Справа № 826/25482/15
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року

м. Київ

справа № 826/25482/15

адміністративне провадження № К/9901/3707/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С.Г.,

суддів: Стрелець Т.Г., Тацій Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Самари В. С.,

представника позивача - Авер`янової Є. В.,

представника відповідача - Рудальєвої Л. В.,

представника третьої особи: Крапівцевої О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Дніпро Пласт» до Національного банку України, третя особа: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2018 року (головуючий суддя: Скочок Т. О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2019 року (колегія у складі: головуючого судді: Аліменка В. О., суддів: Лічевецького П. О., Файдюка В. В.)

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Дніпро Пласт» (далі - ТОВ «ТД Дніпро Пласт») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України, третя особа: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк»), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило:

- визнати протиправними дії Національного банку України щодо не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 987 454 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA;

- визнати протиправними дії Національного банку України щодо не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 297 932 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA;

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного банку України від 09 листопада 2015 року № 25-03001/85336 в частині не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 987 454 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA;

- визнати протиправним та скасувати рішення Національного банку України від 12 листопада 2015 року № 25-03001/86953 в частині не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 297 932 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA.

2. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив про те, що на виконання вимог чинного законодавства ТОВ «ТД Дніпро Пласт» надано всі необхідні документи АТ «КБ «Приватбанк» для формування ним реєстру операцій та передачі його до Національного банку України для підтвердження можливості здійснення операції з оплати за контрактом, укладеним з нерезидентом. Проте, на думку позивача, Національним банком України безпідставно не підтверджено можливості здійснення операції на переказ вказаних грошових коштів без зазначення законодавчо мотивованих причин для цього, з урахуванням того, що відповідачем не запропоновано надати позивачу додаткові документи для підтвердження такого переказу грошових коштів.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 17 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Національного банку України щодо не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 987 454 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA. Визнано протиправними дії Національного банку України щодо не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 297 932 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

4. Частково задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з протиправності дій Національного банку України щодо не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. 05 лютого 2019 року на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 17 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2019 року, в якій скаржник просить скасувати вказані судові рішення і прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

6. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник зазначає про те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. Так, судом не враховано, що операції позивача, за якими Національним банком України прийняте рішення про їх не підтвердження, містить ознаки фіктивності - переказ коштів за кордон на виконання імпортних договорів (контрактів), як оплата фактично поставленої продукції на митну територію України за вантажно-митними деклараціями, що були оформлені більше ніж 1 рік тому.

За таких обставин, відповідач з метою запобігання непродуктивному відпливу капіталу за кордон, у зв`язку із необхідністю отримання від АТ «КБ «Приватбанк» копій додаткових документів, необхідних для з`ясування обставин щодо конкретної операції позивача, повинен був повідомити про не підтвердження відповідної операції, відомості про яку запитувалися. Отже, відповідач діяв у межах наданих йому повноважень відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими та розпорядчими актами Національного банку України.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

7. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 лютого 2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Анцупової Т. О., суддів: Берназюка Я. О., Стародуба О. П.

8. Ухвалою Верховного суду від 28 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Національного банку України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 17 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 липня 2019 року.

9. У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Анцупової Т.О., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 25 червня 2019 року № 836/0/78-19, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 червня 2019 року, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С. Г., суддів Стрелець Т. Г., Тацій Л. В.

10. Ухвалою Верховного Суду від 27 квітня 2021 року закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і призначено справу до касаційного розгляду у судовому засіданні на 09 червня 2021 року об 14 год. 00 хв. в приміщенні суду за адресою: м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 5.

11. 05 травня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшло клопотання Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», в якому останнє просить здійснити заміну даних третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» без вчинення процесуальних дій щодо залучення до участі у справі правонаступника.

12. 09 червня 2021 року, під час судового засідання, колегією суддів задоволено вказане клопотання та здійснено заміну даних третьої особи на Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк».

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

13. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, між ТОВ «ТД Дніпро Пласт» (покупець) та фірмою METTREAL INVESTMENTS LIMITED (продавець) укладено контракт від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA, згідно з умовами якого продавець продає, а покупець купує на умовах поставки СІР Дніпропетровськ (Інкотермс-2000) поліетилентерефталат марки HY-W для виробництва ПЕТ-преформ.

14. Згідно з додатковою угодою до вказаного контракту від 28 жовтня 2015 року, сторони погодили про оплату у доларах США або гривні частини товару, поставленого у відповідності до специфікації № 01 на постачання товару у травні 2012 року, згідно з контрактом від від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA, на загальну суму 2 000 000 доларів США.

15. З метою здійснення оплати товару, поставленого на умовах контакту від від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA, ТОВ «ТД Дніпро Пласт» подано до АТ «КБ «ПриватБанк» платіжне доручення від 04 листопада 2015 року № 100306 на суму 45 987 454 грн.

16. 09 листопада 2015 року Національний банк України листом № 25-03001/85336 повідомив АТ «КБ «ПриватБанк» про не підтвердження заяви ТОВ «ТД Дніпро Пласт» на купівлю та перерахування іноземної валюти/коштів у гривні за імпортними операціями, зокрема доручення на суму 45 987 454 грн, з посиланням на вимоги Правил функціонування системи підтвердження угод на міжбанківському валютному ринку України Національного банку України та перерахування (зарахування) коштів за окремими операціями з іноземною валютою та банківськими металами, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року № 281, п. 6 постанови Правління Національного банку України від 03 вересня 2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», постанови Правління Національного банку України від 23 лютого 2015 року № 124 «Про особливості здійснення деяких валютних операцій» та листа Національного банку України від 22 вересня 2015 року № 25-03001/68257.

17. З метою здійснення оплати товару, поставленого на умовах контакту від 27 квітня 2012 року № 12-04/UА, ТОВ «ТД Дніпро Пласт» подано до АТ «КБ «ПриватБанк» платіжне доручення від 09 листопада 2015 року № 100355 на суму 45 297 932 грн.

18. 12 листопада 2015 року Національний банк України листом № 25-03001/86953 повідомив АТ «КБ «ПриватБанк» про не підтвердження заяви ТОВ «ТД Дніпро Пласт» на купівлю та перерахування іноземної валюти/коштів у гривні за імпортними операціями, а саме: стосовно доручення на суму 45 297 932 грн з підстав аналогічних тим, що вказані у листі від 09 листопада 2015 року № 25-03001/85336.

19. Вважаючи такі повідомлення та дії відповідача протиправними, ТОВ «ТД Дніпро Пласт» звернулось до суду із цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених ст. 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

21. Згідно частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час подання позову та розгляду справи судами попередніх інстанцій) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

22. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

23. Згідно зі ст. 2 Закону України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 679-XIV) Національний банк України (далі - Національний банк) є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

24. Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що відповідно до Конституції України основною функцією Національного банку є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції Національний банк має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

25. Статтею 7 Закону № 679-XIV визначено інші функції, відповідно до якої Національний банк, зокрема, проводить грошово-кредитну політику, встановлює для банків правила проведення банківських операцій, здійснює банківське регулювання, здійснює відповідно до визначених спеціальним законом повноважень валютне регулювання, визначає порядок здійснення операцій в іноземній валюті, організовує і здійснює валютний контроль за банками та іншими фінансовими установами, які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій.

26. Право Національного банку, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборони та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено й у статті 66 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком, зокрема, шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків.

27. За приписами ст. 46 Закону № 679-XIV Національний банк в необхідних випадках застосовує валютні обмеження.

28. Статтею 44 Закону № 679-XIV передбачено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль.

До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать: 1) видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; 2) видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства; 3) встановлення лімітів відкритої валютної позиції для банків та інших установ, що купують та продають іноземну валюту; 4) встановлення порядку проведення обов`язкового продажу та розміру надходжень в іноземній валюті, що підлягають обов`язковому продажу; 5) зміна строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; 6) застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.

29. Відповідно до ст. 56 Закону № 679-XIV Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

30. Згідно зі ст. 45 Закону № 679-XIV Національний банк визначає структуру валютного ринку України та організовує торгівлю валютними цінностями на ньому відповідно до законодавства України про валютне регулювання.

31. Положеннями статті 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту використовуються як засіб платежу іноземна валюта та грошова одиниця України - гривня. Такі розрахунки здійснюються лише через уповноважені банки в порядку, установленому Національним банком України.

32. Статтями 11, 13 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Національний банк у сфері валютного регулювання серед іншого: здійснює валютну політику виходячи з принципів загальної економічної політики України; видає у межах, передбачених цим Декретом, обов`язкові для виконання нормативні акти щодо здійснення операцій на валютному ринку України; забезпечує виконання уповноваженими банками функцій щодо здійснення валютного контролю згідно з цим Декретом та іншими актами валютного законодавства.

33. Відповідно до п. 1 глави 1 розділу II Положення про порядок та умови торгівлі іноземною валютою, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 10 серпня 2005 року № 281 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) клієнти-резиденти (юридичні особи та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності) мають право купити, обміняти іноземну валюту з метою здійснення розрахунків з нерезидентами за торговельними операціями (крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї глави) на підставі таких документів: заяви про купівлю іноземної валюти; договору з нерезидентом, оформленого відповідно до вимог законодавства України; акта (здавання-приймання тощо) або іншого документа, який свідчить про надання послуг, виконання робіт, імпорт прав інтелектуальної власності, якщо оплачуються отримані послуги (права), виконані роботи; документів, що передбачені для документарної форми розрахунків (акредитив, інкасо), вексельної форми розрахунків (вексель, яким резидент-імпортер оформив заборгованість перед нерезидентом за договором), якщо договір передбачає такі форми розрахунків.

Купівля, обмін іноземної валюти з метою проведення розрахунків з нерезидентом за поставлені в Україну товари (які відповідно до законодавства підлягають митному оформленню) здійснюються суб`єктом ринку за наявності в реєстрах митних декларацій інформації про ввезення та випуск у вільний обіг на митній території України товарів за відповідним зовнішньоекономічним договором клієнта-резидента.

34. Згідно підпункту 18 пункту 6 постанови Правління Національного банку України від 03 вересня 2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою недопущення недобросовісної практики проведення валютних операцій уповноважені банки формують реєстр операцій за дорученнями клієнтів із купівлі іноземної валюти / перерахування за межі України іноземної валюти / перерахування коштів у гривнях на користь нерезидентів через кореспондентські рахунки банків-нерезидентів у гривнях, відкриті в уповноважених банках / перерахування коштів, що здійснюється на користь нерезидентів через філії уповноважених банків, відкриті на території інших держав (далі - реєстр), та подають його до Національного банку України в день отримання від клієнта заяви про купівлю іноземної валюти / платіжного доручення.

Якщо сума заяви про купівлю іноземної валюти / платіжного доручення на перерахування за межі України іноземної валюти / платіжного доручення на перерахування коштів у гривнях на користь нерезидента через кореспондентський рахунок банку-нерезидента/платіжного доручення на перерахування коштів, що здійснюється на користь нерезидента через філії уповноважених банків, відкриті на території інших держав, у гривнях дорівнює або більше еквівалента 50000 доларів США на дату заяви / платіжного доручення, то уповноважений банк разом із реєстром подає копії документів (у сканованому вигляді), які є підставою для здійснення цих операцій. Інформація за заявами про купівлю іноземної валюти / платіжними дорученнями на перерахування коштів у гривнях на користь нерезидента через кореспондентський рахунок банку-нерезидента в гривнях / платіжними дорученнями на перерахування коштів, що здійснюється на користь нерезидента через філії уповноважених банків, відкриті на території інших держав, у яких сума менша, ніж зазначена, надається в реєстрі в узагальненому вигляді. Інформація за платіжними дорученнями в іноземній валюті на переказ коштів за межі України, у яких сума менша, ніж зазначена, до реєстру не надається.

Уповноваженим банкам забороняється проводити операцію клієнта в разі отримання від Національного банку України повідомлення про непідтвердження можливості її здійснення. Підтверджені операції можуть бути виконані не раніше четвертого операційного дня з дня подання уповноваженим банком інформації про ці операції в реєстрі.

З метою запобігання непродуктивному відпливу капіталу за кордон Національний банк України має право запитувати й отримувати від уповноваженого банку копії додаткових документів, необхідних для з`ясування обставин щодо конкретної операції, інформація про яку була подана у відповідному реєстрі. У цьому разі уповноважений банк не може здійснювати таку операцію до моменту отримання окремого підтвердження Національного банку України.

35. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, платіжні доручення від 04 листопада 2015 року № 100306 та від 09 листопада 2015 року № 100355 сформовані позивачем з метою виконання останнім покладених на нього умовами контракту від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA (з урахуванням додаткових угод) зобов`язань, тобто оплати поставленого товару, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не заперечувалось під час судового розгляду справи.

36. Поряд з цим, суди попередніх інстанцій встановили, що направляючи на адресу АТ «КБ «ПриватБанк» листи-повідомлення від 09 листопада 2015 року № 25-03001/85336 та від 12 листопада 2015 року № 25-03001/86953 Національним банком України не наведено жодних правових підстав (детального обґрунтування) такої неможливості, а виключно зроблено посилання на нормативно-правові акти та листи Національного банку України, які не дають змоги чітко ідентифікувати причину такої відмови.

37. Також, судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання вимог постанови Правління Національного банку України від 03 вересня 2015 року № 581 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» ТОВ «ТД Дніпро Пласт» надав уповноваженому банку всі необхідні документи для формування ним реєстру операцій та передання його до НБУ для підтвердження можливості здійснення операцій. Уповноважений банк надав НБУ реєстр операцій та сканкопії документів, які є підставою для операції купівлі іноземної валюти.

38. Операції, зазначені в реєстрі, здійснювалися позивачем в рамках ведення звичайної господарської діяльності та не містили ознак недобросовісних, що підтверджено третьою особою - АТ КБ «Приватбанк» за результатами здійснення валютного контролю.

39. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про протиправність дій Національного банку України щодо не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 987 454,00 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA, а також щодо не підтвердження можливості здійснення операції ТОВ «ТД Дніпро Пласт» з оплати 45 297 932,00 грн за поліетилентерефталат, згідно з контрактом від 27 квітня 2012 року № 12-04/UA.

40. Така правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 826/25483/15.

41. Необґрунтованими та безпідставними є посилання скаржника на те, що постановою Правління НБУ від 03 вересня 2015 року № 581 та іншим законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку не встановлено, що Національний банк має вказувати причини непідтвердження можливості здійснення операцій клієнтів уповноважених банків, оскільки направлення обслуговуючими банками в Національний банк України реєстрів та копій документів проводиться з метою недопущення недобросовісної практики проведення валютних операцій.

За таких обставин, рішення про не підтвердження можливості здійснення операції, зазначеної у реєстрі, приймається Національним банком України лише внаслідок виявлення у операції ознак, що свідчать про її недобросовісний характер.

42. Доводи скаржника про наявність ознак фіктивності операцій, за якими Національним банком України прийняте рішення про їх не підтвердження, що оскаржується у даній справі, не підтверджується жодними доказами, а є лише припущеннями відповідача.

43. Між тим, суди встановили, що відповідачем не враховано того, що оформлення платіжних доручень саме у 2015 році обумовлено умовами додаткової угоди до контракту датованої 28 жовтня 2015 року. Тобто фактично у межах спірних правовідносин мова йде про виконання зобов`язань, умови яких змінились саме у 2015 році, коли і були подані спірні платіжні доручення до виконання.

44. Слід звернути увагу, що у разі наявності у відповідача сумнівів щодо фіктивність спірних операцій Національний банк України не був позбавлений права запитати та отримати від уповноваженого банку копії додаткових документів, необхідних для з`ясування обставин щодо конкретної операції.

45. Натомість, наявна у матеріалах справи копія електронного повідомлення Національного банку України від 19 листопада 2015 року № 25-03001/89822, адресованого голові правління АТ КБ «ПриватБанк», містить вимогу про надання документів стосовно інших контрактів, укладених між позивачем та зовсім іншими нерезидентами - UAB NEO GROUP ( Литва ) UAB Retal Lithuania (Литва) - за поставлений у 2014-2015 роках товар, відтак, не стосується спірних правовідносин.

46. Твердження відповідача щодо наявність у нього дискреційних повноважень під час прийняття рішення про непідтвердження можливості здійснення операції, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

47. Як зазначено у рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді № R(80)2, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

48. Отже, суб`єкт може вільно обирати між двома чи більшою кількістю альтернатив, кожна з яких буде правомірною. Якщо ж правомірним може вважатися лише один варіант поведінки, дискреційні повноваження відсутні.

49. Повноваження відповідача щодо підтвердження чи не підтвердження можливості здійснення операцій клієнтів уповноважених банків з купівлі/перерахування іноземної валюти за межі України не належать до дискреційних, оскільки тільки один з можливих варіантів поведінки може мати правову підставу. Обидва варіанти можливих рішень не можуть бути одночасно юридично допустимими, тому фактично відсутній вільний вибір між ними. Правомірним може вважатися тільки один з них - той, що відповідає визначеним у законодавстві підставам.

50. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі № 826/22282/15.

51. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

52. Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

53. Інші доводи касаційної скарги не спростовують ввищенаведенні висновки, а зводяться лише до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин.

54. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

55. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

56. У справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, Рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

57. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

58. Відповідно до ч. 1 ст. 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

59. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржуваних судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

60. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись ст. ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіС.Г. Стеценко Т.Г. Стрелець Л.В. Тацій