Справа № 120/4049/21-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2021 р. Справа № 120/4049/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення від 06.01.2021 №05 про відмову у призначені пенсії за вислугу років та зобов`язання призначити та виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до Закону

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю рішення відповідача № 05 від 06.01.2021 яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки вислуга років, що дає право на пенсію згідно ст. 86 Закону України "Про прокуратуру» від 14.10.2014р. 1697-VII повинна складати 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Позивач не погоджується з таким рішенням, оскільки вважає, що пенсія йому має бути призначена з 31.12.2020 згідно положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 ( в редакції Закону України № 1130 від 09.08.2003), згідно якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років не залежно від віку. Оскільки на момент звернення до Пенсійного органу вислуга років позивача складає 20 років 8 місяців 09 днів, то вказаним рішенням порушені його права. Крім того, позивач вважає, що статтею 86 Закону №1697-VII збільшено стаж роботи прокурорів, що дає право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону №1789-ХІІ (в редакції від 12.07)внесені зміни в законодавство щодо пенсійного забезпечення прокурорів призвели до звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ухвалою суду від 29.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зазначає, що пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VII передбачалось, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону про призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991.

Оскільки такий спеціальний закон не прийнятий, то було скасовано ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ.

15.06.2015 набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» № 1697 від 14.10.2014.

ОСОБА_1 30.12.2020 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» № 1697.

Вказує, що відповідно до ч. 1, 2, 8 ст. 86 Закону №1697 прокурори мають право на пенсію за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення не менше вислуги років як: з 01.10.2020і пізніше, мають 25 років вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років. Пенсії призначаються в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Однак, вислуга років позивача становить 20 років 08 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугою років. Так, відповідач вважає, що рішення прийняте на підставі та в межах повноважень, а тому відсутні підстави для задоволення даного позову.

21.05.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, однак суд не надає їй оцінку, оскільки дана справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадженні у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України. Відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах визначених ч. 1 цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

17.04.2000 ОСОБА_1 призначений помічником прокурора Літинського району;

01.06.2001 призначений помічником Жмеринського міжрайонного прокурора;

30.08.2007 переведений на посаду старшого помічника Жмеринського міжрайонного прокурора;

01.02.2007 переведений на посаду заступника прокурора Барського району;

15.12.2015 призначений на посаду прокурора Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області;

11.08.2016 звільнений з займаної посади в порядку переведення до Жмеринської місцевої прокуратури;

12.08.2016 призначений на посаду начальника Барського відділу Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області;

29.12.2020 звільнений з займаної посади та органів прокуратури.

31.12.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугою років. До заяви про призначення пенсії позивачем додано копії: паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки, диплом ( свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_1 , довідки про заробітну плату від 30.12.2020 № 21-Ф-156, № 21-Ф-157, довідку про прийняття на роботу № 07-606 вих.-20 від 20.13.2020, свідоцтво про народження дитини.

Рішенням № НОМЕР_2 від 06.01.2020 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 86 Закону №1697-VII , у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, який зараховується до вислуги років.

Відмова мотивована тим, що відповідно до п. 1 ст. 86 Закону №1697-VII , прокурори мають право на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку, якщо на день звернення, що припадає на період з 01.10.2020 і пізніше, мають 25 років вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Періоди роботи, які зараховуються до вислуги років, що дають право на пенсію згідно з цією статтею, визначені в ч. 6 ст. 86 Закону. Зокрема, окрім часу роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, до вислуги років зараховується військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Вказали, що згідно наданої до заяви трудової книжки НОМЕР_3 від 17.04.2000 та довідки від 30.12.2020 № 07-606 вих.-20 про періоди перебування у відпустці без збереження заробітної плати, виданої Вінницькою обласною прокуратурою, вислуга років, що дає право на пенсі, згідно ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII станом на 31.12.020 становить 20 років 08 місяців 09 днів (з 17.04.2000 по 08.01.2020, з 12.01.202 по 28.01.2018, з 01.02.2018 по 29.12.2020). Період навчання у Вінницькому державному сільськогосподарському інституті за спеціальністю зооінженерія відповідно до диплому спеціаліста НОМЕР_1 зараховано до загального страхового стажу, але не зараховано до вислуги років, як робота на посадах прокурорів.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Умови пенсійного забезпечення відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників до 15 липня 2015 року визначалися Законом України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Зокрема, статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ визначено, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 №213-VIII, яким у пункті 5 Прикінцевих положень визначено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, зокрема, «Про прокуратуру».

Вказаний у п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був, у зв`язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (далі - Закон №1789-ХІІ) щодо права прокурорів і слідчих на пенсійне забезпечення за вислугу років і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються.

Отже, з аналізу п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №213-VIII суд дійшов висновку, що ним скасовані діючі станом на 1 червня 2015 року норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначались відповідно до конкретного переліку законів, зокрема, і відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ.

Разом з тим, 15 липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, відповідно до підпункту 1 пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» якого норми Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII втратили чинність, крім, зокрема частин 3, 4, 6 та 11 статті 50-1.

Статтею 86 Закону №1697-VII врегульовано питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури, які і були чинними на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

Про чинність Закону №1697-VII свідчить і внесення до нього змін, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого установлено, що норми ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення діють до дня внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зміни вносились і безпосередньо до ст.86 Закону №1697-VII, зокрема, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19 грудня 2017 року № 2249-VІІ, Законом України від 06 грудня 2016 року №1771- VІІ.

Отже, питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України регулюється ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, який набув чинності 15 липня 2015 року та є діючим. Тому, враховуючи дату звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії (04 березня 2020 року), до спірних правовідносин застосуванню підлягає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VІІ, а не Закон України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-ХІІ.

На час звернення позивача до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії порядок призначення пенсій прокурорам було врегульовано Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII.

Як було зазначено судом вище, відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VII прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку якщо на день звернення, що припадає на період з 01.10.2020 і пізніше, мають 25 років вислуги, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії 31 грудня 2020 року.

Тобто, станом на дату звернення позивача до Пенсійного фонду необхідними умовами для призначення йому пенсії за вислугу років були: а) стаж за вислугу років - 25 років; б) стаж на посадах прокурорів - 15 років.

Судом встановлено, що на день звернення позивача до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії, стаж його роботи на прокурорських посадах складав 20 років 08 місяців 09 днів.

Таким чином, оскільки стаж позивача за вислугу років не достатній для призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII, суд дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах Пенсійний фонд не порушив права позивача, а рішення Головного управління ПФУ у Вінницькій області №05 від 06.01.2021 є обґрунтованим та правомірним.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що у відповідача відсутні законні підстави для здійснення позивачу призначення пенсії у відповідності ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки положення цієї статті втратили чинність, відтак в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо посилань позивача на той факт, що Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII суттєво звужене його право на пенсію за вислугу років, то суд зазначає наступне.

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-17 від 08.07.2011 внесено зміни в ст. 50-1 Закону №1789-ХІІ та частину першу ст. 50-1 замінено двома частинами, відповідно до яких прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років.

Оскільки у період дії ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII в редакції Закону яка діяла до 01.11.2011року, позивач не набув права на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим при прийнятті Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 не відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 11.06.2020 по справі №265/2627/17, від 18.03.2020 по справі №310/7064/16-а, від 04.03.2020 по справі №265/6322/16-а, від 17 липня 2018 року у справі №348/2385/16-а.

З огляду на викладене, вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію за вислугу років у відповідності до вимог ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ з розрахунку 90% від розміру заробітної плати без обмеження максимальним розміром не підлягає задоволенню, оскільки обґрунтована нормами законодавства, які не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані сторонами, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачеві витрат, пов`язаних з оплатою судового збору та витрат на правничу допомогу адвоката, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул.. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, )

Рішення в повному обсязі складено: 09.06.2021 р.

Суддя Віятик Наталія Володимирівна