Справа № 937/7569/20(2-а/937/16/21)
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2021 року м. Дніпросправа № 937/7569/20(2-а/937/16/21)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2021 року (суддя Редько О.В.) у справі за позовом громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 звернувся з позовом до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Суд вирішив скасувати рішення № 29 від 14.08.2020 року про примусове повернення за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Арабської Республік Єгипет ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Відповідачем була подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, не враховано вимоги ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Наказу МВС, адміністрації прикордонної служби України, СБУ від 23.04.2012 №353/271/150 «Про затвердження інструкції про примусове поверненн6я і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства».

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач є громадянином Арабської Республіки Єгипет. На території України перебуває на законних підставах, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 , строк дії до 01.07.2021 (а.с.6).

Позивач має зареєстроване місце мешкання на території України за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.7).

Позивач має зареєстрований шлюб з громадянкою України ОСОБА_2 (а.с.11).

Постановою начальника Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області Савулій О.Г. від 14.08.2020 позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн.

Рішенням № 29 головного спеціаліста сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Мелітопольського МВ УДМС України в Запорізькій області Мітяненко В.В. від 14 серпня 2020 року вирішено примусово повернуто за межі України до країни походження або третьої країни громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 12.09.2020 року

Позивач звернувся з даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що суд враховує те, що позивач легально перебуває на території України, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання строком до 01.07.2021, він одружений, у встановленому законом порядку, чекає народження дитини, має зареєстроване місце мешкання.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Як свідчать матеріали справи, позивачем було порушено правила перебування в Україні, тобто працевлаштування без відповідного дозволу на це, за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Проте, матеріалами справи також встановлено, що позивач легально перебуває на території України, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання строком до 01.07.2021, він одружений з громадянкою України, має зареєстроване місце мешкання.

Відповідно до пункту 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частиною другою статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У контексті практики Європейського суду з прав людини, за статтею 8 Конвенції, видворення особи з країни, де проживають її близькі родичі, становить порушення права на повагу до сімейного життя, яке гарантується положеннями зазначеної статті. У кожному такому випадку питання повинне розглядатися пропорційно меті, яка ставиться, відповідно до вимог конвенції. Право на сім`ю потребує гарантій від усіх випадків утручання, незалежно від того, ким воно ініційоване - органами державної влади, фізичними чи юридичними особами.

ЄСПЛ в рішенні від 18 лютого 1991 року у справі «Moustaquim v. Belgium» було зазначено, що у випадках, коли відповідні рішення (про депортацію) являли собою втручання у права, захищені статті 8 Конвенції, слід обґрунтувати суттєву суспільну необхідність. Крім того, рішення повинні бути співмірні цілям, яких прагнуть досягти за допомогою закону.

У цій справі відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, мав би врахувати право позивача на тимчасове проживання в Україні строком до 01.07.2021 та був зобов`язаний обґрунтувати суттєву суспільну необхідність прийняття такого рішення і врахувати право позивача на сім`ю та міцність соціальних, культурних і родинних зв`язків у сім`ї позивача.

Відповідачем не дотримано одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме - принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 лютого 2021 року у справі за позовом громадянина Арабської Республіки Єгипет ОСОБА_1 до Мелітопольського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції в строк, передбачений ст. 329 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 10 червня 2021 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш