Справа № 480/1857/21
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 року Справа № 480/1857/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Павлічек В.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1857/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної податкової України в особі Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.11.2020 № 0059030- 0417-1819, № 0-1819, № 0-1819.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуваними податковими повідомленнями - рішеннями позивачу донараховано суми податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваному фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості.

Позивач вважає, що при прийнятті відповідачем оскаржуваних ППР не було дотримано норм ст. 266 ПК України (абз. «є» п.п.266.2.2 ПК України) у зв`язку з чим відбулось невірне нарахування позивачеві суми податкового зобов`язання по податку, оскільки зазначені об`єкти нерухомості позивач використовує під здійснення виробничої діяльності у сфері виробництва інших металевих баків, резервуарів і контейнерів (основний) - клас 25.29, виробництво інших готових металевих виробів - клас 25.99, яка за Класифікатором видів економічної діяльності віднесена до секції «С» - «Переробна промисловість», розділ 25- «Виробництво готових металевих виробів, крім машин і устаткування» та здійснює допоміжне обслуговування наземного транспорту - клас 52.21, яка за Класифікатором видів економічної діяльності віднесена до секції «Н» - розділ 52 «Складське господарство та допоміжна діяльність у сфері транспорту».

Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позову заперечує та зазначає, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Згідно поданої ФОП ОСОБА_1 податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2019 рік, визначено отриманий позивачкою дохід від здійснення допоміжного обслуговування наземного транспорту, іншої допоміжної діяльності у галузі транспорту, надання в оренду інших машин, устаткування та товарів. Згідно облікових даних інформація щодо використання зазначених об`єктів нежитлової нерухомості у господарській діяльності позивача відсутня. Позивачем доказів використання зазначених об`єктив нерухомості за функціональним призначенням щодо промислового виробництва до позовної заяви не надано.

Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать наступні об`єкти нерухомості:

- нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 з 13.07.2017,загальною площею 650 кв. м.

- комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_2 з 17.08.2015, площею 1525,52 кв.м., що є 97/100 часткою загальної площі 1572,7 кв. м.

- поділене в натурі нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_2 з 17.08.2015, площею 1759,85 кв. м., що є 125/1000 часткою загальної площі 2321,7 кв.м. (а.с. 7 - 20).

18 листопада 2018 року ГУ ДПС у Сумській області винесено податкові повідомлення-рішення, якими позивачу донараховано суми податкових зобов`язань по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваному фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік:

- № 0-1819 у сумі 63659,91 грн. (а.с.24);

- № 0-1819 у сумі 13562,25 грн. (а.с. 25);

- № 0-1819 у сумі 73438,48 грн. (а.с. 26).

Позивач не погодилась з визначеними податковим органом сумами нарахувань за вказаним податком звернулась зі скаргою до ДПС України про скасування цих ППР в порядку адміністративного оскарження, але рішенням про результати розгляду скарги від 03.02.2021 року № Г/09 оскаржувані ППР залишені без змін, а скарга - без задоволення (а.с. 22 - 23).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи суд зазначає про таке.

Положеннями статті 265 Податкового кодексу України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Пунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб: а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку; б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно підпункту 266.3.3 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи із загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема, виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

За приписами пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

В силу вимог підпункту 14.1.1291 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення (наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).

При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), за суб`єктним складом, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту - платнику.

Разом з тим, сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме «будівлі промисловості», тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Суд зазначає, що питання застосування податкової пільги передбаченої підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України вже неодноразово було предметом дослідження Верховного суду, якій виклав аналогічні висновки у постановах: від 25 лютого 2020 року (справа №0940/1708/18); від 5 березня 2020 року (справа №825/1625/17), від 1 квітня 2020 року (справа №120/4261/18-а), від 21 жовтня 2020 року (справа № 806/2686/18), від 11 листопада 2020 року (справа №826/6647/17), від 04 березня 2021 року (справа № 520/1778/19), від 22 квітня 2021 року (справа № 0640/4296/18) тощо.

З опису об`єкту нерухомого майна, який належить позивачці і є об`єктом оподаткування за спірним ППР за адресою: АДРЕСА_1 , який міститься у технічному паспорті на нього вбачається, що цей об`єкт нежитлової нерухомості відноситься до виробничого будинку з господарськими (допоміжними) будівлями і спорудами - металообробного цеху, мазутосховища, залізнодорожньої колії, рельсового путі крана-балки, пожежного водоймища, смотрового колодязя та огорожі (а.с. 7 - 13).

Аналогічно, з опису нерухомого майна, який належить позивачці і є об`єктом оподаткування за спірним ППР за адресою: АДРЕСА_2 , що наведений у технічному паспорті на виробничий будинок вбачається, що це майно також має виробниче призначення і складається з: металообробного цеху, прохідної, пожежного резервуару, виробничо - складських приміщень, насосної, вбиральні, комори, сходові клітини, бойлерна тощо (а.с.14 - 20).

Також судом встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення прийняті податковим органом відносно фізичної особи ОСОБА_1 .

Разом з тим, відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом встановлено, що позивач зареєстрована як фізична особа - підприємець, видами діяльності якої зокрема є:

- 25.29 виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів (основний);

- 25.99 виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.;

- 52.21 допоміжне обслуговування наземного транспорту;

- 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту ;

- 29.20 виробництво кузовів для автотранспортних засобів, причепів і напівпричепів (а.с.35).

Відповідно до витягу з реєстру платників єдиного податку позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, та місцем провадження її господарської діяльності, зокрема є АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 (а.с. 39).

Отже за наведеного тлумачення положень ПК України, під час прийняття податкових повідомлень - рішень податковий орган зобов`язаний був дослідити, чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу, та чи фактично використовував він їх у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

Проте, контролюючим органом не було досліджено чи використовуються ці спірні об`єкти за призначенням, ким використовується та за яким призначенням.

Дослідження таких обставин має значення для вирішення питання оподаткування, для доведення або спростування призначення будівлі та її використання, з якими пов`язане донарахування податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд зазначає, що податковий орган не скористався своїми правами, наданими податковим законодавством та не запитав перед прийняттям спірних рішень у позивача інформацію щодо використання вказаних об`єктів нерухомості.

Разом з тим, в підтвердження факту використання спірних об`єктів у власній підприємницькій діяльності позивачем суду були надані: договір № 25/12 від 25.12.2018 року, спеціфікація № 1 до вказаного договору, акт № ОУ-0000002 здачі - приймання робіт від 30.10.2019 року, п/д № 1071 від 17.12.2020 року, видаткова накладна № 4 від 13.11.2018 року.

При цьому посилання відповідача у відзиві на позов, що згідно поданої ФОП ОСОБА_1 податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 2019 рік, визначено дохід лише від здійснення допоміжного обслуговування наземного транспорту, іншої допоміжної діяльності у галузі транспорту, надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, суд вважає безпідставним (а.с. 62). Так, як зазначалося судом вище, податковий орган під час прийняття оскаржуваних рішень питання щодо використання вказаних об`єктив у підприємницькій діяльності не з`ясовував та не досліджував.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що податковий орган дійшов передчасного висновку про визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Таким чином, суд не може визнати оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтованими, наслідком чого є їх скасування та задоволення позовних вимог.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи положення вказаних норм, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області суму судового збору в розмірі 908,00 грн., сплаченого згідно з квитанцією від 26.02.2021 № МР_АВ220477КJV_18166038 (а.с. 5).

Щодо витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн., суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази щодо понесення позивачем вказаних витрат. До позову було додано лише ордер на надання правничої допомоги (а.с.6) з якого неможливо становити ані переліку та обсягу наданих адвокатом послуг ані їх вартість. При цьому заяви відповідно до абз.2 ч.7 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо подання відповідних доказів протягом 5 днів після ухвалення рішення, позивач суду не надавав. Відтак витрати на правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України в особі Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.11.2020 № 0059030- 0417-1819, № 0-1819, № 0-1819.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13,м. Суми,Сумська область,40009, код ЄДРПОУ ВП 43995469) суму судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.О. Павлічек