Справа № 420/7452/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7452/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Одеса

Зала судових засідань №21

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці Держмитслужби (, адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання перевести на посаду,-

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, у якому позивачка просить суд:

визнати дії та бездіяльність Одеської митниці Держмитслужби щодо не переведення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт Одеса» Одеської митниці Держмитслужби протиправними та незаконними;

зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби перевести ОСОБА_1 з посади заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт Одеса» Одеської митниці ДФС на посаду заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт Одеса» Одеської митниці Держмитслужби.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями о 15:58:58 справа №420/7452/20 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.08.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав необхідності надання уточненої позовної заяви із зазначенням власного реєстраційного номеру облікової картки платника податків (для фізичних осіб); надання доказів сплати судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

12.08.2020 року за вх.№ЕС/465/20 від представника позивачки надійшла заява на усунення недоліків, у якій зазначено РНОКПП позивачки, а також надано Квитанцію про сплату судового збору №99005 від 11.08.2020 року, чим усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.08.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 31.08.2020 року

31.08.2020 року від представника позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання для надання можливості надати до суду докази направлення позову відповідачу та отримати відзив від відповідача .

З урахуванням викладеного судом було прийнято рішення відкласти підготовче засідання на 16.09.2020 року.

16.09.2020 року від представника позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із відсутністю підтвердження отримання відповідачем позовної заяви з додатками та відсутністю відзиву на позовну заяву.

З урахуванням викладеного судом було прийнято рішення відкласти підготовче засідання на 05.10.2020 року.

05.10.2020 року від представника позивача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з тим, що строк для подання відзиву на позовну заяву у відповідача ще не сплинув та відповідач до суду не з`явився.

З урахуванням викладеного судом було прийнято рішення відкласти підготовче засідання на 20.10.2020 року.

19.10.2020 року за вх.№43364/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному підготовче засідання, призначене на 20.10.2020 року, перенесено на 04.11.2020 року.

Ухвалою суду від 04.11.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 24.11.2020 року.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Аракелян М.М. на лікарняному підготовче засідання перенесено на 14.12.2020 року, а потім на 12.01.2021 року.

У зв`язку із неявкою сторін підготовче засідання відкладено на 27.01.2021 року.

Ухвалою суду від 27.01.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 16.02.2021 року.

У судове засідання 16.02.2021 року сторони не з`явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщались належним чином та завчасно.

16.02.2021 року за вх.№ЕП/4238/21 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у порядку письмового провадження.

При цьому, 15.02.2021 року за вх.№ЕП/4098/21 від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання. В обґрунтування клопотання представником відповідача вказано, що прибуття представника неможливе у зв`язку із зайнятістю працівників відділу з напряму реалізації правових питань в інших судових засіданнях та перебуванням двох працівників у відпустці. Також представник просив врахувати факт введення на території України карантину по протидії поширенню коронавірусної хвороби COVID-19.

Суд зазначає, що згідно ч.2, 3 ст.205 КАС України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Суд звертає увагу, що представник відповідача не навів поважних причин неприбуття у судове засідання, що пов`язані із введеним карантином, оскільки розгляд справ у судових засіданнях проводиться, а наявні на момент проведення судового засідання умови дають змогу прибути у судове засідання. Крім цього, представником відповідача не підтверджено факт зайнятості інших представників Одеської митниці Держмитслужби в інших засіданнях.

За таких умов, судом визнано причини неявки відповідача у судове засідання неповажними.

Згідно ч.9 ст.205 КАСУ якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у порядку письмового провадження.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що ОСОБА_1 проходила службу в Одеській митниці ДФС на посаді заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса». При цьому, з грудня 2019 року Одеська митниця ДФС припинила свою роботу, що має наслідком переведення позивачки на аналогічну посаду Одеської митниці Держмитслужби як новоутвореного органу, однак такого переведення відповідачем здійснено не було. Не погоджуюсь із вказаним, позивачка звертається до суду із даним позовом, зазначаючи, що зміни до структури та штатного розпису в Одеській митниці Держмитслужби не стосувались митного поста, у якому обіймає посаду позивачка, навіть навпаки - відбулось збільшення штату на 4 одиниці.

19.10.2020 року за вх.№43364/20 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача вказує, що за аналізом ст.87 Закону України «Про державну службу» пропозиція вакантної посади державної служби є правом, а не обов`язком суб`єкта призначення. Також представник відповідача звернув увагу, що питання призначення посадових осіб в межах державної служби є дискреційним повноваження суб`єкта владних повноважень. Також представник відповідача зазначив, що згідно наказу від 19.08.2020 року позивачка призначена на посаду заступника начальника ВМО №2 МП «Білгород-Дністровський» Одеської митниці Держмитслужби.

Дослідивши наявні матеріали справи, письмові докази, які мають значення для вирішення спору, судом встановлено наступні фактичні обставини.

Позивачка ОСОБА_1 проходила державну службу в Одеській митниці ДФС на посаді заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса».

Наказом №15 від 15.07.2020 року Одеської митниці ДФС вирішено забезпечити попередження про наступне вивільнення працівників Одеської митниці ДФС згідно списку (а.с.77-78).

За даними списку за п.11 визначена ОСОБА_1 , посада - заступник начальника митного поста, назва структурного підрозділу - Митний пост «Міжнародний аеропорт «Одеса» (а.с.79-84).

16.07.2020 року представником позивачки направлено на адресу Одеської митниці ДФС адвокатський запит про причини не переведення позивачки на посаду в новоутвореній Одеській митниці Держмитслужби (а.с.11-13).

20.07.2020 року позивачку попереджено про наступне вивільнення 25.08.2020 року (а.с.76), яке вона отримала на електронну скриньку разом з копією наказу №15.

В попередженні вказано про наступне звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.83, п.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу», п.1 ст.40 КЗпП у зв`язку із реорганізацією.

Не погоджуючись із тим, що позивачку не переведено на посаду заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт Одеса» Одеської митниці Держмитслужби, вона звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України "Про державну службу" (далі - Закон).

Згідно ст.1 Закону державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ч.1, 3-5 ст.87 Закону (у редакції станом на момент формування повідомлення про скорочення посади) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (що і мало місце в даному випадку).

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Згідно ст.49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Позивачка обґрунтовує власну правову позицію тим, що вона проходила службу в Одеській митниці ДФС на посаді заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт «Одеса». При цьому, з грудня 2019 року Одеська митниця ДФС припинила свою роботу, що начебто мало мати наслідком переведення позивачки на аналогічну посаду Одеської митниці Держмитслужби як новоутвореного органу, однак такого переведення відповідачем здійснено не було.

При цьому, позивачка не наводить норм матеріального права, які б встановлювали обов`язок роботодавця у відносинах державної служби щодо переведення позивачки на аналогічну посаду новоутвореного органу, тим паче у конкретні строки. Позивачка помилково посилається на норми ст.49-2 КЗпП України, виключаючи встановлені особливості для державних службовців.

Суд звертає увагу, що предмет позову, заявленого позивачкою, полягає не у відсутності самого факту переведення або надання пропозицій щодо посад державної служби у новоутвореному органі, а не переведення її на посаду заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт Одеса» Одеської митниці Держмитслужби. Разом із тим, пояснень стосовно того, чому саме на вказану посаду позивачка має бути переведена (у разі її переведення як такого), нею не надано. Посилання на те, що зміни до структури та штатного розпису в Одеській митниці Держмитслужби не стосувались митного поста, у якому обіймає посаду позивачка, навіть навпаки - відбулось збільшення штатних одиниць на 4, суд не приймає, оскільки штатна чисельність не встановлює обов`язку призначення на посади конкретних осіб.

Суд звертає особливу увагу, що Одеська митниця ДФС як суб`єкт публічного права та юридична особа не припинила свою діяльність у грудні 2019 року. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань навіть станом на момент розгляду справи вказаний орган перебуває у стані припинення.

Крім цього, 20.07.2020 року позивачку попереджено про наступне вивільнення 25.08.2020 року (а.с.76), однак вже 17.08.2020 року за №7.10-286/81 складено доповідну записку, на підставі якої та за письмовою заявою ОСОБА_1 наказом №631-о від 19.08.2021 року ОСОБА_1 призначено в порядку переведення з Одеської митниці ДФС на посаду заступника начальника відділу митного оформлення №2 митного поста «Білгород-Дністровський» Одеської митниці Держмитслужби.

Вказані обставини вказують на те, що Одеською митницею Держмитслужби дотримано порядок попередження особи про наступне вивільнення, а з метою збереження права на працю забезпечено переведення на посаду в новоутвореному органі, а доводи позивачки щодо протиправного не переведення на посаду заступника начальника митного поста «Міжнародний аеропорт Одеса» Одеської митниці Держмитслужби не ґрунтуються на нормах права та суперечать її власним діям щодо згоди на переведення на посаду в новоутвореній Одеській митниці Держмитслужби.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позивачкою не обґрунтовано та не доведено порушення її права у відносинах публічної служби.

Натомість,судом встановлена відсутність такого порушення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, не стягується; витрати з його сплати у сумі 840,80грн. покладаються на позивачку.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Одеської митниці Держмитслужби (, адреса: вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, м. Одеса, 65078) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання перевести на посаду - відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян

.