Справа № 520/16335/2020
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2021-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 р.Справа № 520/16335/2020
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Чалого І.С.,

cуддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 22.01.21 по справі № 520/16335/2020 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та стягнення винагороди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд поновити строк для звернення до адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Луганській області; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у сумі 19090,39 грн.; стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 в сумі 19090,39 грн., які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , IBAN НОМЕР_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ; стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., які перерахувати на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , ІBAN НОМЕР_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що відповідно до пункту 5 розділу II Порядку № 49 військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: - залучені до проведення АТО; - перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); - перебувають у районі проведення АТО. Таким чином, аналіз даної норми свідчить, що вона не вимагає одночасного перебування військовослужбовців у підпорядкуванні та виконання завдання керівництва штабу АТО, про що зазначено у рішенні суду першої інстанції. Відповідно до Порядку №49, участь військовослужбовців в АТО має підтверджуватись документами, які вказують на виконання ними вищезазначених умов, що позивачем було документально підтверджено у суді, а саме довідкою № А-1431 від 14.09.2020 Головного управління Національної поліції в Луганській області з посиланнями на накази Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 19.12.2015 № 353, від 30.04.2018 №120дск. Отже, висновки суду першої інстанції щодо відсутності наказів Антитерористичного Центру при Службі безпеки України про включення Позивача до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Луганської області, забезпеченні її проведення, не відповідають матеріалам справи. Також, позивач не згоден із висновками суду першої інстанції, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні антитерористичної операції.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 11.08.1997 проходив службу в органах внутрішніх справ МВС України, з 07.11.2015 в Головному управлінні Національної поліції в Луганській області.

Згідно наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 07.11.2015 № 1о/с, відповідно до п.9 та 12 розділу XI Закону України "Про Національну поліцію" позивач був призначений на посаду заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Міловського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області.

06.09.2019 наказом № 822 о/с від 29.08.2019 позивача було звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч. 1 п.7 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію".

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 23 роки 06 місяців 03 дні, в пільговому обчисленні 30 років 08 місяців 23 дні.

Наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 19.12.2015 № 353, від 30.04.2018 №120дск позивача було включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Луганської області, забезпеченні її проведення з 20.09.2014 по 30.04.2 2018, що підтверджується довідкою ГУ НП Національної поліції в Луганській області № А-1431 від 14.09.2020 (а.с. 13).

Позивач вважає, що довідкою № А-1431 від 14.09.2020 , виданою Головним управлінням Національної поліції в Луганській області, підтверджується, що позивач в період з 07.11.2015 по 30.04.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, а тому відповідачем неправомірно не нараховано та не виплачено йому винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період 07.1 1.2015 по 31.01.2016.

Вказане слугувало підставою для звернення до суду із вимогами про нарахування та виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Оскільки позивач у спірний період фактичне знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Луганській області, де перебував на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Міловського ВП ГУНП в Луганській області виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Луганській області, та завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні), то відсутні підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 у сумі 19090,39 грн

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Законом України "Про боротьбу з тероризмом" від 20.03.2003 № 638Л/І (далі - Закон № 638-УІ) встановлено, що антитерористична операція - комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення злочинних діянь, здійснюваних з терористичною метою, звільнення заручників, забезпечення безпеки несення служби, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичного акту чи іншого злочину, здійснюваного з терористичною метою.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 цього Закону, суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є, зокрема, центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону №638- УІ центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері цивільного захисту, підпорядковані їм органи управління у справах цивільної оборони та спеціалізовані формування, війська цивільної оборони здійснюють заходи щодо захисту населення і територій у разі загрози та виникнення надзвичайних ситуацій, пов`язаних з технологічними терористичними проявами та іншими видами терористичної діяльності; беруть участь у заходах з мінімізації та ліквідації наслідків таких ситуацій під час проведення антитерористичних операцій, а також здійснюють просвітницькі та практично-навчальні заходи з метою підготовки населення до дій в умовах терористичного акту.

Статтею 13 Закону №638-УІ визначено, що при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій ст. 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв`язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 №24 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" (далі - Постанова №24), що діяла до 21.01.2016 установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 тис. гривень.

Пунктом 3 вказаної постанови затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1; розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.

Наказом Міністерства оборони України від 02.02.2015 № 49 "Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій" затверджено Порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктом 4 розділу І Порядку встановлено, що виплата винагород та додаткових винагород здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження служби на підставі наказів командирів (начальників) органів військового управління (військових частин, закладів, установ, організацій), керівництва військових формувань та органів державної влади. Командирам (начальникам) військових частин (закладів, установ, організацій) - наказами вищих командирів (начальників, керівників).

Згідно п. 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком І до постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2015 №24.

Пунктами 1, 2, 3 розділу II Порядку визначено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення.

Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3 000 грн. на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3 000 грн.

Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у п. 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

П. 5 розділу II Порядку передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов: залучені до проведення АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу АТО (крім військовослужбовців військових прокуратур та розвідувальних органів України); перебувають у районі проведення АТО.

Згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 № 18 "Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (далі - Постанова № 18), в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктом 1 Розділу II Інструкції затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.05.2016 № 385 передбачено, що виплата винагороди особам рядового і начальницького складу здійснюється за безпосередню участь в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у таких розмірах із розрахунку на місяць: у районах проведення активної фази АТО (лінії бойового зіткнення) - 4 200 гривень; в інших районах (місцях) проведення АТО - 1 200 гривень.

Згідно з п. 3 Розділу II Інструкції особи рядового і начальницького складу вважаються такими, що беруть безпосередню участь в АТО, у разі одночасного дотримання таких умов:залучення до виконання завдань за призначенням у районі проведення АТО; перебування у безпосередньому підпорядкуванні керівництва оперативного штабу з управління АТО (далі - штаб АТО); перебування у районі проведення АТО.

При цьому, відповідно до п. 5 Розділу II Інструкції підтвердженням безпосередньої участі для осіб рядового і начальницького складу органів управління (підрозділів) у Донецькій та Луганській областях у заходах у районах (місцях) проведення АТО є: витяг з наказу штабу АТО про включення (виключення) до (зі) складу сил та засобів АТО та безпосереднє залучення до виконання завдань (робіт) за призначенням у районах проведення АТО; витяг з наказу органу управління (підрозділу) про залучення до виконання завдань за призначенням у районі проведення АТО; оперативні донесення (звіти) про виконані заходи в районі проведення АТО, а також інші заходи в умовах особливого періоду з визначенням території (місця) їх виконання; витяги з книг служб органів управління (підрозділів) про виконані заходи (чергування) у районі проведення АТО; витяги з графіків несення служби в районі проведення АТО; інші офіційні документи або витяги з них, видані оперативним штабом АТО (штабами секторів або оперативно-тактичних угрупувань), що містять достатні докази безпосередньої участі в АТО на території відповідних областей.

Спірним у справі є наявність підстав для нарахування та виплати позивачу винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 по 31.01.2016.

Верховний Суд України в постановах від 01.08.2018 №820/4770/16, від 20.12.2019 №360/3453/16, від 24.01.2020 №812/1487/17, від 24.04.2020 №812/1511/17 сформулював такий висновок про застосування норм права у подібних правовідносинах:

<…> винагорода за безпосередню участь в АТО виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів АТО, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Так, зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. В подальшому, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

<…> однією з обов`язкових умов для визнання військовослужбовця таким, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО.

Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена наказом командира штабу АТО.

Посилання скаржника на те, що він брав безпосередню участь в АТО з 20.09.2014 по 30.04.2019 суд вважає безпідставними, оскільки вказаний період часу є загальним періодом, що визначає участь позивача в проведенні антитерористичної операції.

Судовим розглядом встановлено, що позивач у спірний період (з 07.11.2015 по 31.01.2016) фактичне знаходився у підпорядкуванні ГУНП в Луганській області, де перебував на посаді заступника начальника відділу поліції - начальника слідчого відділення Міловського ВП ГУНП в Луганській області виконував функціональні обов`язки за займаною посадою та вказівки (завдання) керівництва ГУНП в Луганській області, завдання керівництва штабу антитерористичної операції не виконував, у фактичному підпорядкуванні керівництва штабу антитерористичної операції не перебував (відповідні розпорядчі документи штабу антитерористичної операції відсутні).

При цьому ані позивач, ані відповідач не надали докази безпосередньої участі позивача в АТО у районах проведення активної фази АТО (лінії бойового зіткнення), а лише в інших районах (містах) проведення АТО.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що посвідчення учасника бойових дій є доказом, що свідчить про безпосередню його участь в антитерористичній операції у спірний період .

Так, відповідно до п.2-1 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою КМ від 20.08.2014 № 413 (далі - Порядок від 20.08.2014 №413), статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах проведення.

Тобто, посвідчення учасника бойових дій лише підтверджує наявність у особи відповідного статусу, який надається особі з урахуванням змісту Порядку в 20.08.2014 № 413 у разі залучення особи до проведення антитерористичної операції не менше ніж на 30 календарних днів (тобто може бути наданий у разі залучені усього на 30 календарних днів (не більш й не менш вказаного періоду), які може й не входити до спірного періоду); але наявність посвідчення учасника бойових дій, не може беззаперечно свідчити про фактичну участь позивача у відповідних заходах у спірній період, за яких передбачено виплату вказаної винагороди.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника апеляційної скарги на те, що наказами Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 19.12.2015 № 353 від 30.04.2018 №120дск позивача було включено до складу сил і засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в АТО на території Луганської області, забезпеченні її проведення з 20.09.2014 по 30.04.2019, що є доказом про фактичну участь позивача у відповідних заходах у спірній період.

Слід зазначити, що у наказах Антитерористичного Центру при Службі безпеки України про включення (виключення) позивача до (зі) складу сил та засобів антитерористичної операції (які слугували підставою для видачі довідки про участь в антитерористичній операції) неможливо встановити період участі позивача в антитерористичній операції, оскільки в зазначених наказах вказано лише дату прибуття ОСОБА_1 до складу сил та засобів, які залучаються в антитерористичній операції та дату вибуття позивача зі вказаних сил та засобів.

В апеляційній скарзі як на доказ підтвердження безпосередньої участі позивача у проведенні антитерористичної операції позивач посилається на довідку ГУНП в Луганській області № А-1431 від 14.09.2020. У довідці ГУНП в Луганській області № А-1431 від 14.09.2020 зазначено, що підставою для її видачі є: накази першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) (по стройовій частині) від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 19.12.2015 № 353, від 30.04.2018 № 120 дек.

З огляду на зміст витягів із вищенаведених наказів першого заступника керівника Анти терористичного Центру при Службі безпеки України вбачається, що вони свідчать про прибуття та вибуття позивача до (зі) складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, тобто зазначені накази АТЦ при СБУ вказують лише про можливість залучення позивача до проведення антитерористичної операції (тобто про зарахування до складу сил та засобів антитерористичної операції), а не про участь у заходах, зазначених у п.1 додатку № 1 до Постанови КМУ від 31.01.2015 № 24, за які передбачено виплату винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції.

Отже, довідка ГУНП в Луганській області № А-1431 від 14.09.2020 та накази АТЦ при СБУ (по стройовій частині) від 07.06.2015 № 158, від 17.11.2015 № 321, від 19.12.2015 № 353, від 30.04.2018 № 120 дек, свідчать про можливість відповідності позивача лише першій та третій умовам (за наявності відповідних наказів командирів (штабу АТО), про що зазначено уп, З розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49 та п. 2 наказу МВС України від 23.07.2014 № 719), вказаних у п. 5 розділу II Порядку від 02.02.2015 № 49, а також відображають поняття "залучення сил і засобів до проведення антитерористичної операції", яке використовуються в Законі України № 638- IV від 20.03.2003 та не є належним доказом, що підтверджує фактичну участь позивача у відповідних заходах у спірній період, за яких передбачено виплату вказаної винагороди

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів зважає на те, що матеріалами справи не підтверджено перебування позивача в підпорядкуванні керівництва штабу Антитерористичної операції у спірний у цій справі період часу з виконанням певних завдань, за які останньому могла б бути нарахована та виплачена винагорода за участь у проведенні Антитерористичної операції.

Ураховуючи відсутність цих доказів, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків на територіях, які відносяться до зони проведення Антитерористичної операції, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні Антитерористичної операції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 по справі № 520/16335/2020 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді І.М. Ральченко В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 07.06.2021.