Справа № 140/17607/20
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 140/17607/20 пров. № А/857/5875/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,

суддя у І інстанції Денисюк Р.С.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 03 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

23 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ) щодо відмови у переході з пенсії по інвалідності з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII та зобов`язати відповідача перевести її з пенсії по інвалідності з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію по інвалідності згідно з Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, з 20 листопада 2020 року, виходячи з 60 % від суми заробітної плати, визначеної у довідці прокуратури Волинської області від 23 жовтня 2020 року № 21-44 вих20 та виплатити заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком, починаючи з моменту подання відповідної заяви.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 140/17607/20 позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що чинне законодавство не передбачає умови щодо призначення пенсії прокурорам з підстав, визначених частинами 2, 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, із фактом встановлення інвалідності саме під час роботи в прокуратурі, а лише вимоги щодо присвоєння відповідної групи інвалідності та стаж роботи в органах прокуратури, яким позивач відповідає.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило скасувати його та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскільки позивачка визнана особою з інвалідністю І групи не у період роботи в прокуратури, то вимоги частини 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення пенсії по інвалідності не можуть бути застосовані до неї.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 15 серпня 2003 року позивачка визнана інвалідом І групи з дитинства, що підтверджується відповідним витягом з акту огляду МСЕК № 042032 від 16 вересня 2003 року.

Розпорядженням № 1201111 від 28 грудня 2004 року їй призначено пенсію по інвалідності з 15 серпня 2003 року на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 14 серпня 2015 року позивачці призначено пенсію, як інваліду дитинства ІІ групи, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно виписки з акту МСЕК № 49202 від 06 жовтня 2017 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно.

Як слідує із записів трудової книжки позивачки, у період з 31 березня 2009 року по 14 вересня 2020 року вона працювала на різних посадах в органах прокуратури. Стаж роботи в органах прокуратури становить понад 10 років.

20 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ із заявою про призначення їй пенсії у відповідності до норм статті 86 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням від 27 листопада 2020 року № 53 відповідачем їй відмовлено у переході з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та призначенні пенсії відповідно до частини 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII.

Листом від 04 грудня 2020 року № 0300-0306-8/41310 ГУ ПФУ повідомило ОСОБА_1 про відсутність у неї підстав для призначення пенсії у відповідності до Закону України «Про прокуратуру», оскільки інвалідом вона визнана не у період роботи в прокуратурі. Також зазначено, що за результатами розгляду заяви позивачки 27 листопада 2020 року прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Вважаючи відмову відповідача у задоволенні її вимог протиправною, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14 жовтня 2014 року (далі Закон № 1697-VІІ).

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульоване нормами статті 86 Закону № 1697-VІІ.

Як передбачено частиною 9 статті 86 Закону № 1697-VІІ прокурорам, визнаним особами з інвалідністю I або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років.

Частиною 6 статті 86 Закону № 1697-VІІ встановлено, що до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується, зокрема, час роботи на посадах прокурорів (в тому числі адміністративних) органів прокуратури, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів.

Відповідно до частини 2 статті 86 Закону № 1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, на підставі аналізу наведених правових норм апеляційний суд дійшов переконання, що пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною 2 статті 86 Закону № 1697-VІІ, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, призначається виключно прокурорам, визнаними особами з інвалідністю І чи ІІ групи під час проходження служби у органах прокуратури.

Як слідує з матеріалів справи, згідно з акту огляду МСЕК № 042032 від 16 вересня 2003 року позивачка визнана інвалідом І групи з дитинства, пенсію по інвалідності призначено з 15 серпня 2003 року на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, на думку апеляційного суду, слід погодитись з доводами скаржника, що вимоги частини 9 статті 86 Закону № 1697-VІІ щодо призначення пенсії позивачці по інвалідності не можуть бути до неї застосовані, а отже висновок суду першої інстанції про протиправність дій ГУ ПФУ та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності згідно з частинами 2, 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» та відповідно здійснити перерахунок такої пенсії є помилковим.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справ. Тому оскаржуване судове рішення слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити.

Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі № 140/17607/20 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Н. М. Судова-Хомюк