Справа № 160/864/20
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2021-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2021 року м. Дніпросправа № 160/864/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В.,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Рубана А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №160/864/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничне підприємство "РІЧ" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ НВП "Річ" звернулось до суду із адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просило:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №;

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №000626501.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року №, №, №, №. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 27.12.2019 року № в частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПДВ за податковими зобов`язаннями в сумі 14446 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 7223 грн. В задоволені решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача (Волошина В.В.) підтримала доводи апеляційної скарги, представник позивача (Крісак М.В.) заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, ТОВ НВП "Річ" () перебуває на податковому обліку Кам`янської ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області та є платником ПДВ.

На підставі наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 11.07.2019 року №4169-п та наказу від 02.08.2019 року №4669-п "Про перенесення строків планової виїзної перевірки ТОВ НВП "Річ", направлень на перевірку №237, №234, № 235 від 18.09.2019 року, №236 від 19.09.2019 року №1413, №1414 від 06.12.2019 року, посадовими особами податкового органу, відповідно до п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.75.1 ст.75, п.п.77.1, п. 77.4 ст.77, п.82.1 ст. 82 ПК України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2019 рік, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ НВП "Річ" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.03.2019 року, за результатом якої складено акт від 09.10.2019 року №49943/04-36-05-01/32130221.

На підставі висновків акту перевірки від 09.10.2019 року №49943/04-36-05-01/32130221, відповідачем 27.12.2019 року прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за податковими зобов`язаннями на суму 721,18 грн., за штрафними санкціями на суму 1800,59 грн. та на суму пені 1696,17 грн.;

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання та пені з податку на доходи фізичних осіб за податковими зобов`язаннями на суму 8653,5 грн., за штрафними санкціями на суму 21607,02 грн. та на суму пені 20355,04 грн.

- № яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 71906 грн.;

- № з податку на прибуток приватних підприємств, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями на суму 632060 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 158015 грн.;

- № з податку на додану вартість, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями на суму 31381 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 15690,50 грн.;

- № яким застосовано пеню за порушення термінів розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності у розмірі 20786,51 грн.;

- №000626501, яким застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 150,68 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з урахуванням наданих копій первинних документів.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, у відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

За приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) відповідно до підпункту 191.1.2 пункту 191.1 статті 191 цього Кодексу оператором поштового зв`язку, експрес-перевізником.

Згідно пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Відповідно до підпункту «в» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених за виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

З аналізу приведених норм законодавства вбачається, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, що складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, що кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить із презумпції добросовісності платника, яка презюмує економічну виправданість його дій, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, і достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, між ТОВ "Будмашпром" (Постачальник) та ТОВ НВП "Річ" (Покупець) укладений договір поставки №2611/1 від 26.11.2018 року, предметом якого є передача у власність покупця навантажувача JCB 535-60.

На виконання умов договору постачальником було складено рахунок на оплату №604 від 30.11.2018 року, видаткова накладна №395 від 30.11.2018 року на загальну суму 510000 грн., в т.ч. ПДВ - 85000 грн., податкова накладна №496 від 30.11.2018 року на загальну суму 510000 грн., в т.ч. ПДВ - 85000 грн.

При цьому судом враховується, що вищевказані первинні документи, які в тому числі було надано до перевірки та відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" стосовно їх змісту, підписані та мають всі необхідні реквізити.

Отже, в даному випадку належними доказами, а саме видатковими, податковими, прибутковими накладними, платіжними документами, довіреностями, підтверджено оприбуткування товару позивачем. Таким чином, висновок щодо безтоварності операцій позивача є безпідставними.

Контролюючий орган в апеляційній скарзі посилається на податкову інформацію, щодо контрагентів позивача, як то відсутність необхідних трудових ресурсів, технічного та кваліфікованого персоналу, відсутність основних засобів, відповідного обладнання тощо.

Колегія суддів щодо вищенаведених доводів апеляційної скарги зазначає, що податкове законодавство України не ставить право платника податку на оформлення податкового кредиту в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, тощо.

Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, або припустився інших порушень при здійсненні господарської діяльності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту з податку на додану вартість у разі, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо включення сум податку, сплачених ним в ціні придбаних товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 у справі №826/7704/16 та згідно з приписами ч.5 ст. 242 КАС України враховується при вирішені даного спору.

Колегія суддів критично розцінює висновки контролюючого органу, які базуються, крім іншого, на податковій інформації, сформованій за результатами аналізу відомостей, отриманих з відкритих джерел, оскільки контролюючим органом не здійснено ґрунтовного аналізу сутності та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

Так, Верховний Суд у постанові від 20.03.2018 у справі №804/939/16 зазначив, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення, не доведено факт вчинення позивачем господарської операції без мети настання реальних правових наслідків, та порушенням публічного порядку.З урахуванням викладеного податкове повідомлення-рішення 27.12.2019 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Крім того, на підставі атку перевірки податковим органом було приянято податкове-повідомлення рішення №, з розрахунку до якого вбачається, контроллючим органом встановлено заниження позивачем податку на додану вартість у наступних податкових деклараціях:

- за листопад 2016 року (граничний термін подання звітності 22.08.2016 року ) на суму 1352 грн.;

- за липень 2017 року (граничний термін подання звітності 21.08.2017 року) на суму 4471 грн.;

- за серпень 2017 року (граничний термін подання звітності 20.09.2017 року ) на суму 10788,00 грн.;

- за липень 2018 року (граничний термін подання звітності 20.08.2018 року) на суму 1676 грн.;

- за лютий 2019 року (граничний термін подання звітності 20.03.2019 року) на суму 13094 грн.

Так, податковий орган у пункті 3.1.2.2 акту перевірки зазначає про заниження позивачем податку на додану вартість за листопад 2016 року шляхом завищення сум від`ємного значення у податковій декларації на суму 1352,00 грн.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ТОВ НВП "РІЧ" податкова декларація за листопад була подана 19.12.2016 року (граничний термін подання припадав на 20.12.2016 року).

Так, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її тактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Водночас спірне податкове повідомлення-рішення № на суму 1352,00 грн. було винесене 27.12.2019 року, тобто на 1102 день з моменту граничного строку подання декларації за листопад 2016 року, що свідчить про його невідповідність вимогам п.п. 102.1 ст. 102 ПК України.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності дотримання контролюючим органом строків проведення перевірки та нарахування грошових зобов`язань відповідно до ст. 102 ПК України наведена у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року по справі №803/691/17.

Водночас судом враховується, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, останні відображають в акті перевірки всі факти, пов`язані з порушеннями, допущеними суб`єктами господарювання.

Згідно з пунктом 5 розділу II Порядку оформлення результатів документальних звірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами від 20.08.2015 року № 727 факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, акт перевірки як носій доказової інформації, яка в подальшому має використовуватися контролюючим органом для прийняття рішення щодо визначення платникові податків грошових зобов`язань, повинен містити -вичерпну інформацію про виявленні порушення платником податків вимог податкового законодавства.

При цьому акт перевірки не містить відомостей про порушення позивачем податкового законодавства в частині заниження ПДВ у декларації за лютий 2019 року на суму 13094 грн., а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 року №, прийняте на підставі такого акту перевірки, не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню в цій частині.

Крім того, податковим органом відносно позивача 27.12.2019 року винесено податкове-повідомлення рішення № з податку на прибуток приватних підприємств, яким збільшено суму грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями на суму 632060 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 158015 грн.

Підставою для винесення вищевказаного податкового повідомлення- рішення слугувало те, що за період з 01.10.2016 року по 31.03.2019 року позивачем відповідно до наданих регістрів бухгалтерського обліку відображено списання малоцінних швидкозношуваних предметів на витрати підприємства.

Так, до складу витрат за 2018 рік включено: апарат зварювальний напівавтоматичний для дугового зварювання, 220В, 5,5 кВТ на суму 25700,40 грн.; апарат побутовий для миття водою (потужність 1200Вт) на суму 40605,84 грн.; апарат побутовий для миття водою (потужність 1800Вт) на суму 262097,50 грн.; безсальникові відцентрові насоси для опалювальних систем та систем гарячого водопостачання на суму 203486,40 грн.; інструменти ручні з вмонтованим електричним двигуном, працює від зовнішнього джерела: дрилі на суму 423888,80 грн. За 2019 рік включено: апарат побутовий для миття водою (потужність 1800Вт) на суму 131048,75 грн.; насос погружний одноступінчатий (потужність 500вТ) на суму 140136,81 грн.; насос погружний одноступінчатий (потужність 500 Вт на суму 180992,52 грн.; насос погружний одноступінчатий (потужність 750 Вт) на суму 192986 грн.; насос погружний одноступінчатий (потужність 750 Вт) на суму 30214,08 грн.; насос погружний одноступінчатий (потужність 750 Вт) на суму 129668,46 грн.; насос погружний одноступінчатий (потужність 750 Вт) на суму 139998,10 грн.; насос погружний одноступінчатий (потужність 950 Вт) на суму 233724,16грн.

Згідно з приписами п. 6 П(С)БО у складі малоцінних та швидкозношуваних предметів обліковують предмети які використовують протягом не більше 1 року або нормального операційного циклу, яких довший за 1 рік.

Малоцінні та швидкозношувані предмети (надалі по тексту МШП) - це запаси, які не відразу споживаються і виробництві чи з іншою метою) та використовуються протягом не більш ніж одного року нормального операційного циклу, якщо він довший за рік).

Відповідно, якщо придбаваються запаси, які утримуються підприємством не з метою подальшого продажу та використання яких є довготривалим, то в бухгалтерському обліку вони зараховуються на баланс як МІІІП.

Отже, інструменти, господарський інвентар, спеціальне обладнання, як правило, належать до МШП.

Відтак, МШП слід обліковувати в податковому обліку за тими самими правилами, що й звичайні запаси (списання у виробництво чи використання).

Але основний критерій визначення МШП - термін використання.

Облік МШП ведеться на рахунку 22 "Малоцінні швидкозношувальні предмети". За дебетом рахунка 22 відображаються придбані (одержані) або виготовлені МШП за первісною вартістю, за кредитом - відпускання МШП в експлуатацію за обліковою вартістю зі списанням на рахунки обліку витрат, а також списання нестач і втрат від псування таких предметів.

Відповідно до Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №291 від 30.11.1999 року до МШП належать предмети, що використовуються протягом не більше одного року або нормального операційного циклу, якщо він більше одного року, зокрема: інструменти, господарський інвентар, спеціальне оснащення, спеціальний одяг тощо.

Інструкція № 291 не містить вичерпного переліку предметів, що відносяться до МШП.

Також у вищевказаних нормативних актах не наведено підстав, за наявності яких платник податків повинен при визначенні строку користування запасом керуватися гарантійним строком використання відповідної одиниці техніки, обладнання чи інструменту.

В цілях класифікації орієнтуються на передбачуваний (очікуваний) строк використання відповідного матеріального активу. Цей висновок випливає з трактування терміна "основні засоби", наданого в п. 4 П(С)БО 7. Так, для визнання матеріальних активів основного засобу як "мірило" встановлено очікуваний строк корисного використання (експлуатації) понад 1 рік (або операційний цикл, якщо він довше року).

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що якщо очікується, що матеріальний актив прослужить не більше 1 року або операційного циклу (коли він триваліший за рік), то це МШП. В іншому разі (якщо строк служби довше року) такий предмет вважається необоротним активом і підлягає зарахуванню до складу 03.

Водночас з наведеної в акті перевірки таблиці податковим органом не наведено ідентифікації списаних МШП відомостей щодо (марки, дати випуску, країни виробника), і відповідно не наведено обґрунтованість їх порівняння з товарами, розміщеними на профільних сайтах щодо гарантійного строку використання.

Таким чином наведені обставини доводять те, що позивачем правомірно віднесено до складу витрат передані в експлуатацію предмети (інструменти та дрібне обладнання), оскільки це повністю відповідає визначенню запасів для цілей бухгалтерського обліку, а тому податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 року № обґрунтовано та законно визнано судом першої інстанції протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Доводи податкового органу стосовно правомірності податкових повідомлень-рішень від 27.12.2019 року № та №, колегія суддів вважає також неспроможними з огляду на наступне.

Так, в акті перевірки податковим органом встановлено, що позивачем не відображено доходи, отримані платниками податку від здачі в оренду нерухомого майна та суми утриманого з них податку з доходів фізичних осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у податковому розрахунку за ф. 1ДФ під ознакою " 106" за 1 квартал 2016 року.

Водночас приписами п.п.14.1.180 п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Податкового Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV Податкового Кодексу.

Відповідно до пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, п. 51.1 ст. 51, пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до органу державної податкової служби за місцем свого розташування.

Відповідно до абз. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до ПК України мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу (протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу), податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Отже, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її тактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення (ст. 102 ПКУ).

При цьому як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, податкові повідомлення-рішення №, № були винесені 27.12.2019 року, тобто на 1325 день з моменту граничного строку подання податкового розрахунку за 1 квартал 2016 року, а тому наведене свідчить про їх невідповідність вимогам п.п. 102.1 ст. 102 ПК України.

В частині відмови в задоволені позовних вимог рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням приведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №160/864/20- залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 328 - 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко