Справа № 826/11085/14
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, третя особа - Акціонерне товариство "УкрСиббанк", про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві, за участю третьої особи - Акціонерного товариства «УкрСиббанк», у якій просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 червня 2014 року № .

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2015 року вказану постанов суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2016 року постанову суду апеляційної інстанції скасовано та залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2014 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 16 червня 2016 року відкрито провадження за заявою позивача про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 24 квітня 2016 року.

Постановою Верховного Суду від 28 грудня 2018 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва, постанову Київського апеляційного адміністративного суду та ухвалу Вищого адміністративного суду України скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві від 26 червня 2014 року № в частині визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 5150,42 грн., з яких 4120,34 грн. основного зобов`язання та 1030,08 грн. штрафних санкцій.

Вважаючи, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням вимог матеріального та процесуального законодавства, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обгрунтування своєї позиції вказує на те, що договір про надання споживчого кредиту втратив чинність у зв`язку з виконанням боржником усіх зобов`язань у повному обсязі. Зауважує, що судом першої інстанції було безпідставно взято до уваги довідку АТ «УкрСиббанк», яка була надана вже під час судового розгляду справи.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому зазначає, що позивачем не було відображено у річній податковій декларації суми нарахованого (отриманого) доходу у вигляді прощення (анулювання) боргу за договором про надання споживчого кредиту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому, вказує на відсутності структури анульованої суми кредитної заборгованості, яка була прощена.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що Державною податковою інспекцією у Солом`янському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на доходи фізичних осіб ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, за результатами якої складений акт від 07 травня 2014 року № 2172/26-58-17-01-17-1.

За висновками акта перевірки контролюючим органом встановлено порушення Позивачем вимог норм пункту 57.1 статті 57, підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163, підпункту 164.2.17 пункти 164.2, 164.1 статті 164, пункту 176.1 статті 176 Податкового кодексу України шляхом заниження суми загального оподатковуваного в 2012 році доходу на суму 652 959,84 грн. прощеного банком боргу.

На підставі акта перевірки 26 червня 2014 року відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення № , згідно якого ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 138 485,71 грн. (в т.ч. 110 788,57 грн. за основним платежем та 27 697,14 грн. за штрафними санкціями).

На підставі встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскаржуване податкове повідомлення рішення від 26 червня 2014 року № за формою "Р" підлягає скасуванню в частині.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 22 червня 2007 року на суму 199000,00 дол. США, що дорівнювало еквіваленту 1004950,00 грн.

Відповідно до пояснень Третьої особи, станом на 17 жовтня 2012 року загальна сума заборгованості Позивача за вказаним кредитним договором становила 204 228,66 дол. США, що включало 164 155,60 дол. США - основного боргу, 40073,06 дол. США - відсотків за користування кредитом.

Позивачем 17 жовтня 2012 року погашено заборгованість по основному боргу в сумі 83 759,20 дол. США, внаслідок чого залишок боргу склав 164 155,60 -83 759,20 = 80 396,40 дол. США (основний борг).

Того ж дня Позивачем погашено заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 38788,00 дол. США, внаслідок чого залишок заборгованості по відсоткам за користування кредитом склав 40073,06 - 38778,00 = 1295,06 дол. США (відсотки за користування кредитом).

Відповідно до повідомлення АТ «УкрСиббанк» про анулювання боргу від 17 жовтня 2012 року № 31-5-4/140 заборгованість ОСОБА_1 за договором № 0 від 22 червня 2007 року анульовано на суму 81691,46 дол. США (80 396,40 + 1295,06 = 81691,46), що складає 652959,84 грн. по курсу НБУ станом на 17 жовтня 2012 року. В листі вказано про те, що анульована сума заборгованості ж доходом Позивача, отриманим як додаткове благо, з якого необхідно самостійно сплатити податок та відобразити дохід у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб (т.І а.с. 72).

Про прощення вказаної суми кредитної заборгованості АТ «УкрСиббанк» повідомлено податковий орган, вказавши в листі, що дана сума є доходом ОСОБА_1 , який підлягає оподаткуванню.

ПАТ «УкрСиббанк» подало до СДПІ по роботі з ВПП у м. Харкові податковий розрахунок за формою 1-ДФ за звітний період 4-ий квартал 2012 року, в якому відобразило факт нарахування та виплати ОСОБА_1 доходу в сумі 652 959,84 грн. за ознакою « 126».

Відповідачем зазначено, що прощена сума кредитної заборгованості є додатковим благом позивача, а тому з неї має бути сплачений податок на доходи фізичних осіб. Водночас, Позивачем не подано до контролюючого органу податкову декларацію про майновий стан і доходи.

На вимогу ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2021 року АТ «УкрСиббанк» надав пояснення щодо складових суми прощеного (анульованого) боргу ОСОБА_1 відповідно до повідомлення про аналювання боргу від 17 жовтня 2012 року. До вказаних пояснень третьою особою було додано, зокрема, заяву ОСОБА_1 від 14 вересня 2019 року, відповідно до якої позивач розуміла, що за результатами акції, спрямованої на погашення довгострокової простроченої заборгованості клієнтів роздрібного бізнесу, їх буде частково анульовано борг, що у свою чергу призведе до виникнення доходу у вигляді додаткового блага та необхідності відобразити такий дохід у річній декларації з податку на доходи фізичних осіб та сплатити відповідний податок.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що загальна сума основного боргу Позивача за кредитним договором від 22 червня 2007 року № 0 становила 199000,00 дол. США.

Крім того, зі змісту наданої третьою особою до суду апеляційної інстанції довідки-розрахунку заборгованості за кредитом ОСОБА_1 на 17 жовтня 2012 року за кредитним договором № 0 від 22 червня 2007 року вбачається, що станом на 17 жовтня 2012 року сума боргу позивача перед банком складала 164 155,60 доларів США (основного боргу) та 40073.06 доларів США (нарахованих відсотків). При цьому, 17 жовтня 2012 року позивачем особисто було погашено заборгованість по кредиту - 83759,20 доларів США та заборгованість за відсотками - 38788,00 доларів США, того ж дня залишок заборгованості за кредитним договором було анульовано банком, а саме:

- заборгованість за кредитом - 80396,40 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 17 жовтня 2012 року 642608,43 грн.

- заборгованість за відсотками - 1295,06 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 17 жовтня 2012 року 10 351,41 грн.

Саме вказану суму основного боргу анульовано Третьою особою, про що вказано у повідомленні від 17 жовтня 2012 року № 31-5-4/140 (т. І а.с. 72).

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим твердження ОСОБА_1 про те, що нею погашено основну суму боргу за кредитним договором, оскільки як видно з матеріалів справи, сума, сплачена ОСОБА_1 третій особу у розмірі 248 085,05 дол. США включала крім основного боргу також відсотки за користування кредитом та комісію.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що третьою особою прощено позивачу суму 81691,46 дол. США, що складає 652959,84 грн. по курсу НБУ станом на 17 жовтня 2012 року, яка включає в себе 80 396,40 дол. США - основного боргу та 1295,06 дол. США - відсотків за користування кредитом.

Згідно з підпунктами 163.1.1 та 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Відповідно до абзацу другого пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України є вичерпним.

Так, відповідно до підпункту «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній до 1 січня 2015 року) до оподатковуваного доходу включаються суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Згідно з підпунктом «б» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім відсотків, отриманих від боржника внаслідок прострочення виконання ним договірного зобов`язання.

У той же час відносини, що виникають між банком та клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України.

Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що додаткове благо визначається як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує доход платника податку. Водночас, в разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує доход платника податку і включається в його оподатковуваний доход. Разом з тим, сума процентів, нарахованих банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Відсутність в підпункті «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України точності щодо визначення додаткового блага у вигляді суми боргу платника податку (процентного), анульованого кредитором за його самосійним рішенням, була усунена шляхом внесення змін Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, який набрав чинності з 01.01.2015.

Згідно з підпунктом «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції, чинній з 01.01.2015) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим під пунктом.

Таким чином, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» від 09.04.2015 №321-VIII, який набрав чинності 07.05.2015, редакція підпункту 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України була доповнена абзацом другим, у зв`язку з чим сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягали включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

При вирішенні даного спору необхідно враховувати й положення пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України, якими встановлено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Таке застосування норм відповідає й основним засадам податкового законодавства, визначеним у статті 4 Податкового кодексу України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що оподатковуваним доходом позивача є лише основна заборгованість за кредитом, прощена (анульована) банком. Прощені (анульовані) банком проценти за користування кредитом не є доходом платника податків, а тому база оподаткування повинна визначатись лише з суми, прощеної (анульованої) банком, яку позивач фактично отримав за банківським кредитом, без врахування інших платежів.

Вказана позиція узгоджується із правою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 04 червня 2020 року у справі № 807/3121/14.

Відповідно до пункту 161.4 статті 161 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Згідно із приписами статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами; виграшу в державну та недержавну грошову лотерею, виграш гравця (учасника), отриманий від організатора азартної гри.

Оподаткування процентів, сума яких обчислюється з урахуванням підпункту 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 цього розділу, дивідендів, роялті та інвестиційного прибутку, нарахованих (виплачених) на користь фізичних осіб протягом звітного місяця, здійснюється податковим агентом під час кожного нарахування (виплати) із застосуванням ставки, встановленої абзацом першим цього пункту, що не виключає обов`язку отримувача таких доходів щодо здійснення річного перерахунку за сукупністю ставок, передбачених пунктом 167.5 цієї статті.

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року, до суми такого перевищення застосовується ставка 17 відсотків.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, станом на станом на 01 січня 2012 року мінімальна заробітна плата становила 1073 грн. Тому десятикратний розмір становить 10730,00 грн.

З огляду на зазначене, спірне податкове повідомлення рішення підлягає розрахунку лише з огляду на розмір прощеного позивачу тіла кредиту - 80396,40 дол. США, еквівалент 642608,43 грн. за курсом НБУ станом на 17 жовтня 2012 року (7,993).

Розмір середньомісячного оподаткованого доходу - 642608,43 грн (тіло кредиту):12 місяців = 72179,84 грн. Сума перевищення середньомісячного оподаткованого доходу - 53550,70 грн. (мінус) 10730,00 грн. = 42820,70 грн. Сума податку становить: (10730,00 грн. *0,15 %) (плюс) (42820,70 грн. * 0,17%) * 12 місяців = 106668,23 грн.

Відповідно до приписів статті 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Таким чином, розмір штрафної санкції з визначеної суми податку 106668,23 грн. має становити 26667,06 грн. (106668,23 грн. * 0,25%).

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення рішення від 26 червня 2014 року № за формою «Р» підлягає скасуванню всього на суму 5150,42 грн. ((106668,23 грн. + 26667,06 грн.) - 138485,71 грн.), з яких 4120,34 грн. основного зобов`язання і 1030,08 грн. штрафних санкцій.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління ДПС у м.Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.О. Сорочко

А.Ю. Коротких