Справа № 540/1187/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 р.м. ХерсонСправа № 540/1187/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ковбій О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування рішень,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 11.06.2019 року звернулась до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі відповідач), третя особа ОСОБА_2 , в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В.О. від 27.03.2019 року, винесену в виконавчому провадженні № 50532908, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В.О. від 27.05.2019 року, винесену в виконавчому провадженні № 50532908, про виправлення помилки у процесуальному документі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що, на думку позивачки, відповідачем неправомірно, до повернення виконавчого документа стягувачу, прийнято постанову про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019 року №50532908. Позивачка вважала, що виконавчий збір, як і сума боргу, підлягають стягненню солідарно з боржників, виходячи зі змісту рішення суду. Зазначала, що станом на дату сплати нею виконавчого збору обов`язку щодо його сплати у неї не виникало, оскільки спірна постанова про стягнення виконавчого збору була винесена пізніше. Крім того, вказувала, що після повернення виконавчого документа відповідачем протиправно винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, а саме в постанові про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019, якою внесено в останню зміни у вигляді виправлення арифметичної помилки та збільшено суму виконавчого збору до 542 154,26 грн.

Виконавець постанову про виправлення помилки у виконавчому документі прийняв поза межами виконавчого провадження, що є порушенням Закону України "Про виконавче провадження".

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 22.04.2021 року касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області - задоволено частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (Херсонського окружного адміністративного суду).

Справа надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду 19.05.2021 року та відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2021 року її передано для розгляду судді Ковбій О.В.

Ухвалою суду від 24.05.2021 року справу прийнято до провадження, визначено розглядати її в порядку письмового провадження з дотриманням вимог ст. 287 КАС України, зокрема, щодо скорочених строків розгляду зазначеної категорії справ.

Положеннями ч.4 ст.287 КАС України визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно з приписами статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

З урахуванням того, що ухвала про прийняття справи до провадження вручена представникам сторін під розписку (підтвердження містять матеріали адміністративної справи), суд вважає таких осіб належним чином повідомленими про місце судового розгляду та порядок в якому буде розглянута справа.

Частинами 2 та 3 статті 268 КАС України передбачено, що учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Таким чином, з урахуванням скорочених строків розгляду справ даної категорії та відсутності клопотань сторін про розгляд справи за їх участю, справа розглянута в порядку письмового провадження.

01.06.2021 року відповідачем, на виконання вимог ухвали суду, подано пояснення в яких він зазначає, що в провадженні відділу перебувало виконавче провадження №50533061 по виконанню виконавчого листа №667/10153/14-ц від 27.03.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь "ОТП Факторинг Україна" заборгованості за кредитним договором №CM-SME/003/2008 від 15.02.2008 року в розмірі 5421542,64 грн, з якої: 297499,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 становить 4464849,95 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 59412,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 становить 891651 46 грн - відсотки за користування кредитом, пеня - 65041,23 грн, а також стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" понесені судові витрати у розмірі 3654 грн.

Боржником у зазначеному виконавчому провадженні є ОСОБА_2 . 29.03.2016 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 542519,66 грн. 09.01.2019 року постанову про стягнення виконавчого збору направлено для виконання до Суворовського районного відділу ДВС м. Херсона. Станом на 31.05.2021 року стягнення виконавчого збору з боржника не проводилось.

Також, суд зазначає, що відповідач у визначений судом строк відзиву не подав, про наявність поважних підстав його неподання суд не повідомив, що згідно приписів ч.6 ст. 162 КАС України має наслідком вирішення справи за наявними матеріалами.

Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

Так, 27.03.2015 року Комсомольським районним судом міста Херсона на підставі судового рішення у справі №667/10153/14-ц від 11.02.2015 року видано виконавчий лист, яким визначено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №CM-SME/003/2008 від 15.02.2008 року у розмірі 5421542,64грн. з якої: 297499,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 року становить 4464849,95 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 59412,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 року становить 891651,46 грн. - відсотки за користування кредитом, пеня - 65041,23 гривень.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В. О. (далі - державний виконавець) від 21.03.2016 року відкрито виконавче провадження №50532908 на підставі наведеного виконавчого документа відносно ОСОБА_1 .

Також, як вбачається зі змісту постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.03.2016 року, прийнятої в виконавчому провадженні №50533061, 21.03.2016 року відкрито виконавче провадження №50533061 щодо виконання вже наведеного рішення судового рішення у справі №667/10153/14-ц від 11.02.2015 року відносно другого солідарного боржника - ОСОБА_2

29.03.2016 року державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №50533061 прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, якою визначено з ОСОБА_2 стягнути виконавчий збір в у розмірі 542519,66 грн.

26.03.2019 року позивачкою проведено сплату двох сум в розмірі 147247,23 грн та 158000,00 грн з призначенням платежу: "ВП 50532908 сплата виконавчого збору на користь Держави згідно виконавчого листа ь667/10153/14-Ц від 27.03.2015 Комс районним судом м. Херсон", що підтверджується відповідними квитанціями № 0.0..1 та №0.0. (а.с.16). Загальний розмір оплати склав 305247,23 грн.

27.03.2019 року державним виконавцем прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в виконавчому провадженні №50532908, якою визначено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 304633,23 грн

Постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 27.05.2019 року в рамках виконавчого провадження №50532908 державний виконавець визначив виправити арифметичну помилку в постанові від 27.03.2019 року про стягнення виконавчого збору, якою суму виконавчого збору в 304633,23 грн змінено сумою в 542154,26 грн.

Постановою від 03.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист №664/10153/14-ц, виданий 27.03.2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто стягувачу.

Позивачка, вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору в виконавчому провадженні №50532908 та постанову про виправленні в ній описки протиправними, звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірну ситуацію суд зазначає, що ч.2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, з наявних в справі матеріалів вбачається, що відповідачем здійснювалось примусове виконання виконавчого листа, виданого Комсомольським районним судом міста Херсона на підставі судового рішення у справі №667/10153/14-ц від 11.02.2015 року видано виконавчий лист, яким визначено стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" заборгованість за кредитним договором №CM-SME/003/2008 від 15.02.2008 року у розмірі 5421542,64грн. з якої: 297499,98 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 року становить 4464849,95 грн. - залишок заборгованості за кредитом; 59412,14 доларів США, що за курсом НБУ станом на 26.11.2014 року становить 891651,46 грн. - відсотки за користування кредитом, пеня - 65041,23 гривень.

Боржниками за наведеним судовим рішенням є дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Їх обов`язок щодо сплати боргу є солідарним.

Згідно ч.1 ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. (ч.ч.1, 2, 4 ст. 543 ЦК України)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, солідарний обов`язок боржників за основним зобов`язанням породжує їх солідарне зобов`язання й за іншими платежами, пов`язаними з виконанням основного зобов`язання.

Враховуючи, що солідарним боргом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була сума в 5421542,64 грн, то й виконавчий збір має бути обрахований відповідачем виходячи з розміру саме цієї суми боргу відносно двох боржників.

Станом на дату прийняття відповідачем постанови від 27.03.2019 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 розмір та умови стягнення виконавчого збору визначались положеннями ч.ч.1,2 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон № 1404), відповідно яких виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, загальний розмір виконавчого збору за солідарним зобов`язанням на суму 5421542,64 не міг перевищувати суми в 542154,26 грн (5421542,64 грн*0,1=542154,26 грн).

Суд враховує, що порядок здійснення виконання рішення суду щодо стягнення боргу з солідарних боржників не врегульований законодавчо, проте під час виконання таких документів, окрім спеціальних норм, що регулюють діяльність виконавця, застосуванню підлягають й загальні норми законодавства.

Так, як вже було зазначено судом вище за текстом рішення, ч.1 ст. 541 ЦК України серед іншого, передбачає, що кредитор має право вимагати від солідарних боржників виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно приписів ч.4 ст. 27 Закону № 1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Згідно положень п.5 ч.1 ст. 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, що породжує обов`язок боржника, визначеного цим документом сплатити вказану в ньому суму. Невиконання наведеного обов`язку має безальтернативний наслідок у вигляді здійснення примусового стягнення визначеної в ньому суми.

Отже, у випадку примусового виконання рішення суду щодо стягнення боргу з солідарних боржників, волевиявлення державного виконавця щодо визначення конкретної особи від якої вимагається виконання обов`язку сплати всього або частини виконавчого збору оформлюється шляхом прийняття ним постанови про стягнення виконавчого збору.

В даному конкретному випадку, в рамках примусового виконання одного й того ж рішення суду по справі №667/10153/14-ц від 11.02.2015 року, відповідачем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 29.03.2016 року (виконавче провадження №50533061), якою постановлено стягнути з одного солідарного боржника - ОСОБА_2 виконавчий збір у розмірі 542519,66 грн. Наведена постанова відповідачем не скасовувалась та залишається чинною. Більш того, згідно заяви відповідача від 09.01.2019 року №256/4 ця постанова звернена до примусового виконання Суворовського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області.

Після цього, відповідачем прийнято спірну постанову про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019 року (виконавче провадження №50532908), якою з урахуванням постанови про виправлення в ній описки, визначено стягнути з другого солідарного боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 542154,26 грн.

Таким чином, під час примусового виконання одного й того ж рішення суду по справі №667/10153/14-ц від 11.02.2015 року, яке передбачало солідарний обов`язок боржників сплатити суму в 5421542,64 грн відповідачем було прийнято обов`язкові до виконання рішення про стягнення по 10 відсотків від загальної суми солідарного боргу з кожного з боржників. Отже, загальний розмір виконавчого збору, визначений відповідачем до стягнення склав 20 відсотків від загальної суми солідарного боргу, що суперечить раніше наведеному судом висновку та приписам ч.2 ст. 27 Закону №1404 стосовно того, що загальний розмір виконавчого збору за солідарним зобов`язанням на суму 5421542,64 не може перевищувати суми в 542154,26 грн, тобто 10 відсотків від заявленої до стягнення суми.

При цьому, суд зазначає, що положення ЦК України передбачають можливість покладення обов`язку щодо сплати солідарного боргу на одного з боржників в повному обсязі, однак в такому випадку відповідач не має права вимагати виконання цього ж обов`язку від іншого боржника. Інакше кажучи, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору в повному обсязі з позивачки, відповідач мав припинити визначене ним раніше постановою від 29.03.2016 року (ВП 50533061) зобов`язання ОСОБА_2 як іншого солідарного боржника.

Та обставина, що станом на 31.05.2021 року стягнень виконавчого збору з ОСОБА_2 не проводилось не має значення для даної справи, оскільки виконавчий документ з цього приводу, отже й обов`язок ОСОБА_2 щодо його виконання ніким не скасовано.

На підстави викладеного, суд дійшов висновку про протиправність постанов від 27.03.2019 року та від 27.05.20219 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та про виправлення помилки у процесуальному документі відповідно, винесених в виконавчому провадженні № 50532908, як таких, що протиправно визначають необхідність стягнення з солідарних боржників виконавчого збору в розмірі, що перевищують 10 відсотків від загальної суми солідарного боргу.

Щодо доводів позивача про процесуальну можливість прийняття спірної постанови суд зазначає наступне.

Так, виконавче провадження №50532908 (відносно ОСОБА_1 ) та виконавче провадження №50533061 (відносно ОСОБА_2 ) відкриті 21.03.2016 року за чинності Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV від 21.04.1999 року (далі - Закон №606).

Відповідно положень наведеного закону, зокрема ч.1, 3, 8 ст. 28, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Постанова про стягнення виконавчого збору могла бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

Таким чином, Закон №606 передбачав, що стягнення виконавчого збору відбувається лише після винесення державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається боржнику та підлягає оскарженню.

05.10.2016 року набрав чинності Закон №1404, ч.4 ст.27 якого визначала, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно положень ч.3 ст.40 Закону №1404 - в разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. (ч.2 ст.74 Закону №1404)

Згідно п.8 Р. ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

З аналізу наведеного слід дійти висновку, що як Законом №606 так і Законом №1404 в сукупності з положеннями Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що стягнення виконавчого збору відбувається лише після винесення державним виконавцем відповідної постанови, яка надсилається боржнику та підлягає оскарженню.

Порядок прийняття ж постанови про стягнення виконавчого збору в силу того, що зазначений документ є рішенням суб`єкта владних повноважень чітко регламентовано наведеними приписами закону та має відбуватись виключно на підставі та у спосіб ним передбачений.

Суд розділяє правову позицію відповідача стосовно того, що стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця, проте наведений аргумент не звільняє відповідача від обов`язку дотримання процесуального порядку прийняття такої постанови, особливо враховуючи те, що наведена постанова суттєво впливає на майнові права боржника та породжує для нього безумовний обов`язок щодо сплати виконавчого збору.

Так, позивачем справедливо вказано на те, що наведені вище приписи Закону №1404 передбачають тільки два етапи виконавчого провадження на яких державний виконавець може винести постанову про стягнення виконавчого збору: при відкритті виконавчого провадження разом з постановою про відкриття провадження, або в разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто.

Суд звертає увагу на те, що матеріали справи свідчать на користь того, що станом на дату відкриття виконавчого провадження, державний виконавець мав однакове з судом розуміння приписів Закону №606 стосовно порядку прийняття постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, оскільки відносно одного з боржників за виконавчим провадженням, розпочатим на підставі виконавчого листа №667/10153/14-ц від 27.03.2015 року, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору прийнята майже одразу з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Натомість відносно позивачки таких постанов до 26.03.2019 року не приймалось. Отже, у випадку з позивачкою, враховуючи неприйняття відносно неї постанови про стягнення виконавчого збору при відкритті провадження, процесуальна можливість щодо прийняття такої постанови з`явилась у відповідача повторно лише після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 37 Закону №1404, тобто не пізніше наступного робочого дня після 03.04.2019 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При вказаних обставинах суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірність постанов про стягнення виконавчого збору від 27.03.2019 року у виконавчому провадженні №50532908 та про виправлення помилки у процесуальному документі №50532908 від 27.05.2019 року, з урахуванням вимог встановлених ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В.О. від 27.03.2019 року, винесену в виконавчому провадженні № 50532908, про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Колпакова В.О. від 27.05.2019 року, винесену в виконавчому провадженні № 50532908, про виправлення помилки у процесуальному документі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Ковбій

кат. 105000000