Справа № 826/23406/15
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

09 червня 2021 року справа №826/23406/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за власною ініціативою питання про закриття провадження в адміністративній справі

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія»
до треті особиУповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної Марини Анатоліївни 1. Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» 2. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання протиправним та скасування рішення
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» (далі по тексту - позивач, ТОВ «Станіславська торгова компанія») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної Марини Анатоліївни (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати дії відповідача щодо визнання нікчемними: договору про внесення змін від 17 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 28 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 17 березня 2014 року, договору про внесення змін від 15 липня 2014 року, договору про внесення змін від 15 серпня 2014 року, договору про внесення змін від 01 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 жовтня 2014 року, укладених між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПрАТ (TOB) «Залізничник» протиправними; 2) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у формі повідомлення про нікчемність: договору про внесення змін від 17 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 28 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 17 березня 2014 року, договору про внесення змін від 15 липня 2014 року, договору про внесення змін від 15 серпня 2014 року, договору про внесення змін від 01 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 жовтня 2014 року, укладених між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПрАТ (TOB) «Залізничник».

Ухвалою від 16 жовтня 2015 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №826/23406/15, закінчив підготовче провадження і призначив справу до судового розгляду.

Ухвалою від 06 червня 2016 року Окружний адміністративний суд міста Києва зупинив провадження у справі 826/23406/15 до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що розглядається Конституційним Судом України за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Ухвалою від 09 червня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва поновив провадження в адміністративній справі №826/23406/15 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Розглядаючи справу у спрощеному провадженні, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як встановлено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду), до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з частиною другою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент звернення до суду) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Аналогічні положення містить і чинна редакція Кодексу адміністративного судочинства України (статті 2, 4, 19).

Суд звертає увагу, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є характер спор. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спір між учасниками публічно-правових відносин, що стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, або такий, що йому не суперечить. Спір є приватноправовим навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (в чинній редакції) визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові від 04 липня 2018 року у справі №815/5392/16, провадження №11-465апп18, Велика Палата Верховного Суду, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі про визнання протиправним та скасування рішення уповноваженої особи Фонду в частині визнання правочину (операції), проведеного фізичною особою, нікчемним із одночасним застосуванням наслідків нікчемності, а саме - проведення сторнування банківських операцій з перерахування коштів з рахунку та відображення сторнованих коштів на рахунку їх первісного власника, дійшла таких висновків:

« 33. Згідно із частинами першою, другою та десятою статті 38 Закону №4452-VI Фонд (уповноважена особа Фонду) зобов`язаний забезпечити збереження активів і документації банку, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

34. За результатами перевірки, здійсненої відповідно до статті 38 Закону №4452-VI, виявляються правочини, які є нікчемними в силу приписів (на підставі) закону. При виявленні таких правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними.

35. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не рішення уповноваженої особи Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону №4452-VI) незалежно від того, чи проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів ПАТ «ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК» і видане згадане рішення. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Рішення уповноваженої особи Фонду не є підставою для застосування таких наслідків. Таке рішення є внутрішнім розпорядчим документом, яке прийнято уповноваженою особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Відповідна правова позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №910/12294/16 від 11 квітня 2018 року, №910/24198/16 від 16 травня 2018 року та №910/17448/16 від 16 травня 2018 року.

36. Оскільки рішення є внутрішнім документом банку, який прийнято особою, що здійснює повноваження органу управління банку, воно не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можуть порушуватися будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього рішення. Звідси права позивача в цій справі не можуть бути порушені внаслідок ухвалення внутрішнього документа банку, сфера застосування якого обмежується внутрішніми відносинами відповідного банку як юридичної особи.

37. Отже, встановлена правова природа згаданого рішення унеможливлює здійснення судового розгляду щодо визнання його недійсним, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення уповноваженої особи Фонду від 10 грудня 2015 року №3-ТА в частині визнання правочину (операції), проведеного ОСОБА_3, нікчемним не можуть розглядатися у судах (в тому числі у господарських).

38. За таких обставин суд першої інстанції, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного і обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі пункту 1 частини першої статті 109 КАС в частині вимоги про визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення уповноваженої особи Фонду».

Враховуючи викладене, згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду спори з приводу оскарження рішення Уповноваженої особи Фонду про визнання правочину (договору), нікчемними не можуть розглядатися у судах (в тому числі у господарських) і, відповідно, не відносяться до юрисдикції адміністративного суду.

Як свідчить зміст адміністративного позову, позивач позивачем фактично оскаржуються дії та рішення відповідача щодо перевірки правочину банку на предмет його нікчемності та застосування наслідків нікчемності, який, на думку Верховного Суду, висловлену у постанові від 04 липня 2018 року у справі №815/5392/16, є внутрішнім документом банку, не створює жодних обов`язків для позивача та третіх осіб, а тому не порушує права позивача і не може бути предметом розгляду у суді.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частина перша статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду спори з приводу оскарження рішення Уповноваженої особи Фонду про визнання правочину (договору) нікчемними не можуть розглядатися у судах.

Враховуючи викладене, на думку суду, позовні вимоги про оскарження дій та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної Марини Анатоліївни щодо визнання нікчемними: договору про внесення змін від 17 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 28 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 17 березня 2014 року, договору про внесення змін від 15 липня 2014 року, договору про внесення змін від 15 серпня 2014 року, договору про внесення змін від 01 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 жовтня 2014 року, укладених між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПрАТ (TOB) «Залізничник», не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому слід закрити провадження в адміністративній справі.

На підставі вищенаведеного, пункту 1 частини першої статті 238, статті 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження в адміністративній справі №826/23406/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславська торгова компанія» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної Марини Анатоліївни про визнання протиправними дій та рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіної Марини Анатоліївни щодо визнання нікчемними: договору про внесення змін від 17 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 28 лютого 2014 року, договору про внесення змін від 17 березня 2014 року, договору про внесення змін від 15 липня 2014 року, договору про внесення змін від 15 серпня 2014 року, договору про внесення змін від 01 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 вересня 2014 року, договору про внесення змін від 15 жовтня 2014 року, укладених між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ПрАТ (TOB) «Залізничник».

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.А. Кузьменко