Справа № 520/4348/21
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 червня 2021 року № 520/4348/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про стягнення різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5; Код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи у сумі 34757,09 грн. (тридцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят сім грн. 09 коп.) з відрахуванням від цієї суми обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 р. у справі №520/12138/19 апеляційну скаргу позивача було задоволено, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі № 520/12138/19 - скасовано; прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області № 1091 від 01.11.2019 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині пункту 3 наказу, щодо звільнення з посади начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з 01.11.2019 року. При цьому, позивачем вказано, що у період до прийняття зазначеного судового рішення позивач згідно відповідних наказів був зарахований у розпорядження ГУНП в Харківській області. В подальшому, наказом ГУНП в Харківській області від 11.11.2020 року № 356 о/с позивача поновлено на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з 01.11.2019 року. На думку позивача, оскільки за період звільнення з посади начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області його було зараховано у розпорядження ГУНП в Харківській області, а також він працював ще на двох інших посадах, то він має право на компенсацію різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період часу з 02.12.2019 р. (дата зарахування у розпорядження ГУНП в Харківській області) по 11 листопада 2020 року (дата поновлення на посаді начальника Індустріального відділу поліції). Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом задля захисту своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому останнім вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з огляду на його необґрунтованість та недоведеність. Водночас, представником відповідача вказано, що підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення. Отже спеціальним законодавством передбачена виплата грошового забезпечення лише поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі, у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу. Позивача не було звільнено зі служби в поліції, а отже наказ відповідача від 11.11.2020 року №356 о/с про поновлення позивача на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з 01.11.2019 року не є наказом про поновлення на службі в поліції, а є наказом про поновлення на посаді. Крім того, представником відповідача вказано, що розрахунок сум, які належить виплачувати поліцейським, відносяться до компетенції відповідача, а не позивача.

Отже, суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 26.04.1991 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 дотепер проходить службу на посадах в органах Національної поліції України.

З 25.04.2019 позивач перебував на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області.

Пунктом 3 наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 01.11.2019 № 1091 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області» до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02.12.2019 року № 409 о/с позивача зараховано у розпорядження Головного управління Національної поліції в Харківській області, звільнивши з посади начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 25.02.2020 року № 47 о/с позивача, який перебував у розпорядженні ГУНП в Харківській області переміщено, згідно ч. 4 ст. 67 Закону України «Про Національну поліцію» на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУНП в Харківській області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 31.03.2020 №68 о/с позивача переведено, відповідно до п.9 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, звільнивши з посади старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу розкриття незаконних заволодінь транспортними засобами управління карного розшуку ГУНП в Харківській області з 01.04.2020.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 у справі № 520/12138/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5,м. Харків,61002) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управлінні Національної поліції в Харківській області №1091 від 01.11.2019 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині пункту 3 наказу, щодо звільнення з посади начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 ; поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з 01.11.2019 року; стягнення з відповідача понесених судових витрат - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 року по справі №520/12138/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 року по справі № 520/12138/19 скасовано; прийнято постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управлінні Національної поліції в Харківській області №1091 від 01.11.2019 року "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських ГУНП в Харківській області" в частині пункту 3 наказу, щодо звільнення з посади начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області полковника поліції ОСОБА_1 ; поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з 01.11.2019 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 11.11.2020 року № 356 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з 01.11.2019.

Позивачем у позовній заяві вказано, що з огляду на те, що за період звільнення з посади начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області його було зараховано у розпорядження ГУНП в Харківській області, а також він працював ще на двох інших посадах, він має право на компенсацію різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи в період часу з 02.12.2019 р. (дата зарахування у розпорядження ГУНП в Харківській області) по 11 листопада 2020 року (дата поновлення на посаді начальника Індустріального відділу поліції).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх прав.

Суд зазначає, що положеннями ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Положеннями ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ч.ч. 1 та 2 ст.94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Суд зазначає, що приписами п. 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 року №260, (далі - Порядок №260) передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Конституційним Судом України у рішенні від 07.05.2002 року №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) викладено висновок стосовно того, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - Кодекс законів про працю України.

Отже, з огляду на викладене, а також враховуючи відсутність правового врегулювання питання виплати особі різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку №260, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування у даному випадку приписів Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

При цьому, суд вважає необґрунтованими та недоведеними посилання представника відповідача, викладені у відзиві на позов на відсутність у даному випадку підстав для нарахування позивачу різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи з огляду на не передбачення такої виплати нормами спеціального законодавства.

Отже, приписами ст. 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи встановлено, що на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 07.10.2020 року по справі №520/12138/19 наказом Головного управління Національної поліції в Харківській області від 11.11.2020 року № 356 о/с ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Індустріального ВП ГУНП в Харківській області з 01.11.2019.

З наявної в матеріалах справи копії зазначеного наказу встановлено, що останній не містить в собі відомостей про нарахування позивачу різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Зі змісту позовної заяви вбачаються доводи позивача стосовно того, що зміст довідки про доходи № 1306 від 19.11.2020 року свідчить на користь того, що за період жовтень - листопад 2019 року, тобто, за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбулось зарахування у розпорядження ГУНП в Харківській області, на посаді начальника Індустріального ВП середньоденна заробітна плата позивача складала 633 грн. 41 коп., а з довідки про доходи позивача № 1311 від 19.11.2020 року, виданої УФЗБО ГУНП в Харківській області, та довідки б/н, виданої УФЗБО ГУНП в Запорізькій області, можливо встановити щомісячну заробітну плату та середньоденну заробітну плату за час перебування на нижчеоплачуваній роботі. Із зазначених довідок випливає, що на нижче оплачуваній роботі позивач перебував в грудні 2019 року та січні - квітні, жовтні 2020 року.

Відтак, враховуючи обставини того, що позивача було звільнено з займаної посади та зараховано у розпорядження ГУНП в Харківській області на підставі відповідного наказу, який в подальшому було скасовано в судовому порядку, то наявні підстави вважати, що позивач має право на нарахування та виплату різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.

Водночас, суд зазначає, що оскільки повноваження стосовно нарахування позивачу сум грошового забезпечення віднесено до компетенції та повноважень відповідача, тим більше, що позивачу суми різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи не було нараховано, то на разі у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача зазначених позивачем сум.

В той же, час з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини порушення прав позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав згідно приписів ч.2 ст. 9 КАС України вийти за межі позовних вимог позивача та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з грудня 2019 року по листопад 2020 року з відрахуванням від цієї суми обов`язкових платежів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002) про стягнення різниці у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5; Код ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) різницю у заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи за період з грудня 2019 року по листопад 2020 року з відрахуванням від цієї суми обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Мельников Р.В.