Справа № 320/12761/20
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі- відповідач, ГУ ПФУ у Київській області), в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до положень п. «в» ст.12 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 07 жовтня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №409 від 30.09.2005 був звільнений у запас з військової служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України. На момент звільнення позивач мав вислугу років більше 15 років, та у березні 2015 року досяг 45-річного віку, тому у жовтні 2019 року та у лютому 2020 року звертався до відповідача із заявами про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. "в" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб". Проте відповідач відмовляв у призначенні пенсії, посилаючись на те, що на час звернення позивача редакція п. "в" статті 12 зазначеного Закону передбачає наявність вже 20 років вислуги. У червні 2020 року позивач знов звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з проханням направити подання про призначення пенсії, до ГУ ПФУ у Київській області. Київським облвійськкоматом 15.06.2020 сформований пакет документів, подання про призначення пенсії, які направлені до ГУ ПФУ у Київській області. Проте, листом від 23.07.2020 ГУ ПФУ у Київській області повернуло пакет документів до ІНФОРМАЦІЯ_1 без виконання, посилаючись на необхідність наявності у позивача вислуги років 20 років і більше.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії відповідно до положень п. «в» статті12 Закону України від 09.04.1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 15 червня 2020 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції від 08 лютого 2021 року, ГУ ПФУ у Київській області подано апеляційну скаргу, у якій зазначено, що судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено порушення норм матеріального права. Зокрема, на момент звільнення позивача з посади начальника служби радіаційного, хімічного, біологічного захисту начальника служби екологічної безпеки 1129 зенітного ракетного полку 8 армійського корпусу вислуга років складала 16 років 3 місяці 00 днів.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб позивач набув би право на отримання пенсії за вислугу років за наявності 20 календарних років і більше.

Отже, на день звільнення з військової служби позивач не мав достатньої вислуги для призначення такого виду пенсії.

Відповідач наполягає, що позивач звільнений з військової служби не досягнувши 45-річного віку, а отже, підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні, тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ у Київській області, надано строк для подачі відзиву іншою стороною спору, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 05 травня 2021 року.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначив, що пунктом 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» в редакції, яка була чинною на момент звільнення позивача з лав Збройних Сил України, для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку та за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення. На момент звільнення вислуга років складала 16 років 3 місяці, тому як вважає позивач, відповідно до пункту 11 статті 1 Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» в редакції, яка була чинною на момент звільнення позивача з лав Збройних Сил України, він має право на призначення пенсії з 04 березня 2015 року у розмірі 42% від грошового забезпечення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" № 1763-IV від 15.06.2004р. (далі - Закон № 1763-IV) встановлено правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV (в редакції на час звільнення позивача з військової служби - 01.11.2005) особам, які звільняються з військової служби на підставі нормативно-правових актів, прийнятих у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, надаються такі гарантії соціального захисту:

- для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 Закону № 1763-IV дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформуванням ЗСУ після 1 січня 2004 року.

Згідно з п. «в» ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09.04.1992р. (далі - Закон № 2262-XII) (в редакції закону від 04.04.2006) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей".

Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" № 3668-VI від 08.07.2011р. у пункті «в» ст. 12 Закону № 2262-XI цифри і слово "15 років" замінено цифрами і словами " 20 календарних років і більше".

Аналогічні зміни Законом № 3668-VI були внесені і в п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV.

Таким чином, на час звільнення позивача з лав Збройних сил України п. 11 ст. 1 Закону № 1763-IV передбачав право на пенсію за вислугу років особам офіцерського складу при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років. Водночас, на час досягнення позивачем 45 річного віку та звернення до управління Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії (2015 рік) пункт «в» ст. 12 Закону № 2262-XI та п. 11 ст. 1 Закону №1763-IV передбачали право на пенсію за вислугу років особам офіцерського складу при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 років.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше; з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2012 року по З0 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше; з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу календарний рік та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше; З жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Виходячи з положень наведеної норми Закону, пенсія за вислугу років призначається, зокрема, особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше.

Днем звільнення ОСОБА_1 зі служби є 01.11.2005 року, відтак, календарна вислуга має становити 20 років і більше, проте, вислуга позивача у календарному обчисленні становить 16 років 3 місяці.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 25 липня 2019 року у справі №806/1402/16, від 22 серпня 2019 року у справі 295/7220/16-а, від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16, від 29 січня 2020 року у справі №344/9109/17.

Зокрема, Верховним Судом у наведених постановах зазначено, що відповідно до статті 12 Закону України №2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності відповідної вислуги років в календарному обчисленні (у даному випадку необхідно 20 календарних років і більше), та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Отже, для призначення пенсії за вислугу років Закон №2262-ХІІ визначає обов`язковою вимогою наявність саме календарної вислуги, а не загальну тривалість у пільговому обрахуванні. Законодавець розмежовує такі поняття як «вислуга років» та «календарна вислуга років». При цьому до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії (як правило впливає на розмір пенсії). Для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні не передбачено.

Календарна вислуга років не залежить від пільгового обчислення стажу і враховується окрім випадків отримання права на призначення пенсії для отримання права на виплату одноразової допомоги при звільненні (стаття 9).

Саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії. Позивач такої вислуги у мінімально визначеному розмірі не має, тому права на призначення пенсії за вислугу років не здобув.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду постановами від 14 листопада 2019 року у справі №806/1469/16 та від 29 січня 2020 року у справі №344/9109/17.

Колегія суддів касаційного суду також у наведених постановах зазначила, що вважає помилковими посилання судів на те, що для призначення пенсії за вислугу років підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. N 393, якою для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, оскільки згідно ч.4 ст. 9 КАС України(в редакції, чинній на момент постановлення рішень), у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки відповідно до ч.4 ст.9 КАС України має вищу юридичну силу.

Таким чином, враховуючи приписи чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у позивачів права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивачі не мають календарної вислуги років.

Повертаючись до даної справи №320/12761/20 судова колегія вважає, що для призначення позивачу пенсії за вислугу років за пунктом «в» статті 12 Закону №2262-ХІІ правові підстави відсутні.

Частиною першою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Підсумовуючи викладене у сукупності, колегія суддів вбачає підстави для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Л.О. Костюк

О.Є. Пилипенко