Справа № 140/17562/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/17562/20 пров. № А/857/5869/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Большакова О.О., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про стягнення коштів,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Сорока Ю.Ю.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, в якому просив зарахувати до страхового стажу роботу в колгоспі «Радянська Україна» в період з 29 квітня 1969 рік по 22 липня 1971 року, тобто 2 роки 2 місяці 23 дні та роботу в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» в період з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року без застосування фактичної тривалості, як набутий до 1965 року, тобто повних 2 роки.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як одержувач пенсії за віком відповідно до норм Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність». В період з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року працював в колгоспі «Радянська Україна», що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці, архівними довідками та книгою обліку трудового стажу і заробітку колгоспника за 1969-1971 роки. Проте, відповідач листом від 02 жовтня 2020 року відмовив позивачу у зарахуванні до страхового стажу вищевказаного періоду роботи в колгоспі «Радянська Україна» з підстав відсутності відомостей про фактичну тривалість трудової участі. Також, зазначає, що будучи підлітком в період з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року працював у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень». Період роботи позивача з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» досліджувався Волинським окружним адміністративним судом в межах адміністративної справи № 140/12386/20, за наслідками розгляду якої, рішенням суду від 01 жовтня 2020 року вказаний період роботи позивача зобов`язано відповідача зарахувати до страхового стажу позивача. Не дивлячись на те, що судом роз`яснено що вищезгаданий період роботи підлягає зарахуванню до страхового стажу без застосування фактичної тривалості, так як набутий до 1965 року, відповідачем зараховано даний період із застосуванням фактичної тривалості, тобто зараховує до страхового стажу не 2 роки, а 1 рік, у зв`язку із чим позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою. Листом від 08 грудня 2020 року ГУ ПФУ у Волинській області повідомило, що на виконання рішення суду від 01 жовтня 2020 року до страхового стажу зараховано період роботи у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року календарно, що складає 1 рік.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Радянська Україна» з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року, тобто 2 роки 2 місяці і 23 дні, та в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року, без застосування фактичної тривалості, так як набутий до 1965 року, тобто повних два роки.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наданими документами підтверджено факт перебування позивача з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року у членстві колгоспу «Радянська Україна», відтак, вищевказаний період роботи 2 роки 2 місяці і 23 дні підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача. Також, позивачем в межах адміністративної справи № 140/12386/20 підтверджено членство в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень», відтак період роботи у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року підлягає зарахуванню до страхового стажу, як за два повних роки, без застосування фактичної тривалості, так як набутий до 1965 року.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до поданих позивачем до позовної заяви документів суд першої інстанції не мав можливості встановити факт членства ОСОБА_1 в колгоспі «Радянська Україна» та про виконання ним встановленого для колгоспників мінімуму вихододнів. Позивач частину періоду з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року вимагає зарахувати повторно, оскільки у період з 01 вересня 1970 року по 31 серпня 1973 року позивач навчався в аспірантурі Українського науково-дослідного інституту фізіології і біології сільськогосподарських тварин та стаж за цей період зарахований до страхового стажу при призначенні пенсії. Також, судом першої інстанції не взято до уваги, що рішення Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 140/12386/20, яким зобов`язано зарахувати до страхового стажу роботу в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» с. Антонівка з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року, виконано в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, з 08 вересня 2000 року призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», а з 01 жовтня 2017 року переведено на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 03 листопада 2020 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 роботу у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» в період з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року.

На виконання рішення суду від 01 жовтня 2020 року, ГУ ПФУ у Волинській області зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року календарно, що складає 1 рік.

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 02 жовтня 2020 року відмовило позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року в колгоспі «Радянська Україна», з підстав відсутності відомостей про фактичну тривалість трудової участі.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 1 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) передбачено, що страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

Аналогічне визначення страхового стажу містить Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». До страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником під час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно із ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 48 КЗпП України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Також, у пункті 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58, зазначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Трудові книжки ведуться на студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності. На осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи..

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі по тексту Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

Згідно із п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів приходить до висновку, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи та має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 слідує, що позивач працював з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року в колгоспі «Радянська Україна» на посаді ветлікаря(а.с.5)

Вказані записи засвідчено відповідними печатками підприємства.

Також, в матеріалах справи наявні копії книги обліку трудового стажу і заробітку колгоспника ОСОБА_1 за 1969-1971 роки та архівної довідки Державного архіву Волинської області від 06 листопада 2020 року № 923/01-20, що підтверджують період роботи в колгоспі «Радянська Україна»(а.с.14-18)

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наданими документами підтверджено факт перебування ОСОБА_1 з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року у членстві колгоспу «Радянська Україна», відтак, вищевказаний період роботи 2 роки 2 місяці і 23 дні підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач частину періоду з 29 квітня 1969 року по 22 липня 1971 року вимагає зарахувати повторно, оскільки у період з 01 вересня 1970 року по 31 серпня 1973 року позивач навчався в аспірантурі Українського науково-дослідного інституту фізіології і біології сільськогосподарських тварин та стаж за цей період зарахований до страхового стажу при призначенні пенсії, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

У законодавстві, що діяло раніше (до 1 січня 2004 року), зокрема у Законі № 1788-XII, йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття «загальний трудовий стаж» є ширшим, ніж поняття «стаж страховий», оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Так, згідно зі ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються також періоди, коли особа не працювала, наприклад, у зв`язку з навчанням у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасовою непрацездатністю, що почалася у період роботи; часом догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку тощо.

Згідно із п. 2.18 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів, зокрема, записи про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо), у вищих навчальних закладах та про час перебування в аспірантурі і клінічній ординатурі.

Для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів (пункт 2.16 Інструкції).

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що питання ведення, контролю за веденням запису в трудовій книжці відомостей щодо трудового (в тому числі спеціального) стажу віднесено до компетенції роботодавця або, у виняткових випадках, юридичної особи, в якій власник трудової книжки провадить не трудову, але іншу основну свою діяльність. У випадку, коли така діяльність не є трудовою, а іншою, але не основною, зокрема навчання на заочному факультеті, відомості про неї не можуть стосуватись трудового стажу, а, відповідно до пункту 2.18 Інструкції № 58, можуть вноситись до трудової книжки інформаційно. Такі дані не можуть заміщувати (поглинати) собою даних, що становлять безпосередньо трудовий стаж.

З копії трудової книжки позивача слідує, що записом під № 5 зазначено про зарахування позивача на навчання без відриву від виробництва (заочно)(а.с.5).

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зарахування до страхового стажу позивача час його навчання на заочному факультеті у вищому навчальному закладі.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року, без застосування фактичної тривалості, так як набутий до 1965 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 140/12386/20 період роботи позивача з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» вже був предметом дослідження судом та встановлено, що вказаний період підтверджений позивачем належним чином, як і підтверджено членство в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, у разі наявності документів, які підтверджують членство в колгоспі, рік роботи в колгоспі до 01 січня 1966 року зараховується як повний рік незалежно від кількості нарахованих трудоднів на рік або відпрацьованих людино-днів на рік.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що період роботи у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року підлягає зарахуванню до страхового стажу, як за два повних роки, без застосування фактичної тривалості, так як набутий до 1965 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд з урахуванням рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 140/12386/20 мав би закрити провадження у справі, то колегія суддів зазначає наступне.

У справі № 140/12386/20 ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогами до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про здійснення перерахунку та виплати пенсії з 01 жовтня 2017 року по 01 березня 2019 року за індивідуальним коефіцієнтом заробітку 2,68815 та зобов`язання зарахувати до страхового стажу роботу у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» в період з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року.

При цьому, у даній справі ОСОБА_1 просив зарахувати до страхового стажу роботу в колгоспі «Радянська Україна» в період з 29 квітня 1969 рік по 22 липня 1971 року, тобто 2 роки 2 місяці 23 дні та роботу в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» в період з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року без застосування фактичної тривалості, як набутий до 1965 року, тобто повних 2 роки.

З наявної копії вищевказаного рішення слідує, що задовольняючи таку позовну вимогу суд вважав, що оскільки позивачем підтверджено членство в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень», то період роботи позивача у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , без застосування фактичної тривалості, так як набутий до 1965 року(а.с.9).

Разом з тим, в резолютивній частині вказаного вище рішення зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 роботу у колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» в період з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року, але не вказано, що таке зарахування стажу повинне здійснюватись без застосування фактичної тривалості, як набутий до 1965 року, тобто повних 2 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати до страхового стажу роботу в колгоспі «Радянська Україна» в період з 29 квітня 1969 рік по 22 липня 1971 року, тобто 2 роки 2 місяці 23 дні та роботу в колгоспі ім. Сталіна «Жовтень» в період з 01 липня 1960 року по 30 червня 1961 року без застосування фактичної тривалості, як набутий до 1965 року, тобто повних 2 роки.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 140/17562/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. О. Большакова
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року.