виплат виключно за наявності таких умов:

1) ці суми мають бути нараховані пенсійним органом;

2) ці суми мають бути не виплаченими саме з вини держави в особі пенсійного органу.

Суд при розгляді справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у спірних правовідносинах позивач просить призначити з 21.08.2011, а не перерахувати, пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до вимог пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ.

Таким чином, строк звернення до суду із такими позовними вимогами є обмеженим.

Крім цього, суд не бере до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 19.03.2019 у справі №806/1952/18, оскільки у цій справі вирішувалось питання строку звернення до суду із позовними вимогами про проведення перерахунку пенсії та індексації пенсії за період з 01.08.2009 по 28.02.2018, а не призначення пенсії.

Таким чином, суд вважає, що позивач звернувшись до суду 14.05.2020 пропустив шестимісячний строк звернення до суду, встановлений в абзаці першому частини другої статті 122 КАС України.

Суд зазначає, що позивач не надав доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду більш як на вісім років з дати, коли він дізнався про порушення свого права.

Суд при розгляді питання строку звернення до суду також враховує і те, що одним з визначальних критеріїв для прийняття рішення про недопуск особи до правосуддя та залишення позовної заяви без розгляду, зокрема, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, з обов`язковим врахуванням того, що одним з основних елементів принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 №13-рп/2011).

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані («Affaire prez de Rada Cavanilles c. Espagne», заява №116/1997/900/1112).

У справі «Дія 97» проти України» (заява № 19164/04, пункт 47) суд також постановляв, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (рішення у справах: «Каньєте де Хоньї проти Іспанії» («Kanye de Honji v. Spain») заява № 55782/00, пункт 36; «Гору проти Греції» (№ 3) («Gorou v. Greece» (no. 3), заява №21845/03, пункт 27; «Михолапа проти Латвії» («Miholapa v. Latvia»), заява № 61655/00, пункт 24 та «Андрєєва проти Латвії» («Andrejeva v. Latvia»), заява № 55707/00, пункт 99).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи («Ilhan v. Turkey», заява № 22277/93).

Відтак, з метою забезпечення принципу правової визначеності та запобігання порушенню принципу верховенства права суди повинні досліджувати дотримання строку звернення до суду, причини його пропуску та послідовно застосовувати відповідні правові наслідки його спливу.

Одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).

У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов висновку, що строки позовної давності мають декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу («Stagno v. Belgium», заява № 1062/07). Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Наслідки пропуску строку звернення визначені у статті 123 КАС України, зокрема, в частині третій вказаної статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою, четвертою статті 123 вказаного Кодексу.

У зв`язку з тим, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, а тому заява про поновлення строку звернення до суду не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини п`ятої статті 240 КАС України судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись статтями 240, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання провести перерахунок пенсії, - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання провести перерахунок пенсії, - залишити без розгляду.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 7 червня 2021 року.

Суддя Мричко Н.І.