Справа № 140/15751/20
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/15751/20 пров. № А/857/4252/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Мікули О.І., Ніколіна В.В.

розглянувши в письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року, прийняте суддею Ксендзюк А.Я., в м.Луцьк, у справі № 140/15751/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення пенсії періоди роботи з 24.11.1980 по 07.09.1982 в Кустовому інформаційно-обчислювальному центрі; з 01.07.1999 по 29.08.2000 на МП Глорі; зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача для призначення пенсії періоди роботи з 24.11.1980 по 07.09.1982 в Кустовому інформаційно-обчислювальному центрі та з 01.07.1999 по 29.08.2000 на МП Глорі та призначити з 10.04.2020 пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з виплатою невиплачених сум пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 липня 2020 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком, подавши усі необхідні довідки та трудову книжку, які підтверджує необхідний страховий стаж, який дає право на призначення спірної пенсії, однак, відповідач листом від 30 жовтня 2020 року №15775-16188/Г-02/8-0300/20 відмовив у зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, оскільки при прийнятті останнього, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 14.09.2020 року, згідно поданої заяви та доданих документів.

Апелянт не погоджується з висновками суду щодо дати призначення пенсії 10 квітня 2020 року, з посиланням на Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19) від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, оскільки призначення пенсій не є адміністративною послугою в розумінні Закону України „Про адміністративні послуги від 06.09.2012 року № 5203-VI. Також, скаржник не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зарахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, зокрема при винесенні оскарженого рішення судом першої інстанції не враховано, що саме в основному документі, що підтверджує стаж роботи - трудовій книжці позивача допущено некоректні, неточні записи, виправлення, а в окремих випадках записи взагалі відсутні, при цьому робить висновок про необхідність зарахування до страхового стажу позивача для призначення пенсії спірних періодів роботи.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволені адміністративного позову відмовити повністю.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-6) та з урахуванням наведеної вище норми досягла пенсійного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується відповідачем.

Рішенням Головного управління ПФУ у Волинській області від 25 вересня 2020 року № 64 позивачу ОСОБА_1 з 14 вересня 2020 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.103-104). Страховий стаж позивача на дату призначення пенсії становить 27 років 2 місяців 16 днів.

29 вересня 2020 року позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою в якій просила: повідомити який період роботи не зарахований до страхового стажу для призначення пенсії; зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії період роботи з 01 січня 1982 року по 30 червня 1982 року на Кустовому інформаційно-обчислювальному центрі та з 01 липня 1989 року по 29 серпня 2000 року на підприємстві Глорі, ТОВ Глорі Плюс; призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 10 квітня 2020 року як з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, з виплатою не виплачених сум (а.с. 37-39).

За результатами розгляду цієї заяви відповідач листом від 30 жовтня 2020 року №15775-16188/Г-02/8-0300/20 повідомив позивача, що по факту звернення із заявою від 14 вересня 2020 року про призначення пенсії за віком проведено попередню правову оцінку наданої трудової книжки та встановлено, що у записі №11 наявне виправлення номера наказу про звільнення із Кустового інформаційно-обчислювального центру (07 вересня 1982 року). Таким чином, за записами трудової книжки зарахувати до страхового стажу період роботи у вказаному центрі з 24 листопада 1980 року по 07 вересня 1982 року немає підстав. В архівній довідці № 1816/1-11 від 23 липня 2020 року зазначено, що відомості нарахування заробітної плати працівників зазначеного центру за січень-червень 1982 року не передані на зберігання, інші документи відсутні, тому підстави для зарахування вказаного періоду до страхового стажу відсутні. Одночасно, за записами № 23, 24 трудової книжки позивач з 01 липня 1999 року по 29 серпня 2000 року працювала в МП Глорі, однак відомості про накази на прийняття на роботу та звільнення з роботи дописані чорнилом іншого кольору. Підтверджуючі довідки (без зазначення номера та дати видачі), видані ТзОВ Глорі Плюс, відомості про перейменування МП Глорі та правонаступництво відсутні. Також зазначено, що оскільки заява про призначення пенсії подана після трьох місячного терміну від дати пенсійного віку (09 квітня 2020 року), пенсія за віком призначена з дати звернення (14 вересня 2020 року), що відповідає вимогам законодавства.

Не погодившись з діями відповідача щодо не зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи та визначення дати призначення пенсії за віком, позивач звернулася до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно не зарахувало до страхового стажу ОСОБА_1 спірні періоди роботи з 24 листопада 1980 року по 07 вересня 1982 року та з 01 липня 1999 року по 29 серпня 2000 року, оскільки позивач вчинила всі необхідні для призначення пенсії дії та надала відповідачу усі наявні документи для підтвердження вказаного стажу роботи. Щодо визначення дати призначення позивачу пенсії за віком, суд першої інстанції вважав, що позивачем дотримано трьох місячний строк звернення за призначенням пенсії за віком, а тому, відповідно до пункту 1 частини першої 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV) пенсія позивачу повинна бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також Закон №1058-IV).

Згідно з ч.2 ст.24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною 1, 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку (п.1 ч.1 ст.45 Закон № 1058-IV).

Отже, аналізуючи наведені норми, видно, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Ухвалюючи оскаржене рішення у справі, колегія суддів вважає, що суд першої обґрунтовано виходив з наступного.

На час виникнення спірних відносин, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 27 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними, зокрема, віку: 59 років 6 місяців які народилися з 01 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року (частина перша статті 26 Закону №1058-ІV).

Частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-ІV). Закон №1058-ІV набрав чинності 01 січня 2004 року.

Періоди трудової діяльності до 01 січня 2004 року, які зараховуються до страхового стажу, визначені статтею 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

За приписами статті 62 Закону № 1788-XII та частини першою статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Відповідно до пункту 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач, зокрема, з 24 листопада 1980 року по 07 вересня 1982 року працювала на посаді інженера на Кустовому інформаційно-обчислювальному центру (записи №9-11); з 01 липня 1999 року по 29 серпня 2000 року позивач працювала на МП Глорі (записи №23-24) (а.с.76-85).

Судом встановлено, що відповідачем при обчисленні пенсії позивача не було враховано вказані періоди роботи у зв`язку з тим, що запис №11 про звільнення містить виправлення в даті відповідного наказу, а в записах №23-24 відомості про накази на прийняття на роботу та звільнення з роботи дописані чорнилом іншого кольору.

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд першої інстанції вірно врахував, що на час заповнення трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 у 1980 році діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена новою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02 серпня 1985 року №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19 жовтня 1990 року №412, пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються Постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06 вересня 1973 року № 656 Про трудові книжки працівників та службовців (далі Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

У період внесення записів про роботу позивача з 01 липня 1999 року по 29 серпня 2000 року на МП Глорі, які не зараховані відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58).

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу рядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Крім того, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права. Певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Згідно наведених положень видно, що кожен запис у трудовій книжці завіряються печаткою, тобто необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка. При тому, як правильно зауважив суд першої інстанції, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину працівника чи особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Подібні висновки висловив Верховний Суд у постановах від 07.02.2018 (справа № 275/615/17), від 28.02.2018 (справі №677/277/17), від 06.02.2018 (справі №677/277/17).

Таким чином, наявні недоліки у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 у відповідних записах в спірні періоди роботи не можуть бути підставою для їх не включення у страховий стаж, оскільки відповідальність за внесення відповідних записів у трудову книжку працівника покладається на роботодавця. Посилання на відсутність чи неточність записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Також, судом враховується, згідно наданої ОСОБА_1 архівної довідки №1816/1-11 від 23.07.2020 Комунальної установи Луцького міського трудового архіву, накази по Кустовому інформаційно-обчислювальному центру на зберігання в Луцький міський трудовий архів не передано. В відомостях нарахування заробітної плати працівників ОСОБА_2 значиться з листопада 1980 року по грудень 1981 року, та з липня 1982 року по вересень 1982 року (відомості нарахування заробітної плати працівників за січень-червень 1982 року не передані на зберігання (а.с.93).

Крім того, згідно довідки товариства з обмеженою відповідальністю Глорі Плюс ОСОБА_3 дійсно прийнята в МП Глорі на посаду директора згідно наказу №6 від 30 червня 1999 року з 01 липня 1999 року і звільнена з займаної посади за згодою сторін 29 серпня 2000 року згідно наказу №12 від 28 серпня 2000 року (а.с.100).

При цьому правильно вказав суд першої інстанції, що відсутність документів по підприємству на зберіганні в архівних установах не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

У доводах апеляційної скарги пенсійний орган покликається на відсутність в підтверджуючих довідках, виданих ТзОВ Глорі Плюс номера та дати видачі та відсутність відомостей про перейменування МП Глорі та правонаступництво, однак такі колегією суддів відхиляються з огляду на те, що відповідно до частини 3 статті 44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Приписами пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1) визначено, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідача не надав доказів суду щодо здійснення ним своїх повноважень на отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірних періодів роботи до загального стажу. Тобто, пенсійний орган не діяв обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З урахуванням встановленого колегія суддів вважає, що записи у трудовій книжці позивача щодо спірних періодів роботи, зокрема, з 24 листопада 1980 року по 07 вересня 1982 року на посаді інженера на Кустовому інформаційно-обчислювальному центру (записи №9-11), з 01 липня 1999 року по 29 серпня 2000 року на МП Глорі, підтверджують зайнятість на вказаних підприємствах та повинні бути включені у загальний стаж роботи позивача ОСОБА_1 .

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині не дотримання позивачем трьохмісячного строку звернення з дня досягнення особою пенсійного віку із заявою про призначення пенсії, то колегія суддів враховує наступне.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , досягнувши 09 квітня 2020 року пенсійного віку, 14 вересня 2020 року звернулася до пенсійного органу з письмовою заявою та підтверджуючими документами про призначення пенсії за віком (а.с.68). Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 25 вересня 2020 року №64 позивачу ОСОБА_1 з 14 вересня 2020 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (а.с.103-104).

Позивач твердить, що 07 липня 2020 року зверталася в пенсійний орган для призначення пенсії за віком та на усній консультації їй було повідомлено про необхідність подання додаткових документів для підтвердження страхового стажу

В електронній формі Звернення заяву ОСОБА_1 від 07 липня 2020 року не зареєстровано (а.с.111-118).

Разом з тим, правильно врахував суд першої інстанції, що 11 березня 2020 року постановою Кабінету Міністрів України № 211 установлений з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на всій території України карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19). В подальшому карантин неодноразово продовжувався і триває донині.

17 березня 2020 року набув чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на запобіганні виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17 березня 2020 року № 530-IX (далі Закон № 530-IX).

Відповідно до пункту 3 частини 2 Прикінцевих положень Закону № 530-IX з дня оголошення карантину зупиняється перебіг строків звернення за отриманням адміністративних та інших послуг та строків надання цих послуг, визначених законом. Від дня припинення карантину перебіг цих строків продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Статтею 1 Закону України "Про адміністративні послуги" від 06.09.2012 №5203-VI передбачено, що адміністративна послуга - результат здійснення владних повноважень суб`єктом надання адміністративних послуг за заявою фізичної або юридичної особи, спрямований на набуття, зміну чи припинення прав та/або обов`язків такої особи відповідно до закону.

Отже, наведені положення Закону №530-IX застосовуються, в тому числі, при визначенні строків призначення пенсії, встановлених Законом №1058-ІV.

З 01 серпня 2020 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відповідно до якої адаптивний карантин в Україні продовжений до 31 серпня 2020 року.

З огляду на наведене тримісячний строк за призначенням пенсії буде обчислюватися з наступного дня після закінчення карантину, тобто з 01 серпня 2020 року.

Таким чином, особам гарантовано можливість одержати пенсію, зокрема, за віком із дня, наступного за днем досягнення пенсійного віку, якщо заяву було подано пізніше, але дотримано строки звернення з урахуванням періоду карантину до запровадження адаптивного.

Приймаючи до уваги наведене, а також те, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку 09 квітня 2020 року під час дії встановленого в Україні карантину та запроваджених посилених протиепідемічних заходів, суд першої інстанції обґрунтовано вважав початком відліку трьох місячного строку звернення із заявою про призначення пенсії з дня досягнення пенсійного віку, визначеного п.1 ч.1 ст.45 Закон №1058-IV, саме 01 серпня 2020 року, та дійшов правильного висновку, що пенсія за віком позивачу повинна бути призначена з 10 квітня 2020 року. Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 140/15751/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін