Справа № 160/560/21
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2021-05-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року Справа № 160/560/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Захарчук-Борисенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Оіл Україна», АТ «ВТБ Банк» про визнання протиправною та скасування постанови,-
14.01.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Оіл Україна», Акціонерне товариство «ВТБ Банк», в якій просить:
- визнати протиправною та скасувати Постанову про арешт майна боржника від 15.02.2017 ВП №53408252, винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Григорчуком Павлом Васильовичем.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказано, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №53408252 було виявлено, що при винесенні постанови про арешт майна боржника від 15.02.2017 державним виконавцем було порушено порядок накладення арешту на майно, чим порушено законні інтереси позивача. Крім того, хоча положеннями Закону України «Про виконавче провадження» прямо не передбачено, що заставодержатель (іпотекодержатель) є учасником та/чи стороною виконавчого провадження, положеннями цього Закону передбачено певний порядок дій у виконавчому провадженні, що встановлює відповідні обов`язки виконавця у виконавчому провадженні, та яким кореспондує охоронюваний законом інтерес (зацікавленість) іпотекодержателя та його обгрунтоване очікування на те, що цей порядок буде дотримуватись. Дотримання визначеного Законом порядку примусового звернення стягнення на предмет іпотеки обумовлює можливість іпотекодержателя скористатися своїми правами та належно їх реалізувати. Недодержання державним виконавцем встановленого Законом порядку накладення арешту на іпотечне майно та прийняття оскаржуваної постанови призвело до: порушення охоронюваного законом інтересу іпотекодержателя (правонаступником якого є ТОВ «ФК «АРТФІНБРОК) на очікувану реалізацію своїх прав в межах виконавчого провадження (надавати чи не надавати згоду на звернення стягнення на майно; бути повідомленим щодо накладення обтяження на майно; оскаржувати дії державного виконавця у разі порушення прав іпотекодержателя; визначати свою правову поведінку, виходячи з належної обізнаності щодо наявних юридичних фактів); порушення законного інтересу іпотекодержателя на забезпечення належного йому пріоритету на задоволення забезпечених іпотекою вимог відносно вимог інших осіб; порушення інтересу іпотекодержателя щодо відсутності неправомірних обтяжень іпотечного майна.
Таким чином, приймаючи постанову про арешт майна боржника від 15.02.2017 з порушенням порядку накладення арешту на іпотечне майно, старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Григорчуком П.В. було порушено охоронюваний законом інтерес іпотекодержателя (правонаступником якого є позивач ТОВ «ФК «АРТФІНБРОК).
Щодо строку звернення до суду вказано, що позивач ТОВ «ФК «Артфінброк» не є стороною виконавчого провадження №53408252 та відповідно не було повідомлено державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження. В процесі виконавчого провадження державний виконавець також не повідомив іпотекодержателя майна про вчинення виконавчих дій, в тому числі про накладення арешту на іпотечне майно. Отже, позивач не був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови.
20.07.2018 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справ №904/2922/18 було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Альфа Оіл Україна», введено процедуру розпорядження майном, призначено арбітражного керуючого.
Постановою Верховного суду від 25.06.2020 повернуто справу №904/2922/18 на новий розгляд. При новому розгляді справи Господарським судом Дніпропетровської області було витребовано матеріали ВП 53408252, які надійшли до суду 25.11.2020.
Так, 28.12.2020 представник ТОВ «ФК «Артфінброк» ознайомився з матеріалами ВП №53408252.
Отже, 28.12.2020, ознайомившись з матеріалами ВП №53408252, позивачу стало відомо про порушення, допущені державним виконавцем при винесенні постанови про арешт майна боржника від 15.02.2017 та відповідно про порушення законних інтересів, що підлягають судовому захисту.
Враховуючи, що з матеріалами виконавчого провадження представник ТОВ «ФК «Артфінброк» ознайомився та виявив порушення, що обумовлють зміст цього позову, 28.12.2020, то строк на пред`явлення адміністративного позову спливає 07.01.2021, а тому якщо суд дійде висновку про пропуск строку звернення до адміністративного суду, просить поновити та визнати причини такого пропуску поважними з урахуванням викладених вище обставин.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.01.2021 позовну заяву було залишено без руху із встановленням строку для усунення її недоліків, шляхом надання до суду письмових обґрунтувань щодо порушення прав позивача.
21.01.2021 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 19.01.2021 було усунені вказані недоліки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні.
20.04.2021 до суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Оіл Україна» надійшло клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи №160/560/21 у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 було відмовлено у задоволенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа Оіл Україна» про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін.
До суду від представника третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Оіл Україна» надійшли письмові пояснення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд відмовити у їх задоволенні з огляду на наступне.
З позовної заяви вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» та ТОВ «Альфа Оіл Україна» та ТОВ «УПК-ЄВРОПЛЮС» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 06.07.2017 за реєстровим №720.На підставі та на умовах Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, між ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» та ТОВ «УПК-ЄВРОПЛЮС» було укладено 20 договорів купівлі-продажу майна ТОВ «Альфа Оіл Україна».
Отже, позивач скористався своїм правом, визначеним у Законі України «Про іпотеку», а саме пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане і іпотеку нерухоме майно, яке виникає з моменту державної реєстрації іпотеки.
Таким чином, позивач скористався своїм правом, тобто здійснив стягнення майна ТОВ «Альфа Оіл Україна» шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договорів купівлі-продажу від 20.07.2017.
Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №53408252, постановою від 30.10.2017 виконавчий документ повернуто стягувачу, оскільки встановлено, що майно та кошти на які можливо звернути стягнення належні боржнику не виявлені. Отже, на теперішній час виконавче провадження ВП №53408252 закрито.
Також, представником ТОВ «Альфа Оіл Україна» вказано, що на момент винесення постанови про накладення арешту на майно 15.02.2017 ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» не мало жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки набуло статусу іпотеко держателя лише 30.06.2017 на підставі договору відступлення права вимоги від 06.04.2017 №712.
Отже, фактично станом на теперішній час відсутнє порушення прав, свобод чи інтересів позивача, у зв`язку із задоволенням вимог іпотекодержателем та закриттям виконавчого провадження ВП №53408252, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Також зазначено про порушення позивачем строку звернення до адміністративного суду, оскільки в січні 2019 позивач через уповноваженого представника було відомо про існування відповідного виконавчого провадження, про винесення постанови від 15.02.2017 про накладення арешту на майно ТОВ «Альфа Оіл Україна», а отже про імовірне порушення прав, свобод чи інтересів ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» існуванням оскаржуваної постанови, позивач дізнався щонайменше за два роки до звернення з позовною заявою до адміністративного суду.
З огляду на викладене позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» не відповідає вимогам п. 1 ч. 2ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України та подана після спливу строку на оскарження дій державного виконавця щодо винесення постанови від 15.02.2017 про накладення арешту на майно.
13.05.2021 представником ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» до суду було надано письмові пояснення, в яких зазначено наступне.
Аргументи ТОВ «Альфа Оіл Україна» щодо правомірності оскаржуваної постанови спростовуються матеріалами справи, зокрема, безпосередньо заявою про відкриття виконавчого провадження ПАТ «ВТБ банк» від 10.02.2017, яка надійшла до ДВС 13.02.2017.
Відповідно до вказаної заяви стягувач просив відкрити виконавче провадження на підставі рішення суду у справі №904/1448/16, стягнути з боржника грошові кошти в розмірі згідно з виконавчим документом, в також накласти арешт на підставі ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» на все рухоме та нерухоме майно.
Крім того, з заяви вбачається, що вона не містить клопотання про накладення арешту на конкретно визначене нерухоме майно (з визначенням індивідуальних чи родових ознак майна), як того вимагає ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, підстав для накладення арешту при відкритті виконавчого провадження без виявлення майна боржника у встановленому порядку у державного виконавця не було, що є порушенням ст. 13 та ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, навіть при наявності у виконавця підстав для накладення арешту згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», це не виключає його обов`язку дотримання та врахування приписів ст.ст. 13,48, 51, 52, 56 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо пояснень ТОВ «Альфа Оіл Україна» про відсутність порушення прав, свобод та інтересів позивача, представником позивача вказано, що предметом оскарження у цій справі є постанова про накладення арешту на майно, а не постанова про відкриття виконавчого провадження.
Звернення до суду обумовлене не порушенням майнового права (права іпотекодержателя, яке фактично було реалізоване на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 06.07.2017, а порушенням законних інтересів, які виходять за межі його суб`єктивного права: надавати чи не надавати згоду на звернення стягнення на майно, що за законом передує накладенню арешту; бути повідомленим щодо накладення арешту (обтяження) на майно та оскаржувати дії державного виконавця у разі порушення прав іпотекодержателя; визначати свою правову поведінку, виходячи з належної обізнаності щодо наявних юридичних фактів, а тому, на думку, представника позивача, наведені аргументи ліквідатора ТОВ «Альфа Оіл Україна» не грунтуються на дійсному змісті пред`явленого позову.
Щодо строку звернення позивачем підтримано свої аргументи, викладені в позовній заяві.
Представником відповідача та третьою особою - АТ «ВТБ Банк» отримано ухвалу суду про відкриття провадження від 25.01.2021 та позовну заяву з додатками, що підтверджується матеріалами справи, однак ні відзиву від відповідача, ні письмових пояснень від третьої особи до суду не надходило, а тому зважаючи на скорочені строки розгляду даної категорії справ, справу розглянуто у письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 13.02.2017 вх. №1562 ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі судового наказу по справі №904/1448/16 від 12.10.2016, виданого Господарським судом Дніпропетровської області про стягнення з ТОВ «Альфа Оіл Україна» на користь ПАТ «ВТБ Банк» боргу у сумі 2 588 805,88 грн. У заяві заявник також просив згідно ст. 13 закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення виконання рішення суду , разом з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження, окремою постановою накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.
15.02.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Григорчуком П.В. було відкрито виконавче провадження №53408252 щодо боржника ТОВ «Альфа Оіл Україна», стягувач: ПАТ «ВТБ Банк».
Також, 15.02.2017 в межах виконавчого провадження старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Григорчуком П.В. винесено Постанову про арешт майна боржника ВП №53408252, відповідно до якої постановлено: накласти арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ «Альфа Оіл Україна», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та можливих штрафів 2847886,46 грн.
15.02.2017 за № 0314/2346/12 старшим державним виконавцем здійснено запит до Центрального апарату Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, ГУ Деркомзему у Дніпропетровській області, Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області, ГУ Держпраці по Дніпропетровській області та державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив терміново надати вичерпну інформацію про наявність будь-якого майна, що зареєстровано за боржником ТОВ «Альфа Оіл Україна».
На запит старшого державного виконавця Державною фіскальною службою України було надано відповідь про відкриті рахунки та територіальним сервісним центром №1242 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області МВС України надано відповідь, в якій зазначено без виконання, в зв`язку з тим, що згідно комп`ютерної бази даних АМТ в Дніпропетровській області станом на 14.02.2017 транспортні засоби не значаться за боржником, контроль не виставлявся.
22.02.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області прийнято постанову про накладення арешту на кошти боржника.
05.04.2017 державним виконавцем виставлені платіжні вимоги до банківських установ, які повернуті без виконання через відсутність коштів на рахунках боржника, зокрема, ПАТ «ВТБ банк», ПАТ «Апекс-Банк», ПАТ «Марфін банк».
27.12.2017 старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Григорчуком П.В. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у ВП №53408252. Також у постанові зазначено, що під час проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого документа державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутнє рухоме майно , в тому числі кошти на розрахункових рахунках та нерухоме майно на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявись безрезультатними.
При вчиненні виконавчих дій в межах ВП №53408252, в тому числі при накладенні арешту на майно боржника (в тому числі іпотечне) іпотекодержатель не залучався. Про винесення Постанови про арешт майна боржника від 15.02.2017 ВП №53408252 іпотекодержателя повідомлено не було.
30.06.2017 позивач ТОВ «ФК «Артфінброк» на підставі Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудик Я.А. в реєстрі за №2022 від 13.06.2017 та Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. від 06.04.2017 за №712, набуло права іпотекодержателя за: іпотечними договорами.
До моменту набуття позивачем прав іпотекодержателя за вищевказаними договорами іпотеки, права іпотекодержателя належали ПАТ "АПЕКС-БАНК" та гр. ОСОБА_1 .
Враховуючи зміст Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, посвідчено ПН КМНО Рудик Я.А. в реєстрі за №2022 від 13.06.2017 та Договору відступлення права вимоги за Договорами іпотеки, посвідченого ПН КМНО Щербак Т.В. від 06.04.2017 №712 у відповідності до ст.514 ЦК України до позивача перейшли всі права кредитора (іпотекодержателя), що раніше належали ПАТ "АПЕКС-БАНК" та гр. ОСОБА_1 за договорами іпотеки, в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
На підставі вищезазначених договорів іпотеки з 2014 року в заставі (іпотеці) перебували об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належали ТОВ «Альфа Оіл Україна" (боржнику у ВП 53408252).
Крім того, судом встановлено, що ТОВ «ФК «Артфінброк» та ТОВ «Альфа Оіл Україна» та ТОВ «УПК-ЄВРОПЛЮС» було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 06.07.2017 за реєстровим №720.
20.07.2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» (іпотекодержатель) та ТОВ «УПК-ЄВРОПЛЮС» (покупець) в порядку ст.ст.36, 38 Закону України «Про іпотеку» укладено Договори купівлі-продажу нерухомого майна, що належало боржнику - ТОВ «Альфа Оіл Україна», які посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 20.07.2017р. за №№791-810.
Таким чином, ТОВ «ФК «Артфінброк» були реалізовані права іпотекодержателя за договорами іпотеки та задоволені грошові вимоги іпотекодержателя за рахунок нерухомого майна, що належало ТОВ «Альфа Оіл Україна».
20.07.2018 Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/2922/18 було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Альфа Оіл Україна», введено процедуру розпорядження майном, призначено арбітражного керуючого.
27.12.2018 арбітражним керуючим ТОВ «Альфа Оіл Україна» в межах справи про банкрутство було пред`явлено позовну заяву до ТОВ «ФК «Артфінброк» про визнання недійсними Договору про задоволення вимог іпотекодержателя №720 від 06.07.2017 та договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 20.07.2017 №№791-810.
Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, позивачем було виявлено ряд процесуальних порушень, а саме порядок накладення арешту на майно з боку старшого державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт майна боржника від 15.02.2017 ВП№53408252, чим порушено законні інтереси позивача, а тому позивач звернувся до суду для захисту своїх законних інтересів.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Артфінброк» не є стороною виконавчого провадження ВП № 53408252, в межах якого приватним виконавцем вчинялись оскаржувані дії.
Частиною 2 статті 14 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для проведення виконавчих дій виконавець за потреби залучає понятих, працівників поліції, представників органів опіки і піклування, інших органів та установ у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з вимогами ч.1 та ч.3 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі.
Відповідно, заставодержатель є особою, яка залучається до проведення виконавчих дій у порядку, встановленому цим Законом, відтак, даний спір належить розглядати в порядку, визначеному ст.287 КАС України та при розв`язанні спору слід виходити з положень Закону України "Про виконавче провадження", згідно зі ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Таким чином, відповідно до статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» та частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця можуть бути оскаржені особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Щодо суті спору, суд зазначає наступне.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України "Про виконавче провадження" в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження».
За змістом статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом;5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
За змістом статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Частиною першою статті 5 цього Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтю 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені строки прийняття рішень державними виконавцями та вчинення виконавчих дій, зокрема, арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (частина перша статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Отже, накладення арешту на нерухоме майно є першим етапом звернення стягнення на майно боржника, за яким слідують вилучення та примусова реалізація майна.

Як вбачається з позовної заяви, ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» та ТОВ «Альфа Оіл Україна» та ТОВ «УПК-ЄВРОПЛЮС» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 06.07.2017 за реєстровим №720. На підставі та на умовах Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, між ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» та ТОВ «УПК-ЄВРОПЛЮС» було укладено 20 договорів купівлі-продажу майна ТОВ «Альфа Оіл Україна».

Отже, позивач скористався своїм правом, тобто здійснив стягнення майна ТОВ «Альфа Оіл Україна» шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договорів купівлі-продажу від 20.07.2017.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №53408252, постановою від 30.10.2017 виконавчий документ повернуто стягувачу, оскільки встановлено, що майно та кошти на які можливо звернути стягнення належні боржнику не виявлені.

Суд не бере до уваги позицію позивача, що прийнята постанова про накладення арешту на майно від 15.02.2017 ВП №53408252 призвела до порушення саме законних інтересів позивача, які виходять за межі змісту його суб`єктивного права: надавати чи не надавати згоду на звернення стягнення на майно, що законом передує накладенню арешту; бути повідомленим щодо накладення арешту (обтяження) на майно та оскаржувати дії державного виконавця у разі порушення прав іпотекодержателя; визначати свою правову поведінку, виходячи з належної обізнаності щодо юридичних фактів, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Артфінброк» не мало жодного відношення до спірних правовідносин, оскільки набуло статусу іпотекодержателя лише 30.06.2017 на підставі договору відступлення права вимоги від 06.04.2017 №712, а оскаржувану постанову прийнято 15.02.2017.

Отже, суд вважає, що згідно до матеріалів справи фактично станом на теперішній час відсутнє порушення прав, свобод чи інтересів позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до положень статті 139 КАС України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для їх розподілу, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

Щодо питання поновлення строку на звернення до адміністративного суду, суд вказує наступне.

У позовній заяві позивач просить суд поновити пропущений строк звернення до суду, оскільки позивач не є стороною виконавчого провадження №53408252 та відповідно не був повідомлений державним виконавцем про відкриття ВП та як наслідок прийняття постанови про накладення арешту на майно.

Зокрема позивачем зазначено, що 28.12.2020 ознайомився з матеріалами ВП 53408252, ТОВ «ФК «Артфінброк» стало відомо про порушення. Допущені державним виконавцем при винесенні постанови про арешт майна боржника від 15.02.2017.

Однак, як вбачається зі штемпеля Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовна заява надійшла 14.01.2021, тобто з пропуском десятиденного строку, передбаченого ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи по суті заяву позивача про поновлення строку звернення до суду із відповідним позовом, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено спеціальні строки звернення до суду, а саме учасників виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.Позовну заяву може бути подано до суду:

1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів;

Згідно з ч. 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Судом також враховується те, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини, яку він викладає у своїх рішеннях.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, Європейський суд у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст. 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Європейський суд зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, як випливає з рішення Європейського суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, як свідчить позиція Європейського суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як встновлено судом, позивач ТОВ «ФК «Артфінброк» не є стороною виконавчого провадження №53408252 та відповідно не було повідомлено державним виконавцем про відкриття виконавчого провадження. В процесі виконавчого провадження державний виконавець також не повідомив іпотекодержателя майна про вчинення виконавчих дій, в тому числі про накладення арешту на іпотечне майно. Отже, позивач не був обізнаний про наявність оскаржуваної постанови.

20.07.2018 ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області у справ №904/2922/18 було порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Альфа Оіл Україна», введено процедуру розпорядження майном, призначено арбітражного керуючого.

Постановою Верховного суду від 25.06.2020 повернуто справу №904/2922/18 на новий розгляд. При новому розгляді справи Господарським судом Дніпропетровської області було витребовано матеріали ВП 53408252, які надійшли до суду 25.11.2020.

Так, 28.12.2020 представник ТОВ «ФК «Артфінброк» ознайомився з матеріалами ВП №53408252.

Отже, 28.12.2020, ознайомившись з матеріалами ВП №53408252, позивачу стало відомо про порушення, допущені державним виконавцем при винесенні постанови про арешт майна боржника від 15.02.2017 та відповідно про порушення законних інтересів, що підлягають судовому захисту.

Враховуючи, що з матеріалами виконавчого провадження представник ТОВ «ФК «Артфінброк» ознайомився та виявив порушення, що обумовлють зміст цього позову, 28.12.2020, то строк на пред`явлення адміністративного позову спливає 07.01.2021, а тому суд приходить до висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду та задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Керуючись ст. ст. 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк про поновлення строку на звернення до адміністративного суду по справі №160/560/21 - задовольнити.

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артфінброк» строк звернення до суду.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Артфінброк" (49044, м. Дніпро, вул. В. Вернадського, 7/91, ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Дніпро) (49001, м. Дніпро, вул. Старокозацька,56, ) , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Оіл Україна" (49044, м. Дніпро, вул. Південна, б. 2-Б,, ) Акціонерне товариство "ВТБ Банк" (01004, м. Київ, бул. Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, б. 8/26, ) про визнання протиправною та скасування постанови- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко