Справа № 640/3437/21
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

04 червня 2021 року м. Київ№ 640/3437/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., за участю секретаря судового засідання Основи О.В., розглянувши у підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві,

Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень

за участю представників сторін:

від позивача - Очкур К.І.

від відповідача 1 - Скрибки І.Ю.

від відповідача 2 - не з`явився

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , до Головного управління ДПС у м. Києві (далі по тексту - відповідач 1), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (далі по тексту - відповідач 2), адреса: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 16 грудня 1016 року №6 щодо визначення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 2 084 970,00 грн та від 16 грудня 2016 року № щодо визначення грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 156 360,00 грн.

Підставою позову стало прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваних податкових повідомлень - рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою та поновлено його, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху після відкриття провадження та надано останньому десятиденний строк для надання заяви про поновлення строку для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, в якій слід вказати інші підстави, ніж ті, на які позивач посилався при звернення до суду, а також для надання доказів поважності причин пропуску цього строку.

31 травня 2021 року представником позивача на виконання вимогу ухвали суду від 31 травня 2021 року подано заяву про усунення недоліків разом з заявою про поновлення строку для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою та доказами поважності причин пропуску цього строку.

Так, в обгрунтування поважності причин пропуску строку для звернення до суду представник позивача зазначила про те, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані, але не фактично не проживають, батьки позивача та позивач, а тому, за твердженнями позивача ніхто з цих осіб 03 грудня 2016 року не міг отримати повідомлення про проведення перевірки.

Також, представник позивача наголосила на тому, що позивач станом на грудень 2016 року проживав у місті Маріуполі, хоча й був зареєстрований у місті Києві за вказаною вище адресою.

Крім того, у заяві зазначено, що 03 грудня 2016 року поштове відправлення було вручене іншій особі, а у зв`язку зі спливом тривалого часу, встановити цю особу складно.

Представник позивача також наголошує й на тому, що само по собі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення не є доказом отримання позивачем поштової кореспонденції від податкового органу, адже до вказаного повідомлення не додано опису вкладення, що позбавляє можливості встановити який саме документ було направлено за адресою реєстрації позивача.

Тому, з урахуванням того, що в місті Києві у спірний період позивач не проживав, його батьки перебували за межами України, представник позивача вважає, що строки звернення до адміністративного суду пропущені з поважних причин, а тому просила поновити цей строк.

В підготовчому засіданні 02 червня 2021 року представник позивача підтримала доводи, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду. Представник відповідача 1 просив не визнавати ці підстави поважними та залишити позовну заяву без розгляду.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується клопотання про залишення позову без розгляду та заява про поновлення строку для звернення до суду, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для їх розгляду та вирішення, суд виходить з наступного.

Як вже було зазначено судом в ухвалі від 18 травня 2021 року відповідно до частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Спеціальною нормою, яка встановлює порядок оскарження рішень контролюючих органів, є стаття 56 ПК України.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Тобто, платник податків має оскаржити податкове повідомлення-рішення, з урахуванням положень статті 102 Податкового кодексу України, за умови, якщо він не скористався право на оскарження в адміністративному порядку, протягом 1095 днів.

Між тим, суд зазначив, що в акті, складеному за результатами перевірки, було зазначено виявлені податковим контролюючим органом порушення вимог законодавства, примірник якого отримано позивачем 03 грудня 2016 року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про обізнаність останнього щодо встановлених порушень при проведенні перевірки.

Як вже було зазначено судом, обгрунтовуючи поважність причин пропуску строків звернення до суду, представник позивача послалась у тому числі на відсутність опису вкладення до рекомендованого повідомлення про вручення 03 грудня 2016 року позивачу примірника акта перевірки.

Щодо обов`язковості опису вкладення до поштового відправлення, слід зазначити наступне.

Як зазначено у частині восьмій Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 (далі - Правила (у редакції, чинній станом на липень 2017 року)), оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать: поштові картки - прості, рекомендовані; листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; бандеролі - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю; секограми - прості, рекомендовані; посилки - без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю; прямі контейнери - без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Частиною одинадцятою Правил визначено, що поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до частини 19 Правил, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю можуть прийматися для пересилання з описом вкладення та/або з післяплатою.

Наведене в сукупності свідчить, що до інших видів листів крім листів з оголошеною цінністю опис вкладення не передбачений.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що Кабінет Міністрів України визначив в окремі категорії поштових відправлень, рекомендовані листи та листи з оголошеною цінністю.

Суд зауважує, що законодавством не передбачено направлення примірника акта перевірки листом з оголошеною цінністю.

За таких підстав, враховуючи, що з описом вкладення можуть бути лише листи з оголошеною цінністю, суд дійшов висновку про відсутність у податкового органу направлення акта перевірки або будь-яких інших документів з описом вкладення та підписом працівника поштового зв`язку, оскільки цього не вимагало чинне на момент виникнення спірних правовідносин законодавство.

Щодо наявності в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення підпису, який, як стверджує представник позивача, не належить позивачу, суд зазначає наступне.

Пунктом 21 Правил передбачено, що адресат внутрішнього поштового відправлення (посилки, листа чи бандеролі з оголошеною цінністю), поштового переказу повідомляється про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу за телефоном, номер якого зазначається відправником на поштовому відправленні, бланку поштового переказу, або за відповідним повідомленням.

Згідно з пунктами 89, 91 Правил реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються одержувачам за умови пред`явлення ними паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, військового квитка для військовослужбовця строкової служби, посвідчення народного депутата України, документа, що замінює паспорт, паспорта іноземного громадянина з візою або посвідки на постійне чи тимчасове проживання на території України іноземного громадянина. Поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку.

Відповідно до пункту 99 Правил Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

Пунктами 105, 106 Правил передбачено, що для одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом одержувач повинен заповнити бланк повідомлення із зазначенням даних пред`явленого документа, що посвідчує особу (назва, серія, номер, дата видачі, найменування органу, який видав), дати одержання поштового відправлення, поштового переказу та розписатись. У разі одержання реєстрованого поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, адресованих до запитання, на абонементну скриньку або за місцем роботи, а також коли адреса, зазначена на поштовому відправленні, поштовому переказі, не відповідає адресі місця реєстрації одержувача, крім даних про документ, що посвідчує особу, зазначається також адреса, за якою фактично проживає одержувач. Під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

З наявної в матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення (штрих-код 550) вбачається, що поштове відправлення було вручено особисто ОСОБА_1 03 грудня 2016 року, також вказане повідомлення містить підпис працівника поштового зв`язку.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що працівник поштового зв`язку порушив Правила надання послуг поштового зв`язку та вручив вказане відправлення іншій особі.

Таким чином, у суду не виникає сумнівів щодо того, що поштове відправлення за штрих-кодом 550 було вручено 03 грудня 2016 року особисто позивачу.

Більш того, суд наголошує, що відповідно до частини 2 Правил зазначено, зокрема, що розрахунковий документ - документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку.

Статтею 13 Закону України «Про поштовий зв`язок» від 04 жовтня 2001 року № 2759-III передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Тобто, належним доказом надіслання позивачу копії акта перевірки є квитанція або касовий чек, в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість.

Аналогічна правова позиція висловлена й Верховним Судом у своїй постанові від 20 червня 2018 року у справі №820/1186/17 щодо обов`язковості опису вкладення до поштового відправлення та належності й допустимості фіскального чека як доказу направлення документів адресатам.

Щодо неотримання позивачем податкових повідомлень - рішень та повернення конвертів на адресу податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання», суд виходить з наступного.

У відповідності до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

У пункті 58.3 статті 58 Податкового кодексу України зазначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Згідно пункту 42.1 статті 42 Податкового кодексу України податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).

Таким чином, оскільки оскаржувані податкові повідомлення - рішення були направлені за вірною адресою ОСОБА_1 , то вони вважаються врученими останньому належним чином.

Більш того, слід наголосити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Суд звертає увагу, що позивач, у період з 03 грудня 2016 року по 10 липня 2020 року (дата, яку представник позивача вказує, як день, з якого слід обчислювати строки), не вчиняв жодних дій, пов`язаних з отриманням податкових повідомлень - рішень та з повідомленням податкового органу про зміну адреси платника податків.

Окрім вказаних вище обставин, позивач не вказав на обставини непереборного і об`єктивного характеру, що перешкодили йому дізнатись про порушення своїх прав, яке фактично мало місце наприкінці 2016 року відповідно, та існування яких значною мірою утруднило або ж унеможливило реалізацію права на їх судовий захист у межах встановленого для цього строку звернення до суду.

Відтак, зважаючи на тривалість строку, який пропущено, поведінку позивача, яка передувала зверненню до суду з даним позовом, та враховуючи, що судом встановлено, що позивач особисто отримав примірник акта перевірки ще 03 грудня 2016 року, в якому були зазначені виявлені порушення вимог податкового законодавства, а отже мав можливість дізнатись про порушення своїх прав ще у 2016 році відповідно, проте, не вчинив жодних дій направлених на захист свого права, суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення без розгляду цієї позовної заяви, оскільки така подана з порушенням строку звернення до суду, встановленого процесуальним законом, й підстави для поновлення цього строку у даному випадку відсутні.

Крім того, суд наголошує, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

При визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Так, частиною 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 183 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами підготовчого засідання сум постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких підстав, а також з урахуванням того, що підстави, на які посилався позивач, обгрунтовуючи своєчасність звернення до суду з вказаними вище позовними вимогами, визнані судом неповажними, будь-яких інших підстав, які б могли бути визнані судом поважними позивачем суду не надано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача 1 та залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 120, 121, 122, 123, 171, 180, 181, 183, 240, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Клопотання представника Головного управління ДПС у м. Києві про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

2. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

3. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без розгляду

4. Роз`яснити позивачу його право на звернення до адміністративного суду в загальному порядку після усунення підстав, з яких позовна заява була залишена без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя К.Ю. Гарник

Повний текст ухвали суду виготовлений 04 червня 2021 року.