Справа № 640/5492/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2021 року м. Київ №640/5492/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
провизнання протиправною та скасування постанови
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №63298465 від 16 жовтня 2020 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у відповідності з частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. В той же час з 04 червня 2020 року та на момент відкриття виконавчого провадження №63298465 від 16 жовтня 2020 року позивач зареєстрований та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відтак виконавче провадження, відкрите Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є незаконним, так як порушена підвідомчість.

Крім того, згідно положень частини першої статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова Департаменту патрульної поліції №1 АВ №00368643 від 26 червня 2020 року мала бути вручена позивачу як власнику транспортного засобу особисто, або ж повнолітньому члену сім`і. Оскільки позивач не був повідомлений Департаментом патрульної поліції про застосування до позивача штрафу, накладення штрафу у подвійному розмірі вважає протиправним. Більше того, після обізнаності з вказаною постановою позивач сплатив суму штрафу.

За наведених обставин позивач вважає своє право порушеним, а тому звернувся до суду у заявлений у позові спосіб для захисту прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 31 березня 2021 року. При цьому відповідача зобов`язано надати належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження №63298465.

У судове засідання 31 березня 2021 року учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення судового засідання.

Матеріали виконавчого провадження №63298465 не надані.

В зв`язку з неприбуттям у судове засідання учасників справи та ненаданням матеріалів виконавчого провадження, суд відклав судове засідання на 13 квітня 2021 року.

У судове засідання 13 квітня 2021 року позивач не прибув, подав клопотання про розгляд справи без його участі та про підтримку позову у повному обсязі.

Відповідач не прибув. Свого відношення до позову не висловив. Копії матеріалів виконавчого провадження №63298465 відповідачем не надано.

Зважаючи на неявку учасників справи суд ухвалив здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження.

До того ж, відповідача ухвалою суду від 22 квітня 2021 року було повторно зобов`язано надати матеріали виконавчого провадження.

Однак, станом на час ухвалення рішення по даній справі відповідач не надав належним чином завіреної копії матеріалів виконавчого провадження №63298465, не зважаючи на застосування судом ухвалою від 20 травня 2021 року до відповідача штрафних санкцій.

Вирішуючи спір за наявними матеріалами суд виходив з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, що підлягають примусовому виконанню, Виконавчі документи визначені статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження».

У силу норм частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Євгеном Володимировичем розглянуто заяву про примусове виконання постанови №1 АВ №00368643, виданої 26 червня 2020 року Департаментом патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 255,00 грн. На підставі частини другої статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати боржником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у порядку примусового виконання органами державної виконавчої служби стягнути з боржника подвійний розмір штрафу в сумі 510,00 грн.

Документ вступив у законну силу (набрав чинності): 04.07.2020.

За наслідками розгляду заяви Департаменту патрульної поліції Управління безпеки дорожнього руху та постанови №1 АВ №00368643 від 26 червня 2020 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №63298465, про що винесено постанову від 16 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження.

З урахуванням вимог статті 3 та статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження зазначена адреса боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

При цьому слід зауважити, що ані положення Закону України «Про виконавче провадження», ані норми Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року, не покладають на державного виконавця обов`язку при надходженні на примусове виконання виконавчого документу та відкритті виконавчого провадження здійснювати перевірку поданого на виконання виконавчого документу відповідності дійсним обставинам зазначеної в таких виконавчих документах інформації.

Тому суд відхиляє доводи позивача щодо порушення державним виконавцем положень частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Також судом відхиляються доводи позивача з приводу невручення йому особисто чи повнолітнім членам його сім`ї Департаментом патрульної поліції постанови №1 АВ №00368643 від 26 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 255,00 грн., та на підставі частини другої статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати боржником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у порядку примусового виконання органами державної виконавчої служби стягнути з боржника подвійний розмір штрафу в сумі 510,00 грн., - оскільки такі дії стосуються виключно Департаменту патрульної поліції. Державний виконавець не наділений повноваженнями здійснювати перевірку належного вручення/невручення виконавчого документу заінтересованим особам, зокрема боржнику.

Частиною першою статті 291 КУпАП встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини другої цієї статті постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

У своїй позовній заяві позивач вказує, що він постанову Департаменту патрульної поліції №1 АВ 00368643 від 26 червня 2020 року не отримував.

В той же час, зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження від 16 жовтня 2020 року вбачається, що постанова Департаменту патрульної поліції №1 АВ 00368643 від 26 червня 2020 року набрала законної сили 04 липня 2020 року.

Згідно з частиною третьою статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу

Порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) врегульовано статтею 300-1 КУпАП.

Позивач у позові зазначав та підтверджується матеріалами справи, що ним штраф сплачено 19 лютого 2021 року у сумі 255,00 грн. після того, як він дізнався про накладення арешту на його рахунки та, відповідно, про наявність постанови про накладення штрафу.

Відповідно до частини другої статті 300-1 КУпАП у разі несплати штрафу особами, зазначеними у частині першій цієї статті, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 308 КУпАП у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Проте, за нормами статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Законами України може бути встановлено й інші, більш тривалі строки для виконання постанов по справах про окремі види адміністративних правопорушень.

Учасниками справи не надано доказів та не міститься їх у матеріалах справи, що постанова Департаменту патрульної поліції №1 АВ №00368643 від 26 червня 2020 року оскаржувалась позивачем. Зокрема не вказано і позивачем у позовній заяві про оскарження зазначеної постанови.

Також матеріали справи не містять доказів з приводу відстрочення виконання вищевказаної постанови.

З наведеного слідує, що у відповідності до положень статті 303 КУпАП постанова Департаменту патрульної поліції №1 АВ №00368643 від 26 червня 2020 року у разі несплати позивачем штрафу у встановлений строк мала бути звернута до примусового виконання до 26 вересня 2020 року.

Утім, лише 16 жовтня 2020 року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження ВП №63298465 з примусового виконання постанови №1 АВ 00368643, виданої 26 червня 2020 року Департаментом патрульної поліції, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Іншого суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

В силу норм частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо зокрема пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 2).

Зважаючи, що звернення виконавчого документу постанови Департаменту патрульної поліції №1 АВ 00368643 від 26 червня 2020 року до примусового виконання мало місце поза межами встановленого частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строку, відповідач мав повернути виконавчий документ без виконання.

Оскільки судом встановлена протиправність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №63298465, відповідно підлягає скасуванню постанова державного виконавця від 16 жовтня 2020 року про відкриття виконавчого провадження.

Частинами першою, другою, четвертою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані докази, а також доводи позивача щодо заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 139 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про відкриття виконавчого провадження ВП №63298465 від 16 жовтня 2020 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко