Справа № 120/3280/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без розгляду
м. Вінниця

07 червня 2021 р. Справа № 120/3280/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П. розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 08.04.2021 звернувся до відповідача із заявою про здійснення нарахування і виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 04.09.2018 по 17.12.2020, однак, у відповідь отримав відмову, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою від 19.04.2021 відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подачу відзиву на позов.

Відповідачем надано відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову.

Разом з відзивом відповідач подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду.

Ухвалою від 21.05.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, шляхом надання обґрунтованого клопотання про поновлення строку звернення до суду із доказами поважності причин його пропуску.

На виконання вимог ухвали від 21.05.2021 позивачем надано клопотання про поновлення строку звернення до суду та в обґрунтування поважності причин пропуску такого строку вказав, що після виконання рішень Вінницького окружного адміністративного суду 17.12.2020 року, тобто після отримання розрахунку за індексацію позивач звернувся до відповідача щодо застосування останнім базового місяця який розраховувався під час проведення розрахунку та було з`ясовано, що базовий місяць при нарахуванні індексації військова частина застосувала січень 2016 року.

Не погоджуючись з діями відповідача позивач звернувся в суд із заявою в порядку ст. 383 КАС України. Яку 11.04.2021 року постановою Сьомого апеляційного суду, ухвалу Вінницького окружного суду від 11.01.2021 року, залишено без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

З підстав чого позивач вважає, що звернувся до суду в місячний строк з дня остаточного вирішення спору щодо виплати індексації грошового забезпечення, а відтак зазначає, що строк зверненні до суду ним пропущено не було.

Ознайомившись із мотивами, наведеними позивачем у заяві про усунення недоліків позовної заяви, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою позивачу у день звільнення з військової служби індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день звільнення. Також, спір виник стосовно невиплати грошової компенсації за невикористанні календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018 та відпустки за несення бойового чергування з 2014 по 2017 роки.

За результатами оскарження дій, Вінницьким окружним адміністративним судом у справі № 120/3023/20, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період 01.01.2016 по 01.03.2018 роки грошової компенсації за невикористані в період служби додаткові відпустки учаснику бойових дій за період 2015-2019 роки та індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день звільнення.

У справі № 120/3183/20 зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити компенсацію за невикористанні календарні дні додаткової відпустки за 2018 рік, та нарахувати та виплатити грошову компенсацію за всі невикористанні дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я (відпустка за несення бойового чергування) з 2014 по 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 04.09.2018 року.

Судові рішення виконані, шляхом виплати сум заборгованого грошового забезпечення 17.12.2020 року, як про це зазначає сам позивач. Ця дата є датою фактичного розрахунку.

Після отримання розрахунку за індексацію, позивач 18.12.2020 року в телефоному режимі звернувся до відповідача щодо роз`яснень порядку застосування базового місяця під час здійснення нарахування сум індексації.

У відповідь на звернення відповідач повідомив про застосування базового місяця січень 2016 року, під час здійснення нарахування сум індексації.

Вказані дії відповідача, позивач оскаржив до суду в порядку ст. 383 КАС України.

Ухвалою від 11.01.2021 року у справі № 120/3023/20 заяву позивача залишено без задоволення. Яка постановою Сьомого апеляційного суду від 06.04.2021 року залишена без змін.

З підстав того, що постановою апеляційного суду від 17.11.2020 року змінено рішення суду першої інстанції та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачеві індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018 року без визначення базового місяця. Також вказано, що питання визначення базового місяця буде вирішуватися відповідачем під час виконання рішення.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду щодо виплати йому середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні за період з 04.09.2018 року по день виконання рішень судів.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Нормами ст. 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Аналогічний правовий висновок викладений і в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2021 року у справі №120/4811/20-а.

У справі, що розглядається, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який подав 13.04.2021 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (17.12.2020), при цьому не зазначивши поважних причин для поновлення цього строку.

В клопотанні позивач зазначає, що ним не було пропущено строки звернення до суду, оскільки остаточне вирішення питання щодо виплати індексації грошового забезпечення було вирішено не в момент здійснення військовою частиною 17.12.2020 року перерахунку коштів на картковий рахунок позивача, а в момент прийняття рішення судом апеляційної інстанції щодо заяви поданої в порядку ст. 383 КАС України.

Проте, суд звертає увагу, що датою застосування строків звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку є саме дата виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Та момент з якого особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свої прав, свобод чи інтересів. В даному випадку такою датою є 17.12.2020 року.

Частинами 1, 3 статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку протягом якого особа може звернутися до суду, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

В силу частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Стаття 123 КАС України передбачає наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Зважаючи на наведене, суд зауважує, що в контексті спірних правовідносин позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, підстави наведенні позивачем щодо звернення до суду не дають суду можливості для постановлення висновків щодо визнання поважними причин пропуску строку звернення з даним позовом до суду.

Враховуючи, що обставини, які встановлені судом, не спростовано позивачем, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою без поважних причин.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду.

Керуючись п.п. 122, 123, 240, 248, 256 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Альчук Максим Петрович