Справа № 215/1662/20
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 червня 2021 року

м. Київ

справа № 215/1662/20

провадження № К/9901/19131/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Смоковича М. І.,

суддів: Єресько Л. О., Соколова В. М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до директора Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Криворізької міської ради Благун Інеси Михайлівни про визнання бездіяльності протиправною,

в с т а н о в и в :

19 травня 2021 року зазначену касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку.

24 травня 2021 року скарга надійшла до суду касаційної інстанції.

З матеріалів касаційної скарги й ухвалених у цій справі судових рішень убачається таке.

ОСОБА_1 звертався до суду із позовом до директора Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Криворізької міської ради Благун Інеси Михайлівни, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність директора департаменту соціальної політики виконавчого комітету Криворізької міської ради Благун І.М., яка виявилася у непопередженні виникнення негативних суспільних наслідків, пов`язаних з непідкоренням останньою основному закону України на соціальний захист гарантованого статтями 1, 3, 21, 33, 46, 48, 92 Конституції України, та постановити окрему ухвали згідно статті 249 КАС України;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у невинесенні за результатами розгляду звернення від 18 лютого 2020 року за вх. №144, рішення, постанови, тобто правового акту;

визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилася у порушенні права бути присутнім при розгляді заяви (запиту) від 18 лютого 2020 року за вх. №144.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року позовну заяву повернуто позивачеві у зв`язку із невиконанням вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року, якою позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом надання до суду: оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 840,80 гривень, копії паспорта громадянина України, як документу, що підтверджує наявність у позивача процесуальної дієздатності, належним чином оформленого згідно з вимогами частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) адміністративного позову, відповідно до кількості учасників справи.

Позивачем ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року оскаржувалося в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції постановою від 13 жовтня 2020 року ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року залишив без змін.

Не погоджуючись із постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2021 року касаційну скаргу повернуто заявнику з підстав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 169 КАС України.

Дана касаційна скарга подана позивачем до суду касаційної інстанції вдруге.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги на предмет обґрунтованості, Верховний Суд зазначає таке.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачем не вчинено дій, спрямованих на усунення зазначених судом першої інстанції недоліків адміністративного позову. Суд констатував, що заява, подана останнім 11 червня 2020 року на виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року, містить лише тлумачення позивачем норм процесуального законодавства, які на його думку були порушені судом під час залишення позову без руху. Так, у згаданій заяві позивач, з-поміж іншого, зазначив, що паспорт ним буде надано у судовому засіданні, а докази потрібно витребувати за поданою заявою про витребування доказів від 19 березня 2020 року.

Також суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про ненадання позивачем належних доказів на підтвердження його скрутного матеріального становища як підстави для звільнення його від сплати судового збору.

Відповідно до частин першої та другої статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За змістом пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України підставою для повернення позивачеві позовної заяви є неусунення ним недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що копія ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року про залишення позову без руху отримана ОСОБА_1 05 червня 2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

11 червня 2020 року позивач подав до суду заяву про відкриття провадження у справі після усунення недоліків, в якій, як вже зазначалося вище, просив вважати виконаними вимоги ухвали суду від 15 квітня 2020 року.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» установлено умови відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Частиною першої статті 8 указаного Закону передбачено перелік умов, за яких враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Крім того, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (частина друга статті 8 Закону України «Про судовий збір»).

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначив, що надана позивачем довідка Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради від 03 лютого 2020 року відображає лише інформацію про отримання ним щомісячної компенсаційної виплати. Доказів того, що вказана виплата є єдиним доходом, а також інших доказів щодо тяжкого матеріального стану позивачем суду не надано. Із клопотаннями про зменшення розміру належного до оплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору позивач не звертався.

Крім того, суд виснував про безпідставність посилань ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд зобов`язаний самостійно витребувати при необхідності відомості щодо його матеріального стану, оскільки такого обов`язку на суд, у разі вирішення питання про звільнення особи від сплати судового збору, законом не покладено.

Положеннями статті 160 КАС України передбачено перелік вимог щодо змісту позовної заяви.

Разом з тим, судами попередніх інстанцій констатовано невідповідність поданого ОСОБА_1 адміністративного позову вимогам процесуального закону.

Зважаючи на викладене, Верховний Суд уважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачеві з підстав неусунення її недоліків, залишене судом апеляційної інстанції без змін, вірно застосував положення пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої цієї ж статті у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Дія цієї норми поширюється, серед іншого, на ухвали судів першої інстанції, перелік яких наведений у частині другій статті 328 КАС України (зокрема, про повернення заяви позивачеві), після їх перегляду в апеляційному порядку.

За такого правового регулювання та обставин справи у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 червня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 215/1662/20 за позовом ОСОБА_1 до директора Департаменту соціальної політики виконавчого комітету Криворізької міської ради Благун Інеси Михайлівни про визнання бездіяльності протиправною.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач М. І. Смокович

Судді Л. О. Єресько

В. М. Соколов