Справа № 215/604/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 червня 2021 року м. Дніпросправа № 215/604/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року (суддя Тулянцева І.В.) у справі №215/604/21 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльність,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривій Ріг ради, яка виявилася у не вжитті заходів для забезпечення абсолютного фундаментального права на соціальну допомогу, якою буде забезпечено для ОСОБА_1 рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму відповідно до правої позиції ст. ст. 46, 48 Конституції України;

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у непідкоренні ст. ст. 3, 18, 46, 68, 92 Конституції України згідно заяви (запиту) від 29.07.2020р. вх.445;

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у не винесенні за результатами розгляду звернення від 29.07.20р. вх.445 рішення, постанови, тобто правового акту;

- визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у не визначеності способу захисту права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у повному обсязі, у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням системи самоврядування та зазначити закон, вимоги якого порушено ним згідно ст.249 КАС України.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Повертаючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях позивача ознак зловживання процесуальними правами, а саме подання декількох позовів з аналогічними позовними вимогами та аналогічними підставами. З цих підстав суд вказав,

що наявні правові підстави для застосування положень частини 3 статті 45 КАС України та повернення позовної заяви позивачеві.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених судом обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції згідно статті 315 КАС України. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду, що в даному випадку має місце подання позивачем декількох позовів з аналогічними позовними вимогами. Так, позивач зауважував, що у справі № 215/4634/20 позов був повернутий позивачеві, у зв`язку з чим останній скористався правом повторного звернення до суду з позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з огляду на її законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 45 Кодексу адміністративного судочинства України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Частиною 3 статті 45 КАС України визначено, що якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

В оскарженій ухвалі суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку має місце зловживання позивачем своїми процесуальними правами, що є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною 3 статті 45 КАС України.

Такі висновки суд першої інстанції обґрунтував тим, що згідно даних, що міститься у КП «Діловодство спеціалізованого суду» 08.09.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривій Ріг ради, в якому позивач просить суд: визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривій Ріг ради, яка виявилася у не вжитті заходів для забезпечення абсолютного фундаментального права на соціальну допомогу, якою буде забезпечено для ОСОБА_1 рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму відповідно до правої позиції ст. ст. 46, 48 Конституції України; визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у непідкоренні ст. ст. 3, 18, 46, 68, 92 Конституції України згідно заяви (запиту) від 29.07.2020р. вх.445; визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у не винесенні за результатами розгляду звернення від 29.07.20р. вх.445 рішення, постанови, тобто правового акту; визнати протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривий Ріг ради, яка виявилася у не визначеності способу захисту права на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у повному обсязі, у порушенні права на свободу від шкоди, спричиненої неналежним функціонуванням системи самоврядування та зазначити закон, вимоги якого порушено ним згідно ст.249 КАС України.

З цих підстав суд дійшов висновку, що у даному випадку позивачем подано два позови з аналогічними предметами та аналогічними підставами.

Слід зазначити, що підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 826/3678/16.

Водночас Верховний Суд у постанові від 09.10.2018 у справі № 809/487/18 зазначив, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Констатуючи факт, що позов у справі, що розглядається, та позов у справі №215/4634/20 мають аналогічні предмет та підстави, суд першої інстанції фактично лише дослідив зміст заявлених позивачем позовних вимог у цих справах.

Натомість, оскаржувана ухвала суду не містить порівняльного аналізу підстав і обставин (фактів), якими позивач обґрунтовує позовні вимоги у справі, що розглядається та у справі №215/4634/20.

Суд апеляційної інстанції в цілому погоджує висновок суду першої інстанції про аналогічність предмету в цих обох справах, оскільки позовні вимоги є повністю ідентичними, втім бере до уваги, що стосовно справи №215/4634/20, то висновок по ній був зроблений судом першої інстанції на підставі даних комп`ютерної програми, де інформація про підстави позову відсутня, а не шляхом дослідження матеріалів справи в паперовому вигляді.

Згідно зі статтею 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

При цьому, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні.

Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Таким чином, враховуючи законодавчо встановлений обов`язок вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, суд апеляційної інстанції вважає, що в спірному випадку суд першої інстанції мав був дослідити позовну заяву у справі разом з наданими позивачем доказами як у справі, що розглядається, так і справі №215/4634/20, та лише після цього робити висновок, зокрема, про аналогічність/не аналогічність підстав заявлених позовів.

З огляду на вищезазначене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, не в повній мірі з`ясувавши всіх обставин, що мають значення для справи, дійшов передчасного висновку про подання позивачем декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

Стосовно посилань суду першої інстанції щодо перебування, на час звернення позивача з позовом до суду в цій справі, судової справи №215/4634/20 в провадженні суду апеляційної інстанції з приводу оскарження позивачем ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, дійсно ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2020 року у справі №215/4634/20 позовну заяву повернуто позивачу з підстав не усунення її недоліків, яка згодом була оскаржена остнанім в апеляційному порядку.

Згідно положень частин 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Отже, після постановлення судом ухвали про повернення позовної заяви у справі №215/4634/20 ОСОБА_1 не був позбавлений права повторно звернутися до суду за захистом порушеного права, яким, як зазначає позивач у апеляційній скарзі, він в даному випадку і скористався. На користь даного факту свідчить і те, що позовна заява у справі, що розглядається №215/604/21 датована 12.08.2020 (в той час коли подана 03.02.2021), що дає підстави вважати, що вона подана повторно.

Сам факт оскарження позивачем ухвали про повернення позовної заяви у справі №215/4634/20 в апеляційному порядку не може бути перешкодою у спірному випадку у прийнятті судом повторно поданої позовної заяви до розгляду.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на повноваження суду щодо закриття провадження у справі, у разі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п.1 ч.1 ст.238 КАС України).

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на приписи статті 320 КАС України, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В той же час, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що не можуть бути задоволенні вимоги ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції, оскільки суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями щодо направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю лише у разі скасування рішення суду першої інстанції, яке прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності) (стаття 318 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 березня 2021 року по справі №215/604/21 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10.06.2021р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк