Справа № 200/1875/21-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р. Справа№200/1875/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, буд.28а) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №669 від 11.02.2021 про відмову в призначені пенсії;

- зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати досягнення відповідного віку, в саме з 02.08.2020.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії та відповідачем прийнято рішення про відмову в призначені пенсії, без законних на то підстав. Вважає, що не зарахувавши до трудового стажу періоди роботи з 06.10.1975 по 03.08.1976 та 04.08.1976 по 14.07.1979 суб`єкт владних повноважень поклав відповідальність на робітника і позбавив його трудового стажу. Працівник не несе відповідальності за порушення порядку заповнення його трудової книжки, тому підставою для призначення є пряма норма Закону (ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення»). Зазначає, що при незарахуванні до стажу періоду підприємницької діяльності з 20.12.1994 зазначає, що відповідачем протиправно невраховано архівну довідку №34 від 03.02.2014 ТОВ «Крок» мотивуючи тим, що у підприємства юридична адреса м. Донецьк, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Зовсім проігноровано довідку податкової служби про стаж ФОП та дані персоніфікації як ФОП та не зараховані до страхового стажу періоди ФОП, які згідно законодавства підтверджуються довідками, торговими патентами та іншими документами. Позивач вважає, що надав всі належні документи для підтвердження періодів роботи, які підтверджуються записами у трудовій книжці та відповідач таким чином порушує його право на отримання пенсії.

Відповідачем подано до суду відзив на адміністративний позов, в якому повністю не погоджується з вимогами позову, просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі та зазначає, що відповідно до п.2.2 Інструкції №162, заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. Оскільки дата заповнення трудової книжки та дата прийому на роботу більше тижня, до загального страхового стажу не зараховано період роботи з 06.10.1975 по 03.08.1976 та з 04.08.1976 по 14.07.1979 в ТОВ «Крок». На підтвердження вищезазначеного стажу позивач надала довідку від 03.02.2014 №34, на бланку та штампі якої зазначено «м. Донецьк». Проте, документи видані установами, організаціями розташованими не на території України, не можуть бути належними доказами в розумінні ст. 72 КАС України. Зазначає, що позивач з 19.10.1994 по 29.09.2020 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебувала на загальній системі оподаткування. У довідці Головного управління ДПС у Донецькій області № 81569/10/05-99-61 від 03.11.2020 відсутні дані про сплату ОСОБА_1 податків та зборів, також у базі даних реєстру застрахованих осіб відсутня інформація про сплату ОСОБА_1 страхових внесків у період її підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003. В трудовій книжці відсутні записи щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності. Крім того, управління зазначає, що позивачем не надано довідки про сплату страхових внесків. З урахування викладеного, управлінням правомірно не враховано позивачу до загального страхового стажу періоди роботи з 20.12.1994 по 31.12.1998, з 01.01.2001 по 31.12.2003 в якості фізичної особи - підприємця, яка перебувала на загальній системі оподаткування, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Оскільки із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулася 07.02.2021, відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком з дати досягнення відповідного віку, а саме, з 02.08.2020 року. Крім того, зазначає, що суд не є тим органом, якому надані повноваження в сфері призначення пенсій. Суд не може підміняти компетентний орган, не може перебирати на себе функції призначення пенсії та самостійно визначати чи достатньо наявного у позивача стажу для призначення відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки такі повноваження не входять до компетенції судів.

Від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що працівник не несе відповідальності за порушення порядку заповнення його трудової книжки. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Запис про період зайняття особою підприємницькою діяльністю не вноситься до трудової книжки. Зазначає, що підставою для зарахування періодів підприємницької діяльності є довідка підтвердження податкової служби про перебування мене на податковому обліку як ФОП (суб`єкта підприємницької діяльності) за період з 19.10.1994 по 29.09.2020. Вказує, що відповідачем також не врахована архівна довідка №34 від 03.02.2014 ТОВ «Крок», але вона датована до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України". Щодо дати призначення пенсії з 02.08.2020 вказує, що з цієї дати позивач набула права на пенсію, оскільки досягла відповідного віку та стажу згідно вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представником відповідача також надано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких до загального страхового стажу не зараховано період з 06.10.1975 по 03.08.1976 та з 04.08.1976 по 14.07.1979 в ТОВ «Крок», оскільки дата заповнення трудової книжки та дата прийому на роботу більше тижня (17.07.1979). На підтвердження вищезазначеного стажу позивач надала довідку від 03.02.2014 №34, на бланку та штампі, якої зазначено «м. Донецьк». Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 252-VII та постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 № 254-VII м.Донецьк визнано територією де тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Щодо не зарахування до загального страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 20.12.1994 по 31.12.1998, з 01.01.2001 по 31.12.2003, управління зазначає, що для зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно мати трудову книжку з відповідними записами та здійснювати відрахування до фонду соціального страхування. У довідці Головного управління ДПС у Донецькій області №81569/10/05-99-61 від 03.11.2020 відсутні дані про сплату ОСОБА_1 податків та зборів, також у базі даних реєстру застрахованих осіб відсутня інформація про сплату ОСОБА_1 страхових внесків у період її підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003. В трудовій книжці відсутні записи щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності. Крім того, управління зазначає, що позивачем не надано довідки про сплату страхових внесків. Управління зазначає, що позивачем за період 01.01.1999 по 31.12.2000 подано звіт до ПФУ з порушенням постанови № 794. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які докази про розмір сплачених страхових внесків у спірні періоди праці, довідка з Міністерства Доходів Податків і зборів про сплату єдиного податку за спірний період роботи позивачем на надана. Управління звертає увагу суду, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулася 07.02.2021. Відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. За наведених обставин, відсутні правові підстави для призначення пенсії за віком з дати досягнення відповідного віку, а саме, з 02.08.2020.

Позивачем надано суду пояснення на заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, згідно яких позовні вимоги викладені в позовній заяві повністю підтверджує, заперечення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області відхиляє та не визнає.

Ухвалою суду від 01.03.2021 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 31.03.2021 замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання на 27.04.2021.

Ухвалою від 27.04.2021 продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі №200/1875/21-а на тридцять днів з дня закінчення шістдесятиденного строку, визначеного ч.4 ст.173 КАС України. Відкладено підготовче засідання на 25.05.2021. Відмовлено у задоволені клопотання позивача про витребування доказів по справі. З ініціативи суду витребувано у Головного Управління ДПС у Донецькій області інформацію про систему оподаткування, яка була застосована ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в період з 01.01.1998 по 31.12.2003, в тому числі щодо сплати фіксованого податку.

Ухвалою суду від 25.05.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники сторін до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Від позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить паспорт НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Судом встановлено, що 07.02.2021 до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області звернулась ОСОБА_1 із заявою №669 від 07.02.2021 про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Разом з заявою було подано: трудову книжку НОМЕР_3 ; свідоцтво про народження НОМЕР_4 ; свідоцтво про шлюб НОМЕР_5 ; свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_6 ; довідку з відділу реєстрації актів цивільного стану від 03.06.2014 №1487/07-70; виписку з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ААВ №820906; довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.06.2019 №1449-; довідку щодо перебування на податковому обліку №81569/10/05-99-61 від 03.11.2020; довідку про стаж №34 від 03.02.2014; паспорт та ідентифікаційний номер.

Управлінням 11.02.2021 прийнято рішення №669 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 06.10.1975 по 03.08.1976 та з 04.08.1976 по 14.07.1979, оскільки для призначення пенсії заявницею надана трудова книжка НОМЕР_3 , в якій дата заповнення трудової книжки (17.07.1979) та дата прийому на роботу (06.10.1975) більше тижня, що є порушенням п.2 п.п.2.2 Інструкції №162 від 20.06.1974;

- період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 20.12.1994 по 31.12.1998 довідка про реєстрацію особи, як суб`єкта підприємницької діяльності - не надана;

- період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003, оскільки заявницею не надано довідку про сплату страхових внесків, та в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про сплату страхових внесків за зазначений період;

- період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01.01.1999 по 31.12.2000 не відповідають вимогам п.16 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою КМУ від 04.06.1998 №794, а саме частина, що відображає технологічну інформацію, необхідну для введення персоніфікованого обліку. Внесення виправленої звітності до 01.01.2011 можливе лише за результатами перевірки спеціалістами управління ПФУ, що визначено вимогами постанови правління Пенсійного фонду України від 03.12.2013 №25-2 «Про визнання такою, що втратила чинність, постанови правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010 року №22-2».

Заявниця надала архівну довідку для підтвердження трудового стажу №34 від 03.02.2014, за періоди роботи з 06.10.1975 по 14.07.1979, видану ТОВ «Крок» м.Донецьк. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" м. Донецьк. м.Єнакіеве та м.Кіровське належать і до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Частинами 2, 3 ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відповідно наданих документів загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 02 місяці 21 день. За таких обставин вирішено відмовити ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне Пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного загального фахового стажу.

У трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 17.07.1979 стосовно спірних періодів роботи позивача в ТОВ «Крок» містяться наступні записи:

- №1 - 06.10.1975 прийнята до галузевого професійного училища;

- №2 - 03.08.1976 присвоєно кваліфікацію;

- №3 - 04.08.1976 прийнята в тростильно-крутильний цех;

- №4 - 14.07.1979 звільнена за власним бажанням.

Відповідно до довідки, яка видана архівним відділом в ТОВ «Крок», №34 від 03.02.2014 ОСОБА_2 ( ОСОБА_1 ) дійсно працювала на Донецькій камвольно-прядильній фабриці в період: навчання в проф. училищі при ДКПФ з 06.10.1975 по 03.08.1976; 06.10.1975 учень тростищиці 3 розряду; 03.08.1975 тростищиця 3 розряду; 04.09.1976 тростищиця 3 розряду тростильно-крутильний цех; 14.07.1979 звільнена за власним бажанням.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців серія ААВ №820908 ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 17.10.1994.

Не погодившись з висновком відповідача щодо відсутності підстав для призначення пенсії позивачу, остання звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд приходить до наступного.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком.

Відповідно до положень ч.1 ст.1 №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абз.1 ч.2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ст.26 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пунктом 1 абз.2 п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються положення Закону України "Про пенсійне забезпечення".

На підставі ч.1 ст.44 Закону №1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

У відповідності до ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача остання працювала в ТОВ «Крок»:

- №1 - 06.10.1975 прийнята до галузевого професійного училища;

- №2 - 03.08.1976 присвоєно кваліфікацію;

- №3 - 04.08.1976 прийнята в тростильно-крутильний цех;

- №4 - 14.07.1979 звільнена за власним бажанням.

Всі перелічені записи в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати.

Як зазначено у спірному рішенні Управління ПФУ період роботи з 06.10.1975 по 03.08.1976 та з 04.08.1976 по 14.07.1979 не зарахований до загального страхового стажу, оскільки для призначення пенсії заявницею надана трудова книжка НОМЕР_3 , в якій дата заповнення трудової книжки (17.07.1979) та дата прийому на роботу (06.10.1975) більше тижня, що є порушенням п.2 п.п.2.2 Інструкції №162 від 20.06.1974.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно з п.п. 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів його роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

В постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині періодів з 06.10.1975 по 03.08.1976 та з 04.08.1976 по 14.07.1979 містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки (як-то дата заповнення трудової книжки (17.07.1979) та дата прийому на роботу (06.10.1975) більше тижня) не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.

Відповідачем зворотного не доведено.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Зазначений висновок викладено в постанові Верховного суду від 06.03.2018 по справі №754/14898/15-а.

Щодо посилань відповідача стосовно не прийняття наданої позивачем довідки від 03.02.2014 №34 на підтвердження стажу, оскільки документи видані установами, організаціями розташованими не на території України, не можуть бути належними доказами в розумінні ст.72 КАС України, суд зазначає наступне.

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконним і недійсним, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад реєстрації народжень, смертей і шлюбів". Так, у справі "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey 18.12.1986 &45) ЄСПЛ обмежився коротким пунктом посилання на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то, у правах Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Nurkey 10.05/2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та в подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de fackto та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше, означало б зовсім позбавити людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey 10.05.2001&92).

Спираючись на сформульований у вищезазначеній справі підхід, Європейський суд з прав людини у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) зауважив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]".

Україною, відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 №1207-VII та постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями" від 17.03.2015 №254-VIII, територію Автономної Республіки Крим та окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської області, визнано тимчасово окупованими територіям.

Згідно з частиною 2 та частиною 3 статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки вазаної довідки, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Однак, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 06.10.1975 по 03.08.1976 та з 04.08.1976 по 14.07.1979.

Стосовно не зарахування до загального страхового стажу періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності в період з 20.12.1994 по 31.12.1998, з 01.01.1999 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 31.12.2003, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про підприємництво» №785-ХП від 26.02.1991 позивачу 19.10.1994 видано свідоцтво №3134 про державну реєстрацію підприємця, який здійснює свою діяльність без створення юридичної особи.

Статтею 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності мають право на державне соціальне страхування.

За діючим на момент правовідносин Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ також не було виключень щодо цієї категорії осіб.

Суд вважає за необхідним зазначити, що обов`язковими платежами страхові внески вперше стали тільки згідно вимог Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 №400.

Відповідно до ст.1 вказаного Закону платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є, зокрема, суб`єкти підприємницької - діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Тобто, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування за вказаним законом був введений тільки після 1997 року.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 20.12.1994 по 31.12.1998.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно п.2.1 Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п.4 Порядку №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Статтею 1 Закону №1058-IV визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно ч.1 ст.21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; органів доходів і зборів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством.

Дослідженням інформації з Головного управління ДПС у Донецькій області від 03.11.2020 №81569/10/05-99-61 встановлено, що позивач перебувала на обліку в Північній ДПІ ГУ ДПС у Донецькій області як фізична особа-підприємець з 19.10.1994 по 29.09.2020 в стані «0» - основний платник, з 29.02.2020 - перебуває на обліку в стані «11» - припинено, але не знято з обліку.

Дослідженням індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача (форма ОК-5), встановлено, що за період з 01.01.1999 по 31.12.2000 позивач сплачувала страхові внески, за період з 01.01.2001 по 31.12.2003 відсутня інформація про сплату страхових внесків.

Стосовно посилань позивача на те, що факт здійснення підприємницької діяльності підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію та є підставою для зарахування до її страхового стажу, суд зазначає, що такий документ не є належним доказом підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом. Крім того, позивачем не надано суду доказів сплати страхових внесків.

Указана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.

Інші доводи позивача суд не бере до уваги, оскільки вони спростовуються встановленими судом обставинами під час судового розгляду справи.

Таким чином, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01.01.1999 по 31.12.2000, а період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2001 по 31.12.2003 не може бути зарахований до страхового стажу позивача.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, суд зазначає наступне.

Враховуючи наведене, судом встановлена протиправність рішення відповідача №669 від 11.02.2021 про відмову в призначенні пенсії. Отже, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №669 від 11.02.2021 про відмову в призначені пенсії підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дати досягнення відповідного віку, в саме з 02.08.2020, суд зазначає наступне.

За ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року №21-87а13.

Частиною 1 ст.5 КАС України встановлено: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За унормуванням п.7 ч.2 ст.245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п.4 ч.2 ст.245 КАС України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що для повного та ефективного захисту порушених прав позивача необхідним є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача №669 від 07.01.2021 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком з 02.08.2020 задоволенню не підлягають з огляду на дискреційні повноваження пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії.

Отже, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню частково.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ч.1 ст.139 КАС України при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. за подання до суду адміністративного позову.

Таким чином, судовий збір у розмірі 454,00 грн. (50%) підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, 85000, Донецька область, м. Добропілля, вул. Незалежності, 28А) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №669 від 11.02.2021 про відмову в призначені пенсії.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №669 від 07.01.2021 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454,00 грн.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 08.06.2021.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька