Справа № 761/24881/16-ц
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Лічевецького І.О.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва до з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі також - відповідач), якому просив суд:

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційні витрати та три проценти річних у розмірі 484,46 грн., а також відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 листопада 2013 року між ним та Публічним акціонерним товариством Імексбанк» було укладено договір вкладу №2033-2013 на суму 100 доларів США строком до 26 грудня 2014 року. Зі спливом строку договору 29 грудня 2014 року вклад було перераховано банком з депозитного рахунку позивача на його поточний рахунок. На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк», з;гідно з яким в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27 січня 2015 року. З 28 квітня 2015 року банки-агенти розпочали виплату коштів вкладникам ПАТ «Імексбанк», позивач неодноразово звертався до них з метою отримання вкладу, однак отримав передбачене законом відшкодування в розмірі 1 723,29 грн лише 22 квітня 2016 року.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб має виплатити позивачу суму інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки ним було порушено строки виплати належних позивачу коштів. ОСОБА_1 також вважає, що йому було завдано моральну шкоду, адже внаслідок неналежного виконання відповідачем недоговірного зобов`язання з виплати відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку позивач був вимушений протягом року вести з відповідачем тривале і виснажливе претензійне листування.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 липня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 травня 2019 року скасовано, позов задоволено частково та стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційні втрати та три проценти річних та 1000,00 грн в якості відшкодування за спричинену моральну шкоду.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року провадження у справі закрито та ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2020 року справу направлено для продовження розгляду до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року даний адміністративний позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у період дії тимчасової адміністрації/ліквідації банку передбачені ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України фінансові санкції, зокрема, інфляційні витрати та три проценти річних не застосовуються. Крім того, позивачем не надано належних пояснень того, в чому полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що з хибної логіки суду випливає, що якщо під час ліквідаційної процедури строк виконання зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування ще не настав, а з моменту припинення банку як юридичної особи він вже взагалі не може настати в силу імперативних приписів ч.7 ст.26, ч.3 ст.28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», то це означає, що строк виконання такого зобов`язання не настає ніколи, або таке зобов`язання не виникає взагалі. За хибною логікою суду, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вправі вирішувати на власний розсуд, коли йому виплачувати вкладникам кошти гарантованого відшкодування за вкладами в неплатоспроможних банках, та чи виплачувати їх взагалі. Зокрема, процедуру ліквідації ПАТ «Імексбанк» не завершено й наразі, і за таким хибним висновком суду відповідач і натепер не зобов`язаний виплачувати вкладникам кошти гарантованого відшкодування за вкладами в цьому банку.

Суд першої інстанції проігнорував доводи позивача про те, що згідно ч.1 статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Саме цей день (у випадку ПАТ «Імексбанк» зі спливом 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку) і є днем виконання гарантійних зобов`язань Фонду, і саме з цього дня починає перебіг прострочення боржника в розумінні статті 612 ЦК України, з настанням відповідних наслідків прострочення боржника (ст.ст. 611, 623, 625 ЦК України).

Строк "здійснення виплати" - це обраний вкладником день звернення до банку-агента. Відповідна дата обмежена періодом наявності у вкладника права на таке звернення, але визначається в кінцевому підсумку самим вкладником - і саме тому не визначена законом. Що ж стосується дати "завершення" виплат, то вона є датою, після якої вкладники, що з тих чи інших причин таким правом не скористалися, остаточно його втрачають (і цей день стосовно банку ПАТ «Імексбанк» наразі ще не настав).

Матеріалами справи підтверджуються факти неодноразових звернень позивача до відповідача з вимогами негайно виконати прострочене гарантійне зобов`язання з виплати відшкодування за вкладом в неплатоспроможному банку. Однак, незважаючи на всі ці звернення, виплату було здійснено відповідачем з майже річним простроченням, і таким чином завдано позивачу майнової (внаслідок інфляційного знецінення коштів), а також немайнової (моральної) шкоди.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25 листопада 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_1 укладено договір №2033-2013 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 11 жовтня 2013 року вклад «Постійний клієнт 13 міс», відповідно до умов якого Банк прийняв від клієнта вклад на суму 100,00 доларів США з процентною ставкою 9,5% річних строком на 396 днів, кінцевим строком повернення вкладу - 26 грудня 2014 року, з щомісячною сплатою відсотків. Умовами договору також передбачено та підтверджується матеріалами справи, що вклад було перераховано банком з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача (Т.1, арк. 189, 190).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Імексбанк», яким в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію з 27 січня 2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21 травня 2015 року № 330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Імексбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 травня 2015 року № 105 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Імексбанк» та призначено уповноважену особу на ліквідацію банку.

Позивач неодноразово звертався до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з претензійними заявами, заявами про внесення до загального реєстру вкладників та про виплату відшкодування за вкладом, в яких останній просив, у тому числі, виплатити йому, як вкладнику, суми, передбачені ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України, а саме, три відсотки річних на суму належного відшкодування з урахуванням індексу інфляції з дня виникнення зобов`язання з виплати цього відшкодування, проте, у задоволенні заяв позивача було відмовлено (Т.1, арк. 194-208).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI (далі - Закон №4452-VI), а також ним регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків (стаття 1).

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно ч.1 статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 цього Закону, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі ч.1, 2 статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Згідно п. 16 ч. 1 статті 2 Закону №4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 статті 2 Закону №4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Згідно ч. 1, 2 статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Згідно статті 28 цього Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Частиною 7 статті 26 Закону України від 23 лютого 2012 року №4452-VI передбачено, що Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Таким чином, Фонд виконує свої зобов`язання перед вкладниками, зокрема, і позивачем, та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених цих Законом.

Так, рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ІмексБанк» та делегування повноважень ліквідатора банку» було прийнято 21 травня 2015 року.

27 квітня 2015 року на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам ПАТ «ІмексБанк», для чого останнім запропоновано з 28 квітня 2015 року звернутись до банків-агентів Фонду для отримання гарантованого відшкодування, що свідчить про дотримання строків початку здійснення відповідних виплат (https://www.fg.gov.ua/articles/17823-ogoloshennya-pro-viplati-vkladnikam-at-imeksbank.html).

При цьому, як вірно зазначено судом в оскаржуваному рішенні, граничні строки виплати гарантованих коштів обмежуються днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Отже, відповідач, розмістивши оголошення від 27 квітня 2015 року, повідомив про початок здійснення відповідних виплат вкладникам банку з 28 квітня 2015 року, що не обмежується одним днем, а є триваючою процедурою, граничний строк якої закінчується днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 3, 5 ч. 5 статті 36 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Пунктом 1 ч. 6 статті 36 Закону №4452-VI передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Згідно ч. 5 статті 45 Закону №4452-VI протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Зазначену правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2016 року по справі за № 6-1123 цс16.

Відтак, у період дії тимчасової адміністрації/ліквідації банку передбачені ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України фінансові санкції не застосовуються.

Відповідно, у суду відсутні підстави для стягнення на користь позивача з Фонду гарантування вкладів трьох процентів річних за несвоєчасне виконання зобов`язання та інфляційних втрат, про що вірно зазначено в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до статті 1-1 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII) цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно ч. 5 статті 10 Закону №1023-XII у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Між тим, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги, оскільки, як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 статті 3 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», він є державною установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Таким чином, оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не має з позивачем жодних договірних відносин, а під час здійснення тимчасової адміністрації не передбачено можливості нарахування штрафних санкцій (п. 3 ч. 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), то і підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Оскільки вимога про стягнення з відповідача на користь позивача є похідною від основної вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційні витрати та трьох процентів річних, то вона також задоволенню не підлягає, позаяк судом не було встановлено в діях відповідача жодної протиправності.

Враховуючи вищенаведені норми закону, та обставини, що встановлені та підтверджені відповідними доказами, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем доведено правомірність своїх дій, оскільки застосуванню в даних правовідносинах підлягає спеціальний Закон - «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який не передбачає можливості нарахування штрафних санкцій.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що всі аргументи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 08 червня 2021 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький