Справа № 320/11096/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кобаля М.І., Лічевецького І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області та ОСОБА_1 на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області (далі - Відповідач, УСЗН Білоцерківської міськради) про:

- визнання протиправною бездіяльності УСЗН Білоцерківської міськради в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної до 5 травня разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі 8 560,00 грн.;

- зобов`язання УСЗН Білоцерківської міськради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну до 5 травня разову грошову допомогу як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі 8 560,00 грн.;

- визнання протиправною бездіяльності УСЗН Білоцерківської міськради в частині ненадання ОСОБА_1 відповіді на заяву (клопотання) про виплату щорічної до 5 травня разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік у строки, встановлені ч. 1 ст. 20 Законом України «Про звернення громадян»;

- стягнення з УСЗН Білоцерківської міськради на користь ОСОБА_1 завданої немайнової (моральної) шкоди у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 року позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність УСЗН Білоцерківської міськради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язано УСЗН Білоцерківської міськради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми;

- визнано протиправною бездіяльність УСЗН Білоцерківської міськради щодо ненадання гр. ОСОБА_1 відповіді на заяву (клопотання) про виплату щорічної до 5 травня разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік у строки, встановлені ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції, з урахуванням висновків Верховного Суду у зразковій справі №440/2722/20, виходив з того, що оскільки на час проведення виплат до 5 травня у 2020 році діяли норми Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) у редакції Закону України від 25.12.1998 року, адже рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 року окремі положення ст. 12 Закону визнані неконституційними, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону у редакції, яка була чинною згідно внесених Законом України від 25.12.1998 року змін. Крім того, суд підкреслив, що всупереч вимог Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон про звернення), Відповідачем не було забезпечено надання в установлений строк відповіді на заяву Позивача від 08.05.2020 року.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд підкреслив, що будь-яких доказів та обґрунтувань на підтвердження заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди останнім не надано.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, оскільки на час проведення Позивачу виплат була чинною постанова Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 року №112 «Деякі питання виплати у 2020 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - Постанова №112), то підстав для їх здійснення і іншому розмірі у Відповідача не було, по-друге, рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 необхідно застосовувати комплексно з урахуванням інших позиції суду конституційної юрисдикції, які вказували на необхідність механізму реалізації прав громадян шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою забезпечення балансу інтересів усього суспільства. Крім того, звертає увагу, що спірна виплата протягом 2015-2020 років постійно збільшувалася.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить:

- змінити абзац 2 резолютивної частини рішення суду, виклавши його в наступній редакції: «Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради () в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щорічної до 5 травня разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі 8 560 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 коп.»;

- змінити абзац 3 резолютивної частини рішення суду, виклавши його в наступній редакції: «Зобов`язати Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щорічну до 5 травня разову грошову допомогу як учаснику бойових дій за 2020 рік у розмірі 8 560 (вісім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 коп.»;

- скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні завданої немайнової (моральної) шкоди та ухвалити у ній нове, яким цю позовну вимогу задовольнити.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було вірно встановлено всі фактичні обставини справи, адже залишено поза увагою, що спірну разову щорічну допомогу Позивачем не було отримано взагалі, у тому числі в сумі 1 390,00 грн. Стверджує, що покладення на Відповідача обов`язку нарахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком з урахуванням раніше виплаченої суми не зумовить поновлення порушених прав Позивача, оскільки створює передумови для невірно обрахунку Відповідачем суми такої допомоги та неповного (часткового) виконання судового рішення. Наголошує, що судом не враховано обов`язку саме Відповідача доводити факт відсутності заподіяння Позивачу моральної шкоди.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційні скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити доводи Відповідача, оскільки вони суперечать положеннями Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020.

Відзиву на апеляційну скаргу від УСЗН Білоцерківської міськради не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 6-7).

ОСОБА_1 звернувся до УСЗН Білоцерківської міськради із заявою, в якій просив здійснити виплату разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, передбачену ч. 5 ст. 12 Закону, шляхом перерахування на його особистий рахунок через банківську установу, оскільки станом на 08.05.2020 року відповідну допомогу останній не отримував (а.с. 8). Указану заяву, направлену засобами поштового зв`язку, Відповідач отримав 12.05.2020 року (а.с. 9-10).

Разом з тим, ні на момент звернення до суду із вказаним позовом, на час розгляду справи відповіді на вказану заяву Відповідачем не надано.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 46 Конституції України, ст. ст. 12, 17-1 Закону, ст. ст. 1, 7, 15, 20 Закону про звернення, ряду підзаконних актів, а також позиції Верховного Суду від 13.01.2021 року у зразковій справі №440/2722/20, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що належна Позивачу до 5 травня грошова допомога з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/2020 має бути виплачена у розмірі, визначеному Законом у редакції Закону України від 25.12.1998 року №367-XIV, Відповідачем безпідставно не надано відповіді за наслідками розгляду заяви Позивача, у той час як останнім будь-яких доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди не надано.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

У зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 року у справі 1-247/2018(3393/18) та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаття 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяла та мала застосовуватись у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року.

Таким чином, починаючи з 27.02.2020 року розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат) у розмірі, визначеному статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року:

«Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.».

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також задля перевірки аргументів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що останнім взагалі не було отримано одноразову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.05.2021 року було витребувано в УСЗН Білоцерківської міськради належним чином завірені копії документів щодо виплати ОСОБА_1 як учаснику бойових дій разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік.

На виконання вимог указаної ухвали Відповідачем до суду подано, зокрема, копію списку №26 на зарахування допомог - разової грошової допомоги ветеранам війни згідно Постанови №112, із змісту якого вбачається, що 01.12.2020 року на рахунок Позивача № НОМЕР_2 була перерахована сума разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік в сумі 1 390,00 грн. Викладене, у свою чергу, свідчить, що хоча на момент звернення до суду із вказаним позовом у листопаді 2020 року разова грошова допомога до 5 травня за 2020 рік ОСОБА_1 взагалі виплачена не була, однак на час прийняття судом першої інстанції рішення у цій справі (16.02.2021 року) останньому у грудні 2020 року була виплачені кошти в сумі 1 390,00 грн., тобто у меншому, ніж визначено Законом, розмірі.

При цьому, на переконання судової колегії, чинність станом на день здійснення виплати Позивачу разової грошової допомоги Постанови №112 не може бути підставою для висновку про обґрунтованість розміру виплаченої ОСОБА_1 разової грошової допомоги до 5 травня в сумі 1 390,00 грн., оскільки до спірних правовідносин повинні бути застосовані норми саме ст. 12 Закону як акту вищої юридичної сили.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. І нарахування та виплата відповідної допомоги, як вірно зауважено Київським окружним адміністративним судом, на виконання рішення суду повинні бути здійснені з урахуванням раніше виплаченої суми.

Наведене застосування норм матеріального права з огляду на ієрархію правових норм у правовій системі України викладено у рішенні Верховного Суду від 29.09.2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року, щодо якої справа №620/4645/20 є типовою.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Відтак судом апеляційної інстанції критичної оцінюється посилання УСЗН Білоцерківської міськради на те, що виплата допомоги до 5 травня має здійснюватися з урахуванням балансу інтересів суспільства з урахуванням фінансових можливостей держави, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити у залежність від видатків бюджету.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що всупереч приписів ст. ст. 15, 20 Закону про звернення, якими передбачено, що звернення громадян розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження та про результати такого розгляду громадянин має бути повідомлений, жодної відповіді за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.05.2020 року УСЗН Білоцерківської міськради надано не було, що свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача щодо ненадання відповіді на заяву Позивача в установлені Законом про звернення строки. При цьому будь-яких аргументів на спростування таких тверджень суду першої інстанції Відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що факт заподіяння такої шкоди Позивачу останнім не доведено жодними належними і допустимими доказами.

У контексті зазначеного колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на приписи статті 6 КАС України, за якими суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у статті 72 КАС України, відповідно до якої доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами ст. ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 77 КАС України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 02.09.2020 року у справі №1340/4056/18.

Зважаючи на те, що Позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань і матеріальні витрати, понесені Позивачем, та не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційних скаргах доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради Київської області та ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді М.І. Кобаль

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови складено « 09» червня 2021 року.