Справа № 815/2511/18
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2511/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - відповідач, ГУ НП в Одеській області), в якому просив скасувати наказ від 20 квітня 2018 року №581 о/с ГУ НП в Одеській області в частині звільнення його з посади слідчого відділення Савранського відділення Балтського відділу поліції ГУ НП в Одеської області; скасувати наказ від 20 березня 2018 року № 810 ГУ НП в Одеській області в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності; зобов`язати ГУ НП в Одеській області поновити на роботу (службі в поліції) на посаді, яку займав до звільнення «слідчий слідчого відділення Савранського відділення Балтського відділу поліції ГУ НП в Одеської області» з 20 квітня 2018 року; зобов`язати ГУ НП в Одеській області поновити ОСОБА_1 на роботу (службі в поліції) на посаді, яку займав до звільнення «слідчий слідчого відділення Савранського відділення Балтського відділу поліції ГУ НП в Одеської області» з 20 квітня 2018 року; стягнути на користь позивача за весь період вимушеного прогулу з ГУ НП в Одеській області середній заробіток.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеської області № 810 від 20 березня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Савранського відділу поліції Балтського ВП ГУНП в Одеській області» за грубе порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 2.4 - 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху, керуванні 19 лютого 2018 року автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та без відповідних документів, спізнення 19 лютого 2018 року без поважних причин на службу та нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статті 2, пункту 8 статті 12, статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, рядового поліції ОСОБА_1 , слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області, звільнено зі служби. Вищезазначений наказ від 20 березня 2018 року № 810 було реалізовано наказом ГУ НП в Одеській області від 20 квітня 2018 року № 581 о/с та звільнено ОСОБА_1 з 20 квітня 2018 року. Підставою для видання оскаржуваних наказів слугував Висновок службового розслідування від 16 березня 2018 року. Постановою Бершадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року у справі № 126/667/18 провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 122-2, частиною першою статті 130 КУпАП України закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Крім того, 19.02.18 позивач проходив обстеження на наявність ознак алкогольного чи іншого сп`яніння в Бершадській ОЛІЛ в 10 год., що й стало підставою для запізнення на службу. Позивач намагався врегулювати спір в досудовому порядку, проте безрезультатно, що зумовило його звернутись за судовим захистом.

Відповідач проти задоволення позову заперечив та зазначив, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та необґрунтованою, оскільки було проведено повне, всебічне та неупереджене розслідування, у ході проведення якого були встановленні факти порушення чинного законодавства, на підставі якого були винесені обґрунтовані та законні накази, у зв`язку з чим, позов задоволенню не підлягає.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року в справі № 815/2511/18 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

04.02.2021 вказана справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду та ухвалою судді від 09.02.21 прийнята до провадження, а її розгляд ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Заяви по суті справи під час підготовчого засідання до суду не надходили.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги із викладених у позовній заяві підстав підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, в задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, наданому під час первинного розгляду справи.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України на посаді слідчого слідчого відділення Савранського відділення Балтського відділу поліції ГУ НП в Одеської області.

На підставі наказу ГУ НП в Одеської області від 19 лютого 2018 року № 489 службовою особою ОД ВІОС УКЗ ГУ НП в Одеської області проведено службове розслідування за фактом вчинення слідчим слідчого відділення Савранського відділення Балтського відділу поліції ГУ НП в Одеської області рядовим поліції ОСОБА_1. адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), за результатами якого складено висновок від 16 березня 2018 року (далі - Висновок службового розслідування).

Згідно із вказаного Висновку службового розслідування встановлено, що 19 лютого 2018 року біля будинку № 10 по вул. Ю. Коваленко у м. Бершаді, Вінницької області, автопатрулем Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП НПУ позивач був зупинений автомобіль «КІА-Фронтера», водій якого не виконував вимогу поліцейських про зупинку транспортного засобу.

Працівниками патрульної поліції відповідно до підпункту 2.1. Правил дорожнього руху запропонували водію пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Водій, який перебував за кермом, вийшов та представився слідчим СВ Саврансьского ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області рядовим поліції ОСОБА_1 .

У ході подальшого спілкування працівники патрульної поліції відчули від ОСОБА_2 різкий запах алкоголю з ротової порожнини та помітили почервоніння очей і нестійку ходу. Усвідомлюючи, що рядовий поліції ОСОБА_1 порушив підпункт «а» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно зі статтею 130 КУпАП, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2008 року № 1103 про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, працівники патрульної поліції запропонували позивачу пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичній установі, на що останній погодився.

ОСОБА_1 був доставлений до Бершадської ЦРЛ та згідно висновку №12 від 19 лютого 2018 року позивач перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відносно ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол серії БД № 090487 від 19 лютого 2018 року за частиною першою статті 130 КУпАП, який був ознайомлений зі своїми правами та змістом протоколу, однак ОСОБА_1 відмовився від підписання протоколу, у зв`язку з чим, були запрошені свідки для фіксації його відмови. Таким чином, за порушення пункту 2.4. Правил дорожнього руху відносно ОСОБА_1 була складена постанова Серії БР №752075 за частиною першою статті 122 КУпАП.

Окрім того, рядовий міліції ОСОБА_1 у порушення підпунктів 1-2 пункту 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, Присяги працівника поліції, пункту 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України Головного управління від 28 квітня 2016 року № 876, без поважних причин для виконання службових обов`язків 19 лютого 2018 року до Савранського ВП Балтського ВП ГУ НП в Одеській області не прибув, про причину відсутності на службі керівництву не доповів.

При цьому, згідно з рапорту начальника Савранського ВП Балтського ВП полковника поліції Березовика І.В. № 41/2-517, останній доповів про подію, яка сталась за участю рядового поліції ОСОБА_1 , начальнику Балтського ВП полковнику поліції Нємцову О.Г . Водночас у ньому вказано, що ОСОБА_4 виїхав за межі гарнізону згідно рапорту від 16 лютого 2018 року, зареєстрованого в канцелярії Савранського ВП Балського ВП за № 41/2-483. Однак, у ході службового розслідування було встановлено, що рапорт рядового поліції ОСОБА_5 ,, завізований полковником поліції Березовським І.В. , зареєстрованим у журналі № 34 вихідної кореспонденції Савранського ВП Балтського ВП не був.

За таких обставин, Висновком службового розслідування рекомендовано за грубе порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України, затвердженого Законом України 22 лютого 2006 року № 3460-IV, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 2.4 - 2.5 Правил дорожнього руру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху, керуванні 19 лютого 2018 року автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та без відповідних документів, спізнення 19 лютого 2018 року без поважних причин на службу та нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статті 2, пункту 8 статті 12, статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, рядовий міліції ОСОБА_1 слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУ НП в Одеської області, звільнено зі служби у поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) Закону України «Про Національну поліцію».

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеської області № 810 від 20 березня 2018 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області» за грубе порушення вимог статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справи України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», підпунктів 2.4 - 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що виразилось у особистій недисциплінованості, грубому порушенні Правил дорожнього руху, керуванні 19 лютого 2018 року автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та без відповідних документів, спізнення 19 лютого 2018 року без поважних причин на службу та нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статті 2, пункту 8 статті 12, статті 13 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, рядового поліції ОСОБА_1 , слідчого СВ Савранського ВП Балтського ВП ГУ НП в Одеській області, звільнено зі служби.

Вищезазначений наказ від 20 березня 2018 року № 810 було реалізовано наказом ГУ НП в Одеській області від 20 квітня 2018 року № 581 о/с та звільнено ОСОБА_1 з 20 квітня 2018 року.

Підставою для видання оскаржуваних наказів слугував Висновок службового розслідування від 16 березня 2018 року.

Постановою Берщадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року у справі № 126/667/18, провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 122-2, частиною першою статті 130 КУпАП України закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вказана постанова відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень набрала законної сили 03 квітня 2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову під час первинного розгляду даної справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що відповідач при звільненні позивача з органів внутрішніх справ ГУ НП в Одеській області при винесенні спірних наказів від 20 квітня 2018 року № 581 о/с та від 20 березня 2018 року № 810 діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, пропорційно, своєчасно та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Додатково суд апеляційної інстанції зауважив, що керування позивачем транспортним засобом на іноземній реєстрації, в стані сп`яніння, відсутність при собі відповідних документів, передбачених правилами дорожнього руху, компрометує звання працівника поліції, підриває авторитет органів поліції в цілому та викликає негативний громадський резонанс.

Також суди першої та другої інстанцій окремо звернули увагу, що не приймають до уваги постанови Берщадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року у справі №126/667/18, згідно якої провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 122-2, частиною 1 статті 130 КУпАП України - закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, з огляду на позицію Вищого адміністративного суду України щодо застосування статті 72 КАС України (у редакції яка була чинна станом на 15 грудня 2017 року), викладену у листі №2379/12/13-12 від 14 листопада 2012 року.

Так, було зазначено, що висновки інших судів щодо правомірності чи протиправності дій особи, поведінка якої є предметом розгляду в адміністративній справі, не є обов`язковими для адміністративного суду, який таку справу розглядає. Висновки та оцінки іншого суду щодо правомірності поведінки особи, її винуватості у вчиненні правопорушення тощо не позбавляють адміністративний суд, який розглядає по суті справу, предмет якої пов`язаний із відповідними діяннями цієї особи, права надати їм власну оцінку.

Суд апеляційної інстанції також наголосив, що у постанові Берщадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року у справі № 126/667/18 було лише зазначено, що в ході судового засідання не встановлено ознак, які б свідчили про умисну чи необережну форму вини у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, що, на думку колегії суддів, не виключає наявність факту перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння, не спростовує дисциплінарний аспект дій позивача та матеріалів відеозапису, що містяться в справі

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, скасовуючи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року в справі № 815/2511/18 з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, не погодився із висновками суду апеляційної інстанції, що оскільки у постанові Берщадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року у справі № 126/667/18 зазначено лише те, що в ході судового засідання не встановлено ознак, які б свідчили про умисну чи необережну форму вини у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, та на думку суду апеляційної інстанції, вказана обставина не виключає наявність факту перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння, не спростовує дисциплінарний аспект дій позивача та матеріалів відеозапису, що містяться в справі.

Оскільки у вказаній постанові Берщадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року у справі № 126/667/18 також встановлено, що під час розгляду справи в суді не встановлено факту керування ОСОБА_1 автомобілем взагалі, оскільки належним йому автомобілем він не керував.

В той же час позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності саме за керування 19 лютого 2018 року автомобілем з явними ознаками алкогольного сп`яніння та без відповідних документів, чим грубо порушено Правила дорожнього руху, а не за сам факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, у контексті спірних правовідносин Верховний Суд підкреслив, що факт вчинення позивачем проступку, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є не доведеним, оскільки як уже зазначалося вище постановою Берщадського районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року, провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 122-2, частиною першою статті 130 КУпАП України закрито саме у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Іншими підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, у вигляді звільнення, слугували висновки відповідача про вчинення позивачем дисциплінарних проступків, а саме: спізнення 19 лютого 2018 року без поважних причин на службу та нещирості під час проведення службового розслідування.

Приписи статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

В той же час норми статті 12 Дисциплінарного статуту крім виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ, передбачають і інші менш суворі види дисциплінарного стягнення. Такі як: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність.

Надаючи оцінку наказу про звільнення поліцейського з органів поліції суди, серед іншого, також повинні надати оцінку співмірності тяжкості вчиненого проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд наголосив, що відповідачем при обранні виду дисциплінарного стягнення позивачу за вчинені дисциплінарні проступки обрано найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби.

З огляду на те, що факт вчинення позивачем проступку, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, є не доведеним, наданню оцінки у цій справі підлягає лише факти вчинення позивачем дисциплінарних проступків, а саме: спізнення 19 лютого 2018 року без поважних причин на службу та нещирості під час проведення службового розслідування.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рядовий міліції ОСОБА_1 без поважних причин для виконання службових обов`язків 19 лютого 2018 року до Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області не прибув, про причину відсутності на службі керівництву не доповів.

Проте, ані судом першої ані судом апеляційної інстанції не встановлено, якими доказами підтверджується факт неприбуття (запізнення) ОСОБА_1 19 лютого 2018 року до Савранського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області для несення служби та не встановлено в чому саме полягала нещирість позивача під час проведення службового розслідування, якими доказами підтверджується прояв нещирість позивача під час проведення службового розслідування.

За викладених обставин, оскільки Верховний Суд не може надати оцінку фактам вчинення позивачем дисциплінарних проступків, а саме: спізнення 19 лютого 2018 року без поважних причин на службу та нещирості під час проведення службового розслідування, справу було направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі також - Закон № 580-VIII), Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут, Закон № 3460-IV).

Так, відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України. Дисциплінарним проступком є невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Згідно з частиною першою статті 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету.

Частиною першою статті 2 Закону № 3460-IV визначено, що дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

За вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина першої статті 5 Закону № 3460-IV).

Статтею 14 Закону № 3460-IV визначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону № 3460-IV на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни може накладатися такий вид дисциплінарного стягнення: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до статті 14 Закону № 3460-IV при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Порядок проведення службового розслідування стосовно особи (осіб) рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у разі надходження до органів та підрозділів внутрішніх справ України, навчальних закладів та науково-дослідних установ системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про вчинення нею (ними) дій, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, а також компетенцію структурних підрозділів та посадових осіб органів внутрішніх справ України при його проведенні визначено Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою Наказом МВС України 12 березня 2013 року № 230, (далі Інструкція № 230).

Відповідно до п. 2.1 Інструкції № 230, підставами для проведення службового розслідування є порушення особами особи рядового та начальницького складу службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Положеннями п 3.3 Інструкції № 230, передбачено, що проведення службового розслідування доручається працівникам підрозділів внутрішньої безпеки, інспекції з особового складу підрозділів кадрового забезпечення.

В п. 3.2 Інструкції № 230, вказано, що службове розслідування проводиться посадовою особою, якій воно доручено, чи декількома особами у складі комісії, одна з яких за необхідності призначається головою цієї комісії.

Відповідно до п. 8.1 Інструкції № 230, підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин.

Згідно з п. 8.7 Інструкції № 230, висновок службового розслідування підписується виконавцем (головою та членами комісії) та затверджується начальником, який призначив службове розслідування, або вищим прямим начальником.

Згідно пункту 1 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Приписами п. 5.4 Інструкції № 230 передбачено, що якщо вину особи РНС повністю доведено, начальник приймає рішення про її притягнення до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ. Зміст наказу доводиться до відома особи РНС, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис.

З огляду на матеріали справи, 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 проходив медичний огляд у Комунальному некомерційному підприємстві «Савранська центральна районна лікарня».

Зокрема, 19.02.18 лікарем КНП «Савранська центральна районна лікарня» Посувайко Л.С. о 10:00 годині складено висновок № 004 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (т.І, а.с. 28).

Вказаний висновок складено за формою, яка передбачена додатком 4 до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.

У графі 6 «Назва, серія і номер документа, що посвідчує особу, яка доставила обстежуваного на огляд» зазначено «ст. сержант Кравец В.И. ».

У графі 5 «Ким (посада, найменування підрозділу Національної поліції України, спеціальне звання, П.І.Б., підпис) зазначено «деж. РОВД капітан поліції Кульчицкая Л.А. » та «коли (точний час) направлена на огляд (число, місяць)» зазначено та « 19 лютого 2018 року о 09:50 год.».

У графі 7 «Дата і точний час огляд» вказано « 19 лютого 2018 року о 10:00 годині».

В судовому засіданні представник позивача щодо змісту вищезазначеного висновку № 004 від 19.02.18 пояснив, що 19.02.2018 позивач запізнився на роботу на 1,5 години, куди з`явився о 10:20 год., через те, що проходив о 10:00 годині цього дня медичне обстеження, куди його було направлено саме керівництвом.

Вирішуючи спір, суд критично оцінює доводи сторони відповідача про те, що позивач з`явився із запізненням на роботу 19.02.18 без поважних та взагалі невідомих відповідачу причин, оскільки це спростовується висновком КНП «Савранська центральна районна лікарня» № 004 від 19.02.18, згідно з яким позивача було доставлено на обстеження співробітником органу Національної поліції України старшим сержантом Кравець В.І. , чому передувало направлення позивача на огляд капітаном поліції Кульчицькою Л.А .

При цьому представник відповідача в судовому засіданні не змогла пояснити відображені у висновку КНП «Савранська центральна районна лікарня» № 004 від 19.02.18 відомості та їх зв`язку із висновком службового розслідування про факт запізнення прибуття позивача до Савранського ВП Балстького ВП ГУНП в Одеській області. Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області зазначила, що ці обставини їй невідомі.

В цьому аспекті суд зазначає, що уразі вчинення державним службовцем прогулу (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин, суб`єкт призначення або керівник державної служби має право притягнути такого державного службовця до дисциплінарної відповідальності (у разі якщо не минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, а також якщо не минув один рік після його вчинення).

Водночас за встановлених судом обставин, позивачем не було допущено своєї відсутності на службі більше трьох годин протягом робочого дня, так як останній з`явився на службі о 10:20 год. 19.02.18, що фактично визначається відповідачем. При цьому причиною такого запізнення слугувало саме направлення керівництвом органу, в якому позивач проходив службу, на медичне обстеження, тобто причини такого запізнення були відомі роботодавцю та з огляду на встановлені судом обставини є поважними.

За таких обставин суд не визнає співмірним вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення позивача зі служби в поліції з фактичними обставинами, які цьому передували та покладені в його основу.

Іншою причиною для звільнення позивача зі служби в поліції зазначено прояв нещирості під час службового розслідування, який полягав у великій кількості розбіжностей, вигаданій історії подій, яка є більше вигідною для нього, всіляких намагань довести її правдоподібність, щоб схилити на свою сторону та створити лінію захисту.

В першу чергу суд зазначає, що такої самостійної підстави для дисциплінарної відповідальності як «нещирість» під час службового розслідування взагалі не передбачено в національному законодавстві України. Зазначена обставина може бути врахована під час обрання виду дисциплінарного стягнення, однак сама по собі не є проступком.

Загальні принципи щодо права зберігати мовчання, не свідчити проти себе, мати доступ до захисника та зв`язок цих прав із загальною справедливістю судового розгляду у судовому аспекті статті 6 Конвенції можна віднайти у справі Beuze v. Belgium (Велика Палата, no. 71409/10, §§ 120-50, 9 листопада 2018 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2019 року у справі № 9901/855/18 зазначено, що, обираючи стандарт доказування, який має використовуватися в дисциплінарних провадженнях, і беручи до уваги публічно-правову природу дисциплінарної відповідальності, слід віддати перевагу стандарту «поза розумним сумнівом» перед стандартом «баланс ймовірностей».

Це означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Такий підхід узгоджується із судовою практикою Європейського суду з прав людини. Так, у параграфі 55 рішення Європейського суду з прав людини від 15 лютого 2012 року у справі «Гриненко проти України» зазначається, що при оцінці доказів Європейський суд зазвичай застосовує стандарт доведення «поза всяким розумним сумнівом». Однак доведення повинно будуватися на сукупності досить надійних, чітких і послідовних припущень або аналогічних неспростовних презумпцій фактів.

Викладене вище у своїй сукупності свідчить, що висновок службового розслідування безпосередньо відносно позивача є поверхневим та занадто узагальненим, складеним без належного дослідження і обґрунтування обставин, які, по своїй суті, не узгоджуються з зібраними матеріалами службового розслідування, або взагалі не виявлені саме відносно позивача під час його проведення.

Належних, допустимих та неспростовних доказів того, що позивач вчинив дисциплінарний проступок та порушив службову дисципліну у висновку службового розслідування не відображено та до суду не надано. Вчинення дисциплінарного проступку позивачем не підтверджується, як матеріалами самого службового розслідування, так і матеріалами справи.

Суд враховує, що за висновками Європейського суду з прав людини сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він є обов`язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для віх інших державних органів. Суд з прав людини неодноразово зазначав, що замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад. Висновок (а по суті констатація, якій не передували фактичне встановлення обставин, їх оцінка та аналіз) дисциплінарного провадження про порушення позивачем вимог чинного законодавства, здійснений без вирішення питання про винуватість чи невинуватість позивача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність спірного дисциплінарного стягнення та звільнення позивача.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В судовому засіданні представник відповідача не обґрунтував правомірність звільнення позивача з посади в органах Національної поліції належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами, з посиланням на відповідні положення законодавства. Наведені ж відповідачем доводи судом визнані неспроможними та необґрунтованими.

Для вирішення спору та оцінки оскаржуваних рішень суд також врахував вимоги Європейської соціальної хартії, обов`язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 137-V «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» та якої не дотримався відповідач.

Так, Україна взяла на себе зобов`язання вважати обов`язковими для України такі статті та пункти частини II Хартії: п.1 (визнати однією зі своїх найголовніших цілей і одним зі своїх найголовніших обов`язків досягнення та підтримання якомога високого і стабільного рівня зайнятості, маючи на меті досягнення повної зайнятості), п.2 (ефективно захищати право працівника заробляти собі на життя професією, яку він вільно обирає), п.3 (створювати безкоштовні служби працевлаштування для всіх працівників або забезпечувати їхнє функціонування), п.4 (забезпечувати належну професійну орієнтацію, підготовку та перекваліфікацію або сприяти їм) статті 1 «Право на працю».

Згідно статті 24 «Право на захист у випадках звільнення» з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

З цією метою Сторони зобов`язуються забезпечити, щоб кожний працівник, який вважає себе звільненим без поважної причини, мав право на оскарження в неупередженому органі.

Здебільшого положення Європейської соціальної хартії (переглянутої) відповідають вимогам положень конвенцій МОП, у решті випадків - поліпшують їх зміст або врегульовують питання, неврегульовані названими конвенціями.

Слід наголосити, що права і свободи, закріплені в документах, які мають статус міжнародно-правових договорів, є частиною національного законодавства України. Зазначене проголошено частиною першою статті 9 Конституції України, відповідно до якої чинні міжнародні договори, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.

Враховуючи вищевикладене, суд, скасовуючи спірні накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та про звільнення позивача зі служби в органах поліції вважає за необхідне поновити позивача на попередній роботі (посаді) з 21 квітня 2018 року.

Нормами Закону України «Про Національну поліцію» не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, тому суд згідно з положеннями ст. 9 КАС України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже позивач підлягає поновленню на посаді, з якої його було неправомірно звільнено, а саме слідчого слідчого відділення Савранського відділення Балтського відділу поліції ГУ НП в Одеській області. При цьому належним способом захисту порушеного права є саме поновлення позивача на посаді, з якої його було звільнено, судом, а не зобов`язання відповідача поновити позивача на посаді, у зв`язку із чим позов в цій частині підлягає частковому задоволенню із обранням судом належного способу захисту порушеного права. Оскільки 20.04.18 було останнім робочим днем позивача перед звільненням, суд вважає, що ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді з 21.04.18, отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260, є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у відповідній частині.

Згідно з п. 6 розд. ІІІ Наказу № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

В свою чергу, з аналізу положень вказаного Порядку вбачається, що при обчисленні середнього розміру грошового утримання за весь час вимушеного прогулу поліцейського, обрахуванню підлягає сума, виходячи із розміру середньоденного заробітку поліцейського та календарних днів вимушеного прогулу.

При цьому, суд зазначає, що положеннями вказаного Порядку не вставлено механізму обрахування середньоденного грошового забезпечення поліцейських, а тому до застосування у цій частині підлягають положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджені постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року.

Відповідно до довідки від 17.05.2018 № 590 заробітна плата позивача за лютий-березень 2018 року становила 10 150 грн, середньоденна заробітна плата - 344,07 грн.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 21.04.2018 по 02.06.2021 (1139 календарний день) склав 391 895,73 грн (344,07 грн х 1139 календарних днів).

При цьому стягненню підлягає сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, обчислена за період з дня звільнення до моменту винесення рішення по справі, а не видання відповідного наказу про призначення позивача на посаду.

З урахуванням викладеного, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Згідно п.3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 371 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів задовольнити частково.

Скасувати наказ від 20 березня 2018 року № 810 Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Скасувати наказ від 20 квітня 2018 року №581 о/с Головного управління Національної поліції в Одеській області в частині звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , слідчого слідчого відділення поліції Савранського відділення Балтського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді слідчого слідчого відділення Савранського відділення поліції Балтського відділу поліції ГУ НП в Одеській області з 21 квітня 2018 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 391 551,66 (триста дев`яносто одну тисячу п`ятсот п`ятдесят одну гривну 66 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.06.21.

Суддя І.В. Завальнюк