Справа № 802/2272/16-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

08 червня 2021 р. Справа № 802/2272/16-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 ? до урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини? про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії?.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.06.2017 року, залишеною без змін рішеннями апеляційної та касаційної інстанцій, визнано протиправною бездіяльність урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини та зобов`язано здійснити координацію виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 року у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 року.

Позивачем до суду подано заяву "Про судовий контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 802/2272/16-а", згідно якої позивач просить:

- в зв`язку із карантинними обмеженнями, поновити строк звернення до суду;

- визнати протиправною бездіяльність урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини при виконанні постанови ВОАС від 29.06.2017 року у справі № 802/2272/16-а і порушення його прав стягувача та зобов`язати подати у строк до 10 діб звіт про виконання судового рішення;

- винести окрему ухвалу щодо відповідача Мінюсту про тяганину і неналежне виконання судових рішень, що стали причиною його звернень до ЄСПЛ і прийняття ним семи рішень.

Обгрунтовуючи заяву позивач зазначає, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 року скасовано постанову органу ДВС про закінчення виконавчого провадження ВП № 550277823 від 17.04.2018, та відповідно до чинних норм законодавства на державного виконавця покладено обов`язок відновити виконавче провадження. Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не прийнято рішення з метою відновлення виконавчого провадження. Це зумовлює необхідність для здійснення судового контролю за виконанням постанови суду від 27.06.2017 року.

Надаючи оцінку заяві, суд зазначає наступне.

Стаття 129-1 Конституції України гарантує, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відтак, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

У зв`язку з цим, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу щодо відповідача - суб`єкта владних повноважень, а невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.08.2020 у справі № 552/6254/16-а.

Розділом IV КАС України врегульовано окремі процесуальні питання, пов`язані з виконанням судового рішення, а нормами статей 382-383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як можливий варіант - накладення штрафу (ч. 2 ст. 382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

У заяві позивач ініціює здійснення судового контролю за виконанням постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 29.06.2017 року у спосіб, передбачений ст. 383 КАС України, постановлення окремої ухвали та просить зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення в порядку ст. 382 КАС України.

Законодавцем передбачено процесуальну форму реалізації прав зацікавленої особи на подання заяви (клопотання) про їх здійснення, а також встановлено порядок прийняття та розгляду заяви в порядку ст. 383 КАС України.

Згідно ч. 1 ст. 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до вимог даної норми, що встановлюють стандарти обґрунтування підстав поданої позивачем заяви в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, в даному випадку позивачем таких дотримано не було.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом (ч. 3 ст. 383 КАС України).

Водночас, позивачем до заяви окрім копії пенсійного посвідчення, посвідчення учасника бойових дій, членського квитка Української спілки ветеранів Афганістану та виконавчого листа у справі № 802/2272/16, не надано жодного належного та допустимого доказу.

Згідно ч. 5 ст. 383 КАС України недолік заяви у частині обґрунтування є підставою для її повернення заявнику.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 383 КАС України заяву зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

Зі змісту ч. 1 та 4 статті 383 КАС України встановлено, що строк для подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку цієї статті починає свій перебіг від дня, коли особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів унаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду певних рішень, вчинення ним дій чи допущення бездіяльності, які така особа просить визнати протиправними у відповідній заяві, або ж - про порушення відповідачем її прав, підтверджених рішенням суду, в інший спосіб.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку заявника знати про стан своїх прав. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2020 року у справі № 0240/3698/18-а скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про закінчення виконавчого провадження ВП № 550277823 від 17.04.2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 802/2272/16-а, виданого 10.10.2017.

Зазначену постанову суду апеляційної інстанції сторони отримали 19.11.2020 року.

Відтак позивач, як учасник виконавчого провадження, після отримання постанови суду від 11.11.2020 року мав можливість у порядку встановленому законом ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження та отримати інформацію про його хід. Саме з цим строком слід пов`язувати початок відліку десятиденного строку для звернення до суду із заявою.

Натомість заяву подано до Вінницького окружного адміністративного суду 31.05.2021 року, тобто з істотним порушенням встановленого процесуальним законом строку.

Крім того, у заяві позивач просить поновити строк звернення до суду із цією заявою, у зв`язку із запровадженням карантину на території України. Однак заявник жодним чином не обґрунтовує яким чином карантинні обмеження та у який спосіб перешкодили йому вчасно звернутися до суду.

Стосовно зазначеного твердження позивача, що бездіяльність відповідача має триваючий характер, то такі аргументи не впливають на висновки про пропущення строку звернення до суду, адже визначальним для визначення моменту із якого бере свій відлік процесуальний строк є момент коли заявник дізнався чи міг дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів внаслідок такої бездіяльності, а не момент закінчення ймовірного правопорушення. Тому вид правопорушення, як закінчене або триваюче не є істотним при вирішенні питання про дотримання позивачем строків звернення до суду із заявою з метою отримання судового захисту від такого порушення.

Окремо слід наголосити, що позивачем у заяві від 31.05.2021 року ініційовано питання щодо здійснення судового контролю за виконанням постанови суду від 29.06.2017 року, одночасно в порядку ст. 382 та 383 КАС України. З даного приводу суд зазначає, що законодавцем розмежовано передбаченні вказаними статтями способи судового контролю за виконанням судового рішення, а також встановлено різний порядок прийняття та розгляду таких заяв.

Узагальнюючи вказане суд доходить висновку, що встановлення статтями 382, 383 КАС України різних способів судового контролю за виконанням рішень судів зумовлює і різні процесуальні форми реалізації позивачем права на ініціювання того чи іншого способу судового контролю. Оскільки відповідно до норм вказаних статтей КАС України законодавцем встановлено відмінні правила подання та розгляду заяв в порядку зазначених статтей, тому об`єднання їх в одній заяві є недопустимим. Цей недолік заяви позивача унеможливлює її розгляд, що в силу ч. 2 ст. 167 КАС України та абз 2 ч. 5 ст. 383 КАС України, є підставою для повернення заяви заявнику.

Також наведені обставини свідчить про невідповідність поданої ОСОБА_1 заяви вимогам ч. 4 ст. 383 КАС України, що в силу ч. 5 ст. 383 КАС України є окремою підставою для її повернення.

Стосовно зобов`язання урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини подати звіт у строк 10 діб про виконання судового рішення від 26.06.2017 року у справі № 802/2272/16-а, з даного приводу належним буде зазначити наступне.

З метою належного захисту прав щодо виконання судових рішень законодавцем нормативно врегульовано питання судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах, зокрема, одним із способів судового контролю є порядок зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, регламентований статтею 382 КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання постанови суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штраф у розмірі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Норми частини 1 статті 382 КАС України кореспондуються з положеннями частини 6 статті 246, пункту 4 частини 1 статті 322 названого Кодексу, згідно з якими у резолютивній частині рішення суду першої інстанції зазначається, відповідно, встановлений судом порядок та строк виконання рішення, встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Аналізуючи наведені положення КАС України, суд вважає, що встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень, тобто відповідачем у справі, суд наділений правом лише під час ухвалення рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в ухвалі від 10.12.2018 року у справі № 807/2358/15, ухвалі від 18.03.2020 року у справі № 800/305/17.

Суд звертає увагу, що у своїй заяві позивач зазначає, що постановою 7ААС від 11.11.2020 року у справі № 0240/3698/18-а скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС про закінчення виконавчого провадження ВП № 550277823 від 17.04.2018 року з виконання виконавчого листа № 802/2272/16-а, яку сторони отримали 19.11.2020 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Таким чином, скасування постанови державного виконавця, зумовлює обставини, на підставі яких таке виконавче провадження має бути продовженим та відповідно, державним виконавцем мають вчинятися дії по виконанню рішення суду в порядку Закону України "Про виконавче провадження".

Одночасно, відповідно до ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

В зв`язку з викладеним, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 з обраного ним способу.

Керуючись ст.ст. 167, 248, 382, 383 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 повернути без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович