Справа № 300/1897/20
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/1897/20 пров. № А/857/4319/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судового засідання Гром І.І.,

представник позивача: Шпільчак М.З.

представник відповідача: Яремак Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 300/1897/20 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України в Івано-Франківській області про скасування податкового повідомлення- рішення від 30.04.2020,-

суддя в 1-й інстанції Ткачук О.П.,

час ухвалення рішення 12 год. 18 хв.,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 21.12.2020,-

В С Т А Н О В И В :

03 серпня 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі також відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області), та просив скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 30.04.2020.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що висновки відповідача, викладені у акті перевірки №090069 від 11.03.2020 є безпідставними і необґрунтованими. Позивач вважає, що будучи фізичною особою-підприємцем, може вести облік товарних запасів за власним бажанням, а із запитом про надання документів щодо обліку товарів позивача відповідач до нього не звертався, та не визначив достовірну кількість пляшок алкогольних напоїв, які належать саме ОСОБА_1 , що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та, як наслідок, скасування податкового повідомлення-рішення, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у розмірі 22 846 гривень 00 копійок.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в обґрунтування вимог, апелянт вказує на безпідставність проведення відповідачем перевірки, за результатами якої прийнято спірне податкове повідомлення-рішення, а відтак вважає, що штрафна санкція є протиправною оскільки до документів, що є підставою для оприбуткування (обліку) товару, належать документи щодо походження товару, наприклад: накладні, податкові накладні та товарно-транспортні накладні, а не Книга обліку доходів та витрат, а тому її відсутність чи неправильне ведення не може свідчити про порушення обліку товару.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не скористався.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу про проведення перевірки від 10.03.2020 №397 та направлень від 10.03.2020 №№516, 517 заступником начальника відділу Кравцем І.В. та головним державним ревізором-інспектором Левицьким Н.Г. 10 березня 2020 здійснено фактичну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

В ході проведення перевірки станом на 10.03.2020 інспекторами виявлено фактичні залишки товарів (алкогольних напоїв) на загальну суму 11 380 гривень 50 копійок, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування, реалізації та фактичних залишків запасів (товарно-матеріальних цінностей).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_2 , в присутності якої проведено перевірку, 10.03.2020 ОСОБА_2 в приміщенні кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реалізувала товар на загальну суму 143 гривні 80 копійок, а саме: дві порції борщу за ціною 25,00 грн, дві порції вареників за ціною 29,90 грн, 4 шматки хліба вартістю 1,00 грн, 100 гр. горілки «Неміров» вартістю 30,00 грн.

Розрахункова операція проведена через касовий апарат виключно щодо алкогольного напою. Проданий товар, згідно пояснення ОСОБА_2 , належить ФОП ОСОБА_1

10.03.2020, ОСОБА_2 отримано вимогу про надання документів ФОП ОСОБА_1 , що стосуються фінансово-господарської діяльності, зокрема, реєстраційного посвідчення реєстратора розрахункових операцій (надалі РРО); довідки про опломбування РРО, книги обліку розрахункових операцій на РРО; книги обліку доходів і витрат; накладні на товар, що знаходиться в реалізації; ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами; документи щодо наявних основних засобів (власних або орендованих (договори оренди).

Вказані документи зобов`язано надати до перевірки за місцем її здійснення не пізніше 11:00 год 11 березня 2020 року та роз`яснено, що ненадання вищевказаних документів у встановлений строк є підставою для притягнення до відповідальності, відповідно до статті 121 Податкового кодексу України та буде розцінюватись контролюючим органом як відсутність таких документів у платника податків. Про отримання вимоги 11.03.2020 ОСОБА_2 свідчить власний підпис останньої.

Окрім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції було допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили суду, що жодних зауважень в ході проведення перевірки присутньою ОСОБА_2 не заявлялося, місця зберігання алкогольної продукції, що належить позивачу, показала сама ОСОБА_2 , ліцензії на реалізацію алкогольних напоїв остання не має. Свідки також звернули увагу суду на те, що долучена позивачем до матеріалів справи Книга обліку доходів і витрат зареєстрована уже після проведення фактичної перевірки - 11.03.2020. Жодних дій, спрямованих на подання контролюючому органу необхідних документів, підтверджуючих походження товару чи його належність іншим особам позивачем не вживались, а під час повторних відвідувань кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 11.03.2020 в період між 11-12 годиною вхідні двері приміщення були зачинені, інспектори вказали на правомірність своїх дій та висновків.

Також судом встановлено, що у межах визначеного терміну жодних документів позивачем до ГУ ДПС в Івано-Франківській області не надано. Відтак, за результатами перевірки 11.03.2020 складено акт (довідку) №090069, відповідно до змісту якого, в ході проведення перевірки інспекторами встановлено такі порушення:

- проведення розрахункової операції через РРО без використання режиму попереднього програмування найменування товарів, а саме, при реалізації 100 гр. горілки «Неміров» за ціною 30,00 грн, фіскальний чек видано на продаж 100 гр. горілки «Козацька Рада» за ціною 30 грн;

- порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, здійснення продажу товарів, які не обліковані у встановленому порядку, а саме: не відображено обліку товарних запасів у книзі обліку доходів і витрат; загальна вартість товарів, отриманих для їх реалізації становить 11 380 гривень 50 копійок;

- не забезпечено відповідність суми готівкових коштів на місці проведення розрахунків, сумі коштів, яка зазначена у денному звіті РРО.

Відтак, інспектори дійшли висновку про порушення позивачем вимог пунктів 11, 12, 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, наказу Міністерства доходів і зборів України №481 від 16.09.2013 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і зборів та порядок її ведення».

Зі змістом акта перевірки ОСОБА_2 ознайомилась, однак від його підпису та отримання примірника відмовилась.

За результатами проведеної перевірки, в частині виявлених порушень, 30.04.2020 відповідачем винесено оскаржене податкове повідомленні-рішення №, яким на підставі статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано до ФОП ОСОБА_1 штрафну санкцію у розмірі 22 846 гривень 00 копійок, тобто у розмірі подвійної вартості товарів, які не обліковані у встановленому порядку.

Не погоджуючись із висновками, викладеними у акті перевірки та правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування, яка передбачає наявність та ведення обліку товарних запасів, а тому, доводи ОСОБА_1 стосовно того, що ведення обліку товарних запасів на нього не поширюється спростовуються нормами податкового законодавства. Суд вважав, що відповідачем вірно встановив порушення ОСОБА_1 вимог пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», яке полягало у не здійсненні обліку товарних запасів у порядку, встановленому законодавством, на складах та/або за місцем їх реалізації, здійсненні продажу товарів (послуг), що не відображені в такому обліку.

Пунктом 177.10 статті 177 ПК України встановлено, що фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Суд першої інстанції зазначив, що з копій сторінок Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи-підприємці, які провадять незалежну професійну діяльність (реєстраційний номер 9) (а.с.88-104 та зворотна сторона) встановлюється, що таку Книгу ОСОБА_1 зареєстровано у Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області лише 11 березня 2020 року, що зумовлює виникнення обґрунтованих сумнівів стосовно того, чи здійснювався позивачем облік товару протягом жовтня 2019 року березня 2020 року та спростовує твердження останнього в частині сумлінного ведення Книги.

Відтак, суд прийшов до висновку, що позивачем не надано до суду доказів того, що ним вчинялись будь-які дії, передбачені ПК України щодо надання (надіслання) ним первинних документів до контролюючого органу, які інспекторами контролюючого органу не були враховані під час проведення перевірки. Також не надані і докази звернення з будь-якими заявами чи скаргами на протиправні дії відповідача при проведенні перевірки, що дає підстави дійти висновку про правомірність дій та рішень ГУ ДПС України, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки такі знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР у редакції, чинній станом на час виникнення спірних у цій справі правовідносин (далі - Закон № 481/95-ВР), «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів (підпункт 75.1.3 пункт 75.1статті 75 ПК України).

Відповідно до статті 1 Закону № 481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, що засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95 передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) під час продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені у пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Згідно із статтею 1 Закону № 481/95 місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій та/або програмними реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів; місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання; Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться податковими органами і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Згідно з підпунктом 54.3.3 статті 54 ПК України згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Статтею 20 Закону № 265/95 встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, що підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом (підпункт 20.1.20); проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (підпункт 20.1.4); під час проведення перевірок у платників податків - фізичних осіб, а також у посадових осіб платників податків - юридичних осіб та платників єдиного внеску перевіряти документи, що посвідчують особу, а також документи, що підтверджують посаду посадових осіб та/або осіб, які фактично здійснюють розрахункові операції (підпункт 20.1.8); вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки (підпункт 20.1.9); здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів (підпункт 20.1.10); проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів (підпункт 20.1.11).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону № 481/95 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Системний аналіз викладених правових надає підстави стверджувати, що законодавством регламентовано повноваження податкових органів щодо проведення перевірок платників податків, якому кореспондує обов`язок платників надати контролюючому органу під час перевірки товаросупровідні документи.

Разом з тим, ненадання суб`єктом господарювання таких документів є порушенням пункту 12 статті 3 Закону № 265/95 та підставою для притягнення його до відповідальності у вигляді штрафу.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування, яка передбачає наявність та ведення обліку товарних запасів, а тому, доводи ОСОБА_1 стосовно того, що ведення обліку товарних запасів на нього не поширюється спростовуються вищенаведеними нормами податкового законодавства.

Окрім того, судом вірно встановлено, що з копій сторінок Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування і фізичні особи-підприємці, які провадять незалежну професійну діяльність (реєстраційний номер 9) (а.с.88-104 та зворотна сторона) вбачається, що таку Книгу ОСОБА_1 зареєстровано у Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області лише 11 березня 2020 року, що зумовлює виникнення обґрунтованих сумнівів стосовно того, чи здійснювався позивачем облік товару протягом жовтня 2019 року березня 2020 року та спростовує твердження останнього в частині сумлінного ведення Книги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами перевірки, які містяться у справі, підтверджується факт ненадання під час проведення перевірки за місцем здійснення господарської діяльності супровідних документів на товар, а саме алкогольні напої, виявлені контролюючим органом та описаних в акті зняття залишків.

Також суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів, які мають бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. Також платник податків у разі якщо посадова особа контролюючого органу відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, має право до закінчення перевірки надіслати такі безпосередньо до контролюючого органу. В той же час, протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, визначені в акті перевірки як відсутні.

Тож, доводи апелянта про те, що в наступному такі документи були ним надані, судова колегія відхиляє, оскільки позивачем не надано до суду доказів того, що ним вчинялись будь-які дії, передбачені ПК України щодо надання (надіслання) ним первинних документів до контролюючого органу, які інспекторами контролюючого органу не були враховані під час проведення перевірки. Позивачем також не надані і докази звернення з будь-якими заявами чи скаргами на протиправні дії відповідача при проведенні перевірки.

При цьому, доводи представника позивача про те, що в приміщені кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зберігається як позивача, так і іншої особи ОСОБА_5 , з яким в неї є усна домовленість про зберігання алкогольної продукції в належному їй на правах власності приміщенні, в тому числі, виявленої та описаної інспекторами під час перевірки, апеляційний суд також відхиляє, оскільки такі доводи не знайшли свого підтвердження у відповідних письмових доказах, документів, зокрема укладених з ОСОБА_5 договорів про оренду приміщення ОСОБА_2 , чи письмових пояснень ОСОБА_5 на підтвердження зазначеного фізичною особою-підприємцем ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не надано.

Втім, відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду і апелянт, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів тих обставин, на які він посилається, а судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Щодо розподілу судових витрат, то судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 242, 244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 300/1897/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
У зв`язку із перебуванням члена колегії, судді Сеника Р.П. з 25.05.2021 по 04.06.2021 включно на листку непрацездатності, повне судове рішення складено та підписано 07 червня 2021 року.