Справа № 260/3762/20
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2021 року м. Ужгород№ 260/3762/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Микуляк П.П.,

при секретарі Петрус К.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 , представник - Томищ М.С.,

відповідача: Хустська районна державна адміністрація Закарпатської області, представник - не з`явився,

Голова Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - Сабадош Віктор Михайлович, представник - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, Голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - Сабадош Віктора Михайловича про визнання протиправним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України проголошена вступна та резолютивна частини Рішення. Повний текст Рішення виготовлено та підписано 07 червня 2021 року.

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, Голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - Сабадош В.М., яким просить суд:

- визнати недійсним розпорядження голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області №37/к від 12.10.2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області;

- стягнути з Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на роботі та виплати по листкам непрацездатності;

- стягнути з Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за незаконне звільнення в розмірі 50000,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2018 року розпорядженням голови Хустської РДА позивача було призначено на посаду першого заступника голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області.

З 20 липня 2020 року перебував в щорічній оплачуваній відпустці, а згодом, з 03.08.2020 року перебував на лікарняному.

Однак розпорядженням Президента України №446/2020-рп від 25.08.2020 року було призначено голову Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - ОСОБА_2 , який до цього часу виконував обов`язки голови Хустської районної державної адміністрації.

23 жовтня 2021 року позивач отримав розпорядження Голови Хустської РДА №37/к від 12.10.2020 року, яким його звільнено з посади заступника голови Хустської районної державної адміністрації з 12 жовтня 2020 року, у зв`язку з припиненням повноважень, відповідно до ст.10 Закону України "Про місцеві адміністрації".

Позивач зазначає, що розпорядження Голови Хустської РДА №37/к від 12.10.2020 року є незаконним, прийняте з порушенням, оскільки позивача було звільнено під час перебування на лікарняному, що є грубим порушенням ст.40 ч.4 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.

Позивач додатково зазначає, що формулювання підстав його звільнення є неправильними, оскільки його звільнено відповідно до ст.10 Закону України "Про місцеві адміністрації", без подання ним заяви про припинення повноважень та без погодження із головою Закарпатської ОДА.

Крім того, п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, крім підстав, передбачених ст. 40 КЗпП України, також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Таким чином, враховуючи норму статті 10 Закону України Про місцеві державні адміністрації" та настання юридичного факту - призначенням на посаду голови РДА, наслідком чого безальтернативне звільнення заступника голови РДА вважає, що в даному випадку припинення трудового договору відбулося з ініціативи власника і до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальна норма, передбачена п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Не застосування відповідачем п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України є порушенням принципу правової визначеності.

На підставі наведеного просить стягнути заподіяну моральну шкоду, яку оцінює в сумі 50000 грн.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала висунуті позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Представником відповідача до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого не погоджується із позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими та безпідставними оскільки такі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Новопризначений голова місцевої державної адміністрації формує склад місцевої державної адміністрації, що встановлює обов`язок раніше призначених першого заступника і заступника голови місцевої державної адміністрації заявити про припинення своїх повноважень. Наведене є самостійної підставою для звільнення відповідно до ч.3 ст.10 та п.3 ч.1 ст.39 Закону № 586-XІV, який у спірних правовідносинах є єдиною спеціальною регулюючою нормою.

В зв`язку з цим посилання позивача на приписи КЗпП України є безпідставним. Наведене вказано в Постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі №824/395/16-а, де чітко зазначено, що звільнення заступника голови РДА на підставі ст.10 Закону України №586-XIV не є звільненням з ініціативи власника, відтак приписи ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не можуть поширюватися.

Закон №586-XIV не містить заборони звільнення заступника голови районної державної адміністрації на підставі ч.3 ст.10 цього Закону в період його тимчасової непрацездатності, тому підстави для скасування оскаржуваного розпорядження відсутні.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду було повідомлено належним чином.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи вказане, заслухавши думку представника позивача, суд вважає, що вжито всіх заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце проведення судового засідання та не вбачає причин для відкладення розгляду справи.

Дослідивши подані сторонами документи, матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що з 2018 року розпорядженням голови Хустської РДА позивача було призначено на посаду першого заступника голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області.

З 20 липня 2020 року перебував в щорічній оплачуваній відпустці, а згодом, з 03.08.2020 року перебував на лікарняному.

Однак розпорядженням Президента України №446/2020-рп від 25.08.2020 року було призначено голову Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - ОСОБА_2 , який до цього часу виконував обов`язки голови Хустської районної державної адміністрації.

23 жовтня 2021 року позивач отримав розпорядження Голови Хустської РДА №37/к від 12.10.2020 року, яким його звільнено з посади заступника голови Хустської районної державної адміністрації з 12 жовтня 2020 року, у зв`язку з припиненням повноважень, відповідно до ст.10 Закону України "Про місцеві адміністрації".

Частиною 2 ст.10 розділу II «Формування місцевих державних адміністрацій» Закону № 586-XIV, у редакції, чинній станом на 7 жовтня 2010 року, встановлено, що перший заступник та заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідної обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 ст. 10 Закону № 586-XIV, у редакції Закону України від 7 жовтня 2010 року № 2592-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України", встановлено, що перший заступник та заступники голови обласної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою обласної державної адміністрації за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.

Законом України від 23 лютого 2014 року № 763-VII «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України"» визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України" (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 10, ст. 63). А також встановлено, що норми законів України, до яких вносилися зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення їх у відповідність із Конституцією України", які втратили чинність згідно з пунктом 1 цього Закону, діють в редакції, чинній станом на 7 жовтня 2010 року, з урахуванням змін, внесених законами України після 7 жовтня 2010 року, у частинах, що відповідають нормам Конституції України, які діють станом на дату набрання чинності цим Законом.

Частиною 3 ст.10 Закону № 586-XIV передбачено, що перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.

Пунктом 3 ч.1 ст.39 Закону № 586-XIV передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій: призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.

З аналізу наведених законодавчих приписів суд доходить висновку, що праву новопризначеного голови місцевої державної адміністрації на формування складу місцевої державної адміністрації кореспондує обов`язок раніше призначених першого заступника і заступника голови місцевої державної адміністрації заявити про припинення своїх повноважень, що є самостійною підставою для їх звільнення на підставі ч. 3 ст. 10 і п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону № 586-XIV, який є спеціальним у спірних правовідносинах.

Оскільки спірні правовідносини щодо звільнення заступника голови районної державної адміністрації з посади врегульовано спеціальним Законом № 586-XIV, тому посилання позивача на приписи Кодексу законів про працю України є недопустимими.

У Постанові від 14.02.2019р. у справі № 824/395/16-а Верховний Суд дійшов правових висновків, за якими звільнення першого заступника голови районної державної адміністрації повинно відбуватися на підставі ст. 10 Закону України № 586-XIV та не є звільненням з ініціативи власника.

Вказана норма містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану з його статусом, якої не містить КЗпП України чи Закон України «Про державну службу».

Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи голови райдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Статтею 10 Закону № 586-XIV для перших заступників голови райдержадміністрації передбачено обов`язок заявити про складення повноважень перед новопризначеним головою.

Пунктом 3 ч.1 ст.39 та ч.3 ст.10 Закону № 586-XIV визначено, що юридичним наслідком призначення нового голови районної державної адміністрації є право останнього звільнити перших заступників та заступників голови районної державної адміністрації із займаних посад внаслідок автоматичного припинення їх повноважень, про що вони заявляють новому голові адміністрації.

Звільненню новопризначеним головою районної державної адміністрації своїх заступників на підставі ч. 3 ст. 10 Закону № 586-XIV не може передувати дотримання певного додаткового порядку припинення їх повноважень, крім самого факту припинення цих повноважень в силу закону.

Написання заяви про припинення повноважень є обов`язком посадової особи - заступника голови районної державної адміністрації в силу вимог ч. 3 ст. 10 Закону №586-XIV та пов`язане з настанням юридичного факту: звільненням з посади голови такої державної адміністрації та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є безумовне звільнення заступника голови районної державної адміністрації з державної служби. У даному випадку не відбувається припинення трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

У силу приписів норми ч. 2 ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» (дію попередньої редакції, якої відновлено у зв`язку з втратою чинності Законом України № 2592-VI від 07.10.2010 згідно із Законом України № 763-VII від 23.02.2014) перший заступник та заступники голови обласної, районної державної адміністрації призначаються на посаду головою відповідно обласної, районної державної адміністрації за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 39 та ч. 3 ст. 10 Закону № 586 визначено, що юридичним наслідком призначення нового голови районної державної адміністрації є право останнього звільнити перших заступників та заступників голови районної державної адміністрації із займаних посад внаслідок автоматичного припинення їх повноважень, про що вони заявляють новому голові адміністрації.

Однак, жодна норма чинного законодавства України не передбачає необхідності обов`язкового погодження районною державною адміністрацією звільнення з посад заступника голови районної державної адміністрації, на підтвердження наведеного не встановлено юридичних наслідків недотримання такого погодження. Така позиція узгоджується з висновками Верховного суду від 14.02.2019 року у справі № 824/395/16-а.

Щодо посилання позивача про його звільнення під час перебування на лікарняному, суд зазначає наступне.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку.

Разом із тим зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у п.4 ст.36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених ст. ст. 40, 41 КЗпП України.

Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в ст. ст. 40, 41 КЗпП України, або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Отже, враховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу звільнення з посади з підстави, передбаченої ч.3 ст.10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з підстав, передбачених КЗпП України, приписи ч.3 ст.40 КЗпП України на ці правовідносини не поширюються.

Спеціальний Закон № 586-XIV не містить заборони звільнення заступника голови районної державної адміністрації на підставі ч.3 ст.10 цього Закону в період його тимчасової непрацездатності.

Вищенаведене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які наведені в Постанові від 19.07.2018 року у справі №813/894/16.

Крім того, судом при дослідженні матеріалів справи було встановлено, що перебування позивача на лікарняному не перешкоджало останньому звернутися до Хустської РДА з повідомленням від 28.09.2020р. про реєстрацію 26.09.2020 р. кандидатом в депутати, а 21.08.2020 р. взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади директора комунального некомерційного підприємства "Хустський центр первинної медико-санітарної допомоги" Хустської РДА Закарпатської області.

Сукупність зазначеного додатково вказує на свідоме порушення позивачем положень ч.3 ст.10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», яка носить імперативний характер та підлягає обов`язковому виконанню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області виплати по листкам непрацездатності ОСОБА_1 з 08.10.2020 року, суд зазначає, що згідно Довідки Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області від 04.02.2021 року №01-15/8 позивачу було здійснено виплату по листкам непрацездатності до 12.10.20 року, тобто до дня звільнення включно.

У зв`язку з тим, що судом не було встановлено протиправних дій, щодо звільнення позивача, відтак позовні вимоги в частині не виплати по листкам непрацездатності та стягнення моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наявності спеціальної норми та обставин справи відповідачем доведено правомірність оскаржуваного Розпорядження "Про звільнення ОСОБА_1 " від 12.10.2020 року, №37/к, відповідно, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам спеціальної норми закону, що підтверджується дослідженими належними та допустимими доказами, відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись ст. 242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, Голови Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - Сабадош Віктора Михайловича про визнання протиправним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк