Справа № 380/4639/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/4639/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини із вимогами:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 784, внаслідок нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини в справах «Бурмич та інші проти України» (заяви № 46852/13 та інші) від 12.10.2017 року;

-зобов`язати відповідача вжити заходи, передбачені підпунктом 9 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та статтею 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року було зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Залізничному районі міста Львова нараховувати та виплачувати на користь ОСОБА_1 державну пенсію в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 серпня 2010 року, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та з врахуванням виплачених сум. У зв`язку з тривалим невиконанням вказаного судового рішення, позивач звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини, як в подальшому було приєднано до справи «Бурмич та інші проти України». Рішенням Європейського суду з прав людини в справі «Бурмич та інші проти України» від 12.10.2017 заяву ОСОБА_1 №73052/14 вилучено із реєстру справ Суду та вказано на те, що зазначена справа має розглядатись відповідно до зобов`язань, які випливають із пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів, спрямованих на координацію роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини звернувся до суду із означеним позовом.

Ухвалою судді від 31.03.2021 в справі було відкрито провадження в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

30.04.2021 року від представника відповідача на адресу суду засобами поштового зв`язку та електронною поштою надійшли аналогічні за змістом відзиви на позовну заяву. Представник відповідача вказує, що справа ОСОБА_1 за заявою № 73052/14 була приєднана до справи «Бурмич та інші проти України» (заява № 46852/13 та інші). 12.10.2017 Європейський суд ухвалив безпрецедентне рішення у справі «Бурмич та інші проти України» (заява № 46852/13 та інші), яке є рішенням про вилучення заяв з реєстру справ (strike out). У цьому рішенні Європейський суд постановив вилучити зі свого реєстру 12 148 заяв, які стосуються системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні та передати їх Комітету міністрів Ради Європи, який здійснюватиме подальший нагляд за їх виконанням в контексті вжиття заходів загального характеру в рамках виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009). Отже, рішення у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру справ (strike out) та у ньому мова йде про необхідність вжиття заходів загального характеру.

Відтак, як вказує представник відповідача, це рішення не може бути рішенням у розумінні Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, а тому а тому воно не підлягає встановленій цим Законом процедурі виконання та виключає настання обов`язків, визначених статтями цього ж Закону. У зв`язку з цим, зокрема, не було створено автентичного перекладу вказаного рішення Європейського суду з прав людини та державній виконавчій службі не було надіслано матеріалів для відкриття виконавчого провадження.

Окрім цього, представник відповідача зазначає, що 01.04.2020 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 258 «Про утворення Комісії з питань виконання рішень Європейського суду з прав людини» (зі змінами від 08.07.2020 № 657), одним із завдань якої є підготовка пропозиції щодо формування і реалізації державної політики стосовно подолання проблеми, констатованої Європейським судом у рішенні проти України, розроблення загальної стратегії, а також плану дій на її виконання. До складу Комісії входять представники всіх гілок влади - законодавчої, виконавчої і судової, а також правозахисних і міжнародних організацій. На виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2020 у справі № 826/5241/18 Уповноваженим підготовлено та листом від 16.10.2020 № 8400/5.2.2/4-20 надіслано до Кабінету Міністрів України подання, в якому, серед іншого, було повідомлено, що Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини здійснюється належна координація роботи, пов`язана з підготовкою матеріалів для виконання рішень Європейського суду у справах «Юрій Миколайович Іванов проти України» та «Бурмич та інші проти України». Одночасно з поданням на виконання згаданого рішення національного суду підготовлено та направлено до Верховного Суду аналітичний огляд рішення Європейського суду та до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів. З огляду на наведене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.04.2021 року було продовжено строк розгляду справи до шістдесяти днів з дня відкриття провадження.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме: визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова щодо незабезпечення ОСОБА_1 перерахунку раніше призначених державної та додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язано Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова провести перерахунок ОСОБА_1 раніше призначеної державної та додаткової пенсії, відповідно до Закону України №796-12 із змінами, внесеними Законом України №231-V, встановивши їх з жовтня 2006 року в розмірі державної пенсії не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, додаткова пенсія 50% мінімальної пенсії за віком.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року постанову Залізничного районного суду м. Львова від 20.06.2011 року у справі №2-а/589/11/1309 було скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 державної пенсії в розмірі шести мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. ст.50, 54, 67 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 01 серпня 2010 року.

04.11.2013 року Залізничним районним судом м. Львова було видано виконавчий лист №2-а/589/11 про зобов`язання боржника в особі Управління Пенсійного Фонду України у Залізничному районі м. Львова здійснити стягувачу ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії згідно постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2013 року.

У зв`язку із тривалим невиконанням вказаного судового рішення ОСОБА_1 06.11.2014 року звернувся із заявою до Європейського суду з прав людини.

За результатом розгляду заяви Європейський суд з прав людини листом від 27.11.2014 року повідомив позивача про те, що заяві присвоєно №73052/14.

Листом від 12.10.2017 року Європейський суд з прав людини повідомив позивача про те, що Суд вирішив приєднати заяву ОСОБА_1 до справи Бурмич та інші проти України (№46852/13 та ін.), відповідно до правила 42 параграфу 1 Регламенту Суду в поєднанні з правилом 71 параграфу 1. Він також вирішив вилучити усі об`єднані заяви з реєстру справ згідно зі статтею 37 параграфу 1 (с) Конвенції та передати їх до Комітету Міністрів Ради Європи з метою їх подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення по справі ОСОБА_2 проти України (№40450/04, 15 жовтня 2009 року).

Окрім цього, цим листом позивача інформовано, що 26.06.2017 року Велика Палата Європейського суду з прав людини прийняла рішення, в якому встановила, що заяви у зазначеній вище справі, а також заяви, вказані у додатках до рішення, в тому числі заява ОСОБА_1 , є частиною процедури виконання пілотного рішення по справі ОСОБА_3 проти України, №40450/04, 15 жовтня 2009 року). Зокрема, Суд вирішив, що відшкодування за системну проблему, встановлену в рішенні по справі Іванов, має бути надано ОСОБА_1 в рамках процедури виконання під наглядом Комітету Міністрів.

27.11.2020 року ОСОБА_1 звернувся із запитом на отримання публічної інформації до Міністерства юстиції України.

У відповідь на запит позивача Заступник Міністра Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини листом ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_1 , що рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру з метою їх розгляду в рамках загальних заходів, а подальше виконання рішення національного суду буде організовано органами державної виконавчої служби відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач, вважаючи бездіяльність відповідача щодо нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бурмич та інші проти України» звернувся до суду із вказаним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно частини 1 статті 46 Конвенції Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

Відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України регулюються Законом України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року (далі Закон №3477-IV).

Абзацом 6 статті 1 Закону № 3477-IV визначено, що рішення - а) остаточне рішення Європейського суду з прав людини у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; б) остаточне рішення Європейського суду з прав людини щодо справедливої сатисфакції у справі проти України; в) рішення Європейського суду з прав людини щодо дружнього врегулювання у справі проти України; г) рішення Європейського суду з прав людини про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Згідно абзацу 9 статті 1 Закону № 3477-IV в цьому законі термін «виконання Рішення», це: а) виплата Стягувачеві відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру; б) вжиття заходів загального характеру.

Статтею 2 Закону № 3477-IV передбачено, що Рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Порядок виконання державною виконавчою службою Рішення в частині виплати відшкодування встановлений статтями 7-9 Закону № 3477-IV.

Положенням про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 року № 784 (далі - Положення №784) визначено функції органу, відповідального за забезпечення представництва України в ЄСПЛ та виконання його рішень покладено на Міністерство юстиції України.

Відповідно до пункту 1 Положення № 784 Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою Міністерства юстиції, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини під час розгляду справ про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , а також інформування Комітету міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Суду.

Згідно з пунктом 4 Положення № 784 основними завданнями Уповноваженої особи є: 1) здійснення представництва України в Суді під час розгляду справ про порушення нею Конвенції, справ за заявами України стосовно порушення Конвенції іншими Договірними Сторонами, а також як третьої сторони під час розгляду справ за заявами громадян України або юридичних осіб - резидентів України проти інших Договірних Сторін; 2) координація роботи, пов`язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями; 3) підготовка і внесення на розгляд Суду необхідних матеріалів, участь у слуханні справ, які ним розглядаються; 4) інформування Комітету міністрів Ради Європи в установленому ним порядку про хід виконання Україною рішень Суду у справах, в яких Україна є стороною; 5) аналіз обставин, що призвели до порушення Конвенції, та розроблення пропозиції щодо здійснення заходів, спрямованих на усунення недоліків системного характеру, констатованих у рішеннях Суду; 6) організація роботи із створення необхідних умов для проведення Судом розслідування у справі про порушення Конвенції та вжиття заходів відповідно до Регламенту Суду; 7) подання необхідної інформації уповноваженим особам, які проводять перевірку дотримання Конвенції .

В пункті 5 Положення №784 закріплено компетенцію Уповноваженого. Відповідно до зазначеного пункту Уповноважений: 1) вивчає факти та обставини справи про порушення Конвенції відповідно до запитів Суду; 2) відповідає в установленому порядку на запити Суду, надає докази, надсилає повідомлення та додаткові письмові зауваження, а також іншу інформацію щодо справ про порушення Конвенції; 3) надсилає до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій запити стосовно надання матеріалів та інформації у справах про порушення Конвенції; 4) координує роботу з підготовки пропозицій з організаційно-правових, процедурних та інших питань, пов`язаних із здійсненням представництва України в Суді та виконанням його рішень; 5) визначає заходи, необхідні для створення умов для проведення Судом розслідування у справах про порушення Конвенції; 6) визначає порядок вжиття заходів відповідно до Регламенту Суду; 7) виступає доповідачем під час розгляду в Суді справ щодо порушення Конвенції та/або організовує залучення з цією метою представників відповідних державних органів, юридичних радників, зокрема іноземних; 7) виступає доповідачем під час розгляду в Суді справ щодо порушення Конвенції та/або організовує залучення з цією метою представників відповідних державних органів, юридичних радників, зокрема іноземних; 9) координує виконання рішень Суду; 10) на умовах, визначених міжвідомчою робочою групою, надсилає до Суду пропозиції щодо дружнього врегулювання спору або односторонню декларацію; 11) готує і подає Комітету міністрів Ради Європи в установленому ним порядку інформацію та звіти про хід виконання рішень Суду у справах, в яких Україна є стороною; 12) подає Мін`юсту пропозиції щодо методики проведення експертизи проектів законів та підзаконних актів, а також актів законодавства на відповідність Конвенції та практиці Суду; 13) розробляє пропозиції до навчальних програм з вивчення Конвенції та практики Суду; 14) подає державним органам та органам місцевого самоврядування пропозиції щодо можливих шляхів запобігання порушенням прав людини в Україні; 15) вживає за необхідності заходів для залучення в установленому порядку представників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, а також юридичних радників, примирювачів, фахівців, експертів, зокрема іноземних, для здійснення представництва України в Європейському суді з прав людини та координації виконання його рішень; 16) виконує за дорученням Міністра юстиції інші функції.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, визначених постановою Кабінету Міністрів України № 784 від 31.05.2006 року №784, внаслідок нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини в справі «Бурмич та інші проти України» суд зважає на наступне.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2017 року Велика палата Європейського Суду з прав людини ухвалила рішення у справі «Бурмич та інші проти України», згідно з яким вирішила приєднати до п`яти заяв, зазначених у п. 1 цього рішення, ще 12143 заяви, наведені в додатках І і ІІ до цього рішення, серед яких і заява Позивача, вилучити всі 12148 заяв, що стосуються однієї системної проблеми невиконання рішень національних судів в Україні, зі свого реєстру та передати їх Комітету Міністрів Ради Європи з метою подальшого опрацювання в межах заходів загального характеру щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України».

Підпунктом «с» пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що суд може на будь-якій стадії провадження у справі прийняти рішення про вилучення заяви з реєстру, якщо обставини дають підстави дійти висновку, що на будь-якій іншій підставі, встановленій Європейській судом, подальший розгляд не є виправданим.

Рішення про вилучення заяви з реєстру справ Європейського суду не обмежують його повноважень повноти в реєстрі справ, заяви перелічені в додатках цього рішення, чи будь-які подібні майбутні заяви, якщо це буде виправдано обставинами.

Тобто, Рішення Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру, з метою їх розгляду в рамках загальних заходів щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» під наглядом Комітету міністрів Ради Європи.

Комітет міністрів Ради Європи є керівним органом Ради Європи та відповідно до статті 46 Конвенції є Комітет міністрів Ради Європи є частиною її контрольного механізму та наділений повноваженнями здійснення нагляду за виконанням державних рішень, ухвалених Європейським судом.

Згідно пункту 204 вказаного рішення Європейського суду «… недоліки, на які скаржаться заявники у цих заявах, мають бути усунуті шляхом вжиття заходів загального характеру в рамках виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», у тому числі й наданням належного та достатнього відшкодування шкоди, завданої порушенням Конвенції, встановленим зазначеним рішенням (пункти 154, 201-203 та п`ятий пункт резолютивної частини рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»), які мають здійснюватися під наглядом Комітету міністрів. Таким чином, ураховуючи різні процеси, задіяні з цією метою. Суд також доходить висновку, що повага до прав людини у розумінні пункту 1 статті 37 in fine не вимагає подальшого розгляду цих заяв для ухвалення рішення щодо індивідуального відшкодування».

У пункті 203 вказаного рішення зазначено, що у всіх подібних справах кожен теперішній і майбутній заявник фактично є «потерпілим» у розумінні статті 34 Конвенції, який має право на повне виконання пілотного рішення на національному рівні відповідно до пункту 1 статті 46 та отримання «адекватного та достатнього відшкодування», відповідно до п`ятого пункту резолютивної частини рішення у справі Іванов. Таке відшкодування повинно включати в себе й виконання ухвалених на їхню користь рішень національних судів. У зв`язку з цим Суд нагадує, що згідно з висновками, яких він неодноразово доходив у численних справах типу Іванов, Україна має виконати рішення національних судів, які залишаються невиконаними (див. згадане рішення у справі «Писарський та інші проти України» (Pysarskyy and others v. Ukraine), пункт 25).

Так, зі змісту рішення у справі «Бурмич та інші проти України» убачається, що Велика палата Європейського Суду з прав людини визнала невиправданим подальший розгляд поданих заяв, вилучила їх з реєстру справ, зазначивши, що порушені заявниками питання стосовно невиконання або тривалого невиконання рішень національних судів уже було вирішено Європейським Судом з прав людини у пілотному рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», яким встановлено існування структурної проблеми, що призводить до порушення пункту першого статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції і передала їх Комітету Міністрів Ради Європи щоб їх можна було розглядати в межах загальних підходів з виконання згаданого вище пілотного рішення.

Тобто, заяву ОСОБА_1 не було розглянуто Європейським Судом з прав людини по суті, оскільки її було виключено з реєстру та передано Комітету Міністрів Ради Європи для розгляду відповідно до зобов`язань України, що випливають з пілотного рішення ЄСПЛ у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», а саме зобов`язань щодо вжиття Україною заходів загального характеру, що виключає можливість застосування заходів індивідуального характеру.

Отже Рішення Європейського суду у справі «Бурмич та інші проти України» є рішенням про вилучення заяв з реєстру, з метою їх розгляду в рамках загальних заходів щодо виконання пілотного рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» під наглядом Комітету міністрів Ради Європи.

Зазначеним рішенням не передбачалось виплати справедливої сатисфакції заявникам та Європейський суд закрив провадження по вказаній справі і доданих до неї заяв.

У рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини визнав порушення Україною її зобов`язань за Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 статті 6 «Право на справедливий суд» та стаття 1 «Захист права власності» Першого протоколу до Конвенції) в зв`язку з систематичним невиконанням державою рішень національних судів. Крім того, було визнано порушення статті 13 «Право на ефективний засіб юридичного захисту» Конвенції в зв`язку з відсутністю у національному законодавстві ефективних засобів юридичного захисту від такого невиконання.

Європейський Суд з прав людини постановив, що зазначені вище порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту. Держава-відповідач повинна невідкладно не пізніше ніж упродовж одного року від дати, на яку це рішення набуває статусу остаточного відповідно до пункту 2 статті 44 Конвенції, - запровадити ефективний засіб юридичного захисту або комплекс таких засобів юридичного захисту, спроможних забезпечити адекватне й достатнє відшкодування за невиконання або затримки у виконанні рішень національних судів відповідно до принципів, встановлених практикою Суду

Статтею 13 Закону №3477-IV визначено, що заходи загального характеру вживаються з метою забезпечення додержання державою положень Конвенції, порушення яких встановлене Рішенням, забезпечення усунення недоліків системного характеру, які лежать в основі виявленого Судом порушення, а також усунення підстави для надходження до Суду заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Суді.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону № 3477-IV заходами загального характеру є заходи, спрямовані на усунення зазначеної в рішенні системної проблеми та її першопричини, зокрема: а) внесення змін до чинного законодавства та практики його застосування; б) внесення змін до адміністративної практики; в) забезпечення юридичної експертизи законопроектів; г) забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Суду прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, працівників імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; д) інші заходи, які визначаються - за умови нагляду з боку Комітету міністрів Ради Європи - державою-відповідачем відповідно до Рішення з метою забезпечення усунення недоліків системного характеру, припинення спричинених цими недоліками порушень Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень.

Статтею 14 вказаного Закону визначено дії Органу представництва щодо вжиття заходів загального характеру.

Частиною першою статті 14 наведеного Закону визначено, що щокварталу Орган представництва готує та надсилає до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру.

Згідно з частиною другою статті 14 вказаного Закону подання включає пропозиції щодо вирішення зазначеної в Рішенні системної проблеми та усунення її першопричини, зокрема: а) аналіз обставин, що призвели до порушення Конвенції; б) пропозиції щодо внесення змін до чинного законодавства; в) пропозиції щодо внесення змін до адміністративної практики; г) пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів; д) пропозиції щодо забезпечення професійної підготовки з питань вивчення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини для суддів, прокурорів, адвокатів, працівників правоохоронних органів, імміграційних служб, інших категорій працівників, професійна діяльність яких пов`язана із правозастосуванням, а також з триманням людей в умовах позбавлення свободи; е) пропозиції щодо здійснення інших заходів загального характеру, спрямованих на усунення недоліків системного характеру, припинення спричиненого цими недоліками порушення Конвенції та забезпечення максимального відшкодування наслідків цих порушень; є) перелік центральних органів виконавчої влади, які є відповідальними за вжиття кожного з пропонованих у поданні заходів.

Нормами частини 3 і 4 Закону №3477- IV передбачено, що Одночасно з поданням Орган представництва готує аналітичний огляд для Верховного Суду України, який включає: а) аналіз обставин, що спричинили порушення Конвенції; б) пропозиції щодо приведення судової практики у відповідність з вимогами Конвенції. Одночасно з поданням Орган представництва готує та надсилає до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів.

Судом встановлено, що 01.04.2020 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 258 «Про утворення Комісії з питань виконання рішень Європейського суду з прав людини» (зі змінами від 08.07.2020 № 657), одним із завдань якої є підготовка пропозиції щодо формування і реалізації державної політики стосовно подолання проблеми, констатованої Європейським судом у рішенні проти України, розроблення загальної стратегії, а також плану дій на її виконання. До складу Комісії входять представники всіх гілок влади - законодавчої, виконавчої, судової, правозахисних і міжнародних організацій. До її складу безпосередньо входить і Заступник Міністра юстиції - Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини як секретар Комісії.

17.09.2020 відбулося перше засідання Комісії, на якому було представлено проект Національної стратегії розв`язання проблеми невиконання рішень судів, боржниками за якими є державний орган або державне підприємство, установа, організація, на період до 2022 року.

30.09.2020 розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1218-р було схвалено Національну стратегію розв`язання проблеми невиконання рішень судів, боржниками за якими є державний орган або державне підприємство, установа, організація, на період до 2022 року (далі - Стратегія). З текстом Стратегії можна ознайомитися на офіційному вебсайті Верховної Ради України: https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1218-2020-p - Text.

Метою цієї Стратегії є розв`язання системної проблеми невиконання і тривалого виконання рішень судів, констатованої Європейським Судом з прав людини у рішеннях у справах «Юрій Миколайович Іванов проти України» та «Бурмич та інші проти України». Стратегія спрямована на подальше приведення законодавства України та практики його застосування у відповідність із стандартами Ради Європи у сфері виконання рішень судів. Положення Стратегії ґрунтуються на практиці Європейського суду з прав людини, рішеннях, резолюціях КМ РЄ.

Реалізація Стратегії спрямована, серед іншого, на зменшення кількості невиконаних рішень судів та погашення державного боргу у зв`язку з невиконаними рішеннями судів, що здійснюватиметься шляхом виконання відповідного плану заходів, який передбачає конкретні строки та відповідальних виконавців.

Міністерство юстиції України 08.12.2020 подало на розгляд Кабінету Міністрів України проект розпорядження «Про затвердження плану заходів щодо реалізації Національної стратегії розв`язання проблеми невиконання рішень судів, боржниками за якими є державний орган або державне підприємство, установа, організація, на період до 2022 року» (далі - проект Плану заходів).

Проект Плану заходів 13.01.2021 після доопрацювання повторно надіслано до Кабінету Міністрів України. На виконання протокольного доручення Урядового комітету з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій та соціальної політики від 21.01.2021 № 1 проект Плану заходів 28.01.2021 повторно надіслано на погодження до заінтересованих органів.

План заходів 03.03.2021 було подано до Кабінету Міністрів України та затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 17.03.2021 № 210-р.

План заходів передбачає, серед іншого, належне фінансування видатків на погашення заборгованості за рішеннями судів та запровадження ефективних засобів юридичного захисту у зв`язку з невиконанням і тривалим виконанням рішень судів.

Окрім цього, суд встановив, з метою виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.06.2020 у справі № 826/5241/18 Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини підготовлено та листом від 16.10.2020 року № 8400/5.2.2/4-20 надіслано до Кабінету Міністрів України подання, в якому, серед іншого, було повідомлено, що Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини здійснюється належна координація роботи, пов`язана з підготовкою матеріалів для виконання рішень Європейського суду з прав людини у справах «Юрій Миколайович Іванов проти України» та «Бурмич та інші проти України».

Суд зазначає, що інститут Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини в Україні є однією з найважливіших ланок реалізації Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод на національному рівні та утвердження верховенства права. Теоретичні основи співпраці інституту Уповноваженого та європейських інституцій спостерігаються на тлі реформ, які відбуваються під впливом Ради Європи та Європейського Союзу та є необхідним елементом асоціації між Україною та Європейським Союзом.

Суд незаперечує, що однією із найгостріших проблем реалізації правосуддя в Україні є невиконання судового рішення, а процес вирішення цієї проблеми є складним та довготривалим, відтак потребує єдності, цілісності та взаємозалежної роботи державних органів всіх гілок влади, рівнів, органів зі спеціальним статусом спільно з міжнародними організаціями.

Згідно матеріалів справи встановлено та підтверджено, що на виконання статті 14 Закону №3477- IV Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини було сформовано в тому числі і відповідне подання від 16.10.2020 року до Кабінету Міністрів України подання щодо вжиття заходів загального характеру.

Одночасно з поданням на виконання згаданого рішення національного суду підготовлено та направлено до Верховного Суду аналітичний огляд рішення Європейського суду та до Апарату Верховної Ради України пропозиції для врахування під час підготовки законопроектів.

Таким чином, суд констатує, що Уповноваженим у справах Європейського суду з прав людини вживаються заходи з метою координації виконання рішення Європейського суду з прав людини «Бурмич та інші проти України», як і вчиняються дії в частині вжиття заходів загального характеру, передбачених статтею 14 Закону №3477-IV.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача при здійсненні ним своїх повноважень, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2006 року № 784 та внаслідок нездійснення ним координації роботи, пов`язаної з виконанням рішення Європейського суду з прав людини в справах «Бурмич та інші проти України». Протилежного позивачем суду не доведено.

Враховуючи те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача вжити заходи, передбачені підпунктом 9 пункту 5 Положення про Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та статтею 14 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV є похідною від первісної позовної вимоги, суд приходить до висновку, що в її задоволенні слід відмовити також.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.1 ст. 90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 258, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.