Справа № 380/3710/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року справа №380/3710/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі

Головуючої судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Термено, О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Завади Т.Р.,

представника відповідача Тістечко Ю.Я.,

розгляшувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Галицької митниці Держмитслужби (79007, м.Львів, вул. Костюшка, 1; ) із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби щодо неповернення автомобіля Toyota Prius, р/н НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , що належить громадянину ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби повернути автомобіль Toyota Prius, р/н, НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ОСОБА_3 без стягнення витрат Галицької митниці Держмитслужби за зберігання вище вказаного автомобіля на складі митниці для належного митного оформлення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він є громадяним США та ввозив власний автомобіль на територію України у зв`язку із переселенням на постійне місце проживання в Україні. Під час в`їзду до України бажав скористатись правом щодо звільнення від оподаткування митними платежами автомобіля, однак посадовими особами митниці було наголошено на неможливості пропуску через корднон автомобіля «Toyota Prius», що належить йому на праві власності без звільнення від сплати податків, так як автомобіль був знятий із обліку у США та у нього не було реєстрації місця проживання в Україні (посвідки на постійне проживання в Україні). Позивач виготовив всі документи, які вимагали працівники Митниці для належного оформлення автомобіля із звільненням від оподаткування митними платежами, однак дізнався, що обов`язковість подання вище вказаних документів, крім посвідки на постійне місце проживання, та дотримання відповідних умов для ввезення на територію України автомобіля без сплати відповідних митних платежів (податків) не передбачена законодавством. Зазначає, що працівниками митного органу вказаний автомобіль, який залишений ним у пункті пропуску на підставі його ж заяви поміщений на зберігання на митний склад. Вказує на протиправність дій працівників Галицької митниці Держмитслужби, які полягали у затриманні автомобіля, та наявність підстав для його випуску у вільний обіг без відшкодування витрат на зберігання а також без проведення процедури розмитнення транспортного засобу із обов`язковою сплатою податків і зборів. Вважає, що мав право на пільги для осіб, які переїзджають на постійне проживання і незважаючи на відсутність посвідчення на постійне проживання в Україні і те, що транспортний засіб знятий з реєстрації з країни вивезення. Вважає, що це протиправні дії посадових осіб митного органу призвели до порушення права позивача, так як ними не надано консультацію з приводу ввезення транспортного засобу і порада їх щодо швидкого отримання посвідчення на постійне місце проживання у міграційній службі неправдива, так як посвідчення швидко не виготовлено.

Ухвалою суду від 22.03.2021 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний термін для усунення недоліків. На виконання вимог ухвали про залишення без руху позивач усунув недоліки.

Ухвалою від 05.04.2021 відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 22.04.2021 о 10:00 год та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

20.04.2021 за вх. №ЕЦП4971ел засобами електронної пошти від представника Галицької митниці Держмитслужби надійшов відзив на позовну заяву із доказами направлення його копії на адресу позивача.

Також 22.04.2021 засобами поштового зв`язку від представника Галицької митниці Держмитслужби до суду надійшов відзив на вказану позовну заяву, який долучено до матеріалів справи. За змістом відзиву відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що 29.03.2019 в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» смугою руху «червоний коридор» в напрямку в`їзду в Україну з Республіки Польща своїм ходом прибув транспортний засіб марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 (країна реєстрації - США), контрольний талон серія НОМЕР_5 під керуванням громадянина ОСОБА_4 . Окрім нього в транспортному засобі в якості пасажира перебував громадянин України ОСОБА_5 . Посадовою особою митного поста «Мостиська» було з`ясовано, що вказаний транспортний засіб, належний даному громадянину на праві власності, знятий ним з обліку в США та ввозиться в Україну у зв`язку із переселенням ОСОБА_6 на постійне місце проживання в Україну. При цьому будь-які документи, що підтверджують право громадянина ОСОБА_6 на постійне проживання в Україні до митного контролю ним надано не було. Посадовими особами митного поста «Мостиська» було роз`яснено громадянину ОСОБА_7 щодо можливості пропуску на митну територію України транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів, знятих з обліку в країні реєстрації (як товар), зокрема, повідомлено щодо особливостей тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України, передбачених ст.380 Митного кодексу України, та умов тимчасового ввезення та ввезення з метою транзиту товарів на митну територію України громадянами, визначених ст.379 Митного кодексу України. Також роз`яснено питання можливості пропуску в Україну даного транспортного засобу в режимі імпорту, відповідно до вимог ч.10 ст.374 Митного кодексу України, однак для цього даний громадянин має надати документи, що підтверджують його право на постійне проживання в Україні. Також представник відповідача зазначив, що позивач не заперечує того, що на момент перетину митного кордону України (29.03.2019) у нього були відсутні документи, які надають право ввезення належного йому транспортного засобу відповідно до положень п.3 ч.10 ст.374 МК України (відсутній документ, що підтверджує право на постійне проживання в Україні - посвідка на постійне проживання). 08.05.2019 позивач отримав вищезазначений документ, а до митного органу звернувся із заявою 27.08.2019 про повернення йому автомобіля «PRIUS TOYOTA», р/н НОМЕР_4 , зданого на склад митниці по Акту №62 від 11.04.2019, для подальшого розмитнення (вх. ЛМ ДФС №5072/ДЗН/13-70 від 27.08.2019). До вказаної заяви даним громадянином було долучено, зокрема, копію обумовленого Акту, а також копію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_6 . Відповідно до його заяви від 29.03.2019, позивачу було відомо, що починаючи з 04.04.2019 нараховується плата за зберігання автомобіля. Тобто, 28.08.2019 керівник Львівської митниці ДФС після подання всіх документів відповідно до положень п.3 ч.10 ст.374 Митного кодексу України дозволив видати зі складу митниці автомобіль, але позивач не вчиняв будь-яких дій для отримання та сплати витрат за зберігання. Тому на думку відповідача, відсутня будь-яка бездіяльність митного органу, а наявне небажання позивача сплатити витрати за зберігання автомобіля на складі митного органу. Враховуючи викладене, просив суд відмовити ОСОБА_8 у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

У зв`язку із продовженням карантинних заходів судове засідання 22.04.2021 було відкладено та призначено розгляд справи на 22.05.2021.

26.04.2021 за вх. №ЕЦП5254ел засобами електронної пошти від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що позивач під час ввезення транспортного засобу на територію України наголошував працівникам Митниці, що хоче скористатись правом щодо звільнення від оподаткування митними платежами автомобіля. Посадові особи Митниці вказували його довірителеві на неможливості пропуску транспортного засобу, що належить йому, без звільнення від сплати податків, з огляду на такі підстави: автомобіль знятий із обліку у США; відсутність у позивача реєстрації місця проживання в Україні, а саме, відсутність документів, які підтверджують право на постійне проживання в Україні. Також зазначає, що саме працівники митного органу вказали залишити автомобіль на території пункту пропуску до моменту виготовлення необхідних документів, зокрема і тих, що підтверджують право на постійне місце проживання, так і тих, що не передбачені законодавством, але вимагались працівниками митниці, з подальшою передачею на склад митниці та обов`язковою сплатою витрат на зберігання даного автомобіля на складі Галицької митниці Держмитслужби. Позивач виготовив всі документи, які вимагали працівники Митниці для належного оформлення автомобіля із звільненням від оподаткування митними платежами, однак дізнався, що обов`язковість подання вище вказаних документів, крім посвідки на постійне місце проживання, та дотримання відповідних умов для ввезення на територію України автомобіля без сплати відповідних митних платежів (податків) не передбачена законодавством. На думку позивача, затримання автомобіля на території митного органу було незаконним, так як і вимоги про надання документів не передбачених законодавством для звільнення від сплати митних платежів були незаконними.

Судове засідання призначене на 22.05.2021 в подальшому відкладено на 01.06.2021.

Інших заяв та клопотань на адресу суду не надходили.

01.06.2021 у призначеному судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також у судовому засіданні позивачем були долучені додаткові письмові пояснення, які були долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, наведених у письмових запереченнях. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Громадянин ОСОБА_9 є нерезидентом України, водночас має постійне місце проживання в Україні згідно з посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_7 виданою 08.05.2019, органом 4601.

29.03.2019 в зону митного контролю пункту пропуску «Шегині» митного поста «Мостиська» смугою руху «червоний коридор» в напрямку в`їзду в Україну з Республіки Польща своїм ходом прибув транспортний засіб марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 (країна реєстрації - США), контрольний талон серія НОМЕР_5 під керуванням громадянина ОСОБА_4 . Крім нього в транспортному засобі в якості пасажира перебував громадянин України ОСОБА_5 .

До митного контролю громадянином ОСОБА_10 було подано паспорт громадянина НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_11 , документ на транспортний засіб (CERTIFICATE OF TITLE) № НОМЕР_9 , виданий у США, штат Каліфорнія, відповідно до якого власником транспортного засобу марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_3 являється громадянин ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та копію польської транзитної декларації MRN 19PL402010NS2EB322 на переміщення транспортного засобу р.н. НОМЕР_4 , відповідно до якої одержувачем та перевізником товару являється громадянин ОСОБА_12 , адреса: АДРЕСА_2 .

Під час перетину митного кордону громадянин ОСОБА_13 вказав посадовим особам митного поста «Мостиська» про те, що вище вказаний транспортний засіб належить йому на праві приватної власності та був знятий із обліку в США, так як ввозився до України у зв`язку із переселенням на постійне місце проживання.

Позивач зазначав, що хоче скористатись правом щодо звільнення від оподаткування митними платежами автомобіля, однак посадовими особами митниці було наголошено на неможливості пропуску через кордон автомобіля «Toyota Prius», що належить громадянину ОСОБА_8 , без звільнення від сплати податків, так як автомобіль був знятий із обліку у США та у громадянина ОСОБА_2 не було реєстрації місця проживання в Україні.

Посадовими особами митного поста «Мостиська» було роз`яснено громадянину ОСОБА_8 щодо можливості пропуску на митну територію України транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів, знятих з обліку в країні реєстрації (як товар), зокрема, повідомлено щодо особливостей тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України, передбачених ст.380 Митного кодексу України, та умов тимчасового ввезення та ввезення з метою транзиту товарів на митну територію України громадянами, визначених ст.379 Митного кодексу України. Також роз`яснено питання можливості пропуску в Україну даного транспортного засобу в режимі імпорту, відповідно до вимог ч.10 ст. 374 Митного кодексу України, однак для цього даний громадянин має надати документи, що підтверджують його право на постійне проживання в Україні.

ОСОБА_13 повідомив, що документи на постійне проживання в Україні він збирається отримати найближчим часом, тому хоче скористатися правом щодо пільги із звільнення автомобіля від оподаткування митними платежами, визначеними ч.10 ст.374 Митного кодексу України.

Транспортний засіб ОСОБА_13 самостійно вирішив залишити в зоні митного контролю пункту пропуску та вийти в Україну в пішому порядку разом з пасажиром - ОСОБА_14 для оформлення необхідних документів. Для цього, він та пасажир написали відповідні заяви від 29.03.2019 та вийшли з пункту пропуску. У заявах ознайомленні із зобов`язанням прибути у пункт пропуску до 03.04.2019р. Заявами проінформовано, що у випадку неявки на протязі 5 діб транспортний засіб буде передано на склад митниці. Зі сплатою погоджуюсь, значиться у заяві (а.с.17).

Також посадовими особами митного поста «Мостиська» були надані роз`яснення ОСОБА_8 щодо положень ст.199 Митного кодексу України, Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, та наказу Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 «Про затвердження Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митниць ДФС, Порядку обчислення сум витрат у справах про порушення митних правил та їх відшкодування та Розмірів відшкодувань за зберігання на складах митниць ДФС товарів і транспортних засобів» в частині можливої передачі обумовленого автомобіля на склад митниці після закінчення граничного строку його перебування у пункті пропуску та подальшої необхідності відшкодування витрат за його зберігання.

Згідно із заяви від 29.03.2019, підписаною громадянином ОСОБА_10 убачається, що у зв`язку із затриманням транспортного засобу з вантажем яким він керує, просить дати дозвіл на тимчасове залишення пункту пропуску та зобов`язується прибути в пункт пропуску до 03.04.2019. У разі неявки у зазначений строк, він погоджується щодо передачі на склад митниці транспортного засобу та сплатою за зберігання.

08.04.2019 у зв`язку із нез`явленням на митний пост «Мостиська» (пункт пропуску «Шегині») до встановленого у заяві строку (03.04.2019) громадянина ОСОБА_2 та закінченням граничного строку, установленого ст.199 Митного кодексу України, заступник начальника митного поста «Мостиська» начальник ВМО №2 Оманчуковська Т. звернулася із службовою запискою за вих.№1888/13-70-71/48-ЕП до начальника Львівської митниці ДФС Прокіпчука Л. з метою забезпечення виконання положень ч.5 ст. 238 Митного кодексу України та пункту 5.1.3 Розділу V Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2019 №627, розглянути питання щодо розміщення на складі митниці транспортного засобу марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 щодо якого вийшов граничний термін перебування в зоні митного контролю.

Начальником відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_15 , головним державним інспектором відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Дручківим Р.Б., начальником митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_16 у відповідності до п.п.4.1.5 та 5.3 Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, на виконання вимог службової записки митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС від 08.04.2019 №1888/13-70-71/48-ЕП, на склад Львівської митниці ДФС, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на зберігання транспортний засіб марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 , без ключів запалення та без оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що підтверджується актом приймання-передавання №62 від 11.04.2019.

08.05.2019 ОСОБА_13 отримав посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_7 виданою органом 4601.

31.05.2019 ОСОБА_13 звернувся до Президента України Зеленського В.О. із скаргою на протиправну бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби щодо неповернення йому автомобіля Toyota Prius, р/ НОМЕР_10 , VIN НОМЕР_3 .

31.07.2019 заступник керівника приймальні Президента України Сизоненко Ю.С. листом за вих.№22/040178-28 повідомив ОСОБА_2 про те, що згідно з п.п.20 п.4 Положення про Адміністрацію Президента України, затвердженого Указом Президента України від 02.04.2010 №504, Адміністрація відповідно до покладених на неї завдань організовує розгляд звернень громадян, які звертаються до Президента України, здійснює облік і аналіз таких звернень на основі аналізу звернень розробляє та подає Президентові України пропозиції щодо розв`язування порушених у них проблем. Тому, звернення ОСОБА_2 передано до відділу інформаційно-аналітичної роботи Приймальні Президента України для врахування та використання в роботі.

16.07.2019 листом за №2949/ДЗН/13-70-03- 05/19 Львівська митниця ДФС повідомила громадянина ОСОБА_17 про те, що легковий автомобіль «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 , 2014 року випуску, без ключів запалювання, у зв`язку із закінченням граничних строків, установлених ст.199 Митного кодексу України, був переданий на склад митниці згідно із актом приймання-передавання №62 від 11.04.2019. Одночасно повідомлено про те, що термін зберігання даного майна на складі митниці закінчується, та роз`яснено, що згідно з Порядком роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, видача товарів зі складу митниці здійснюється за умови подання заяви на ім`я начальника митниці до якої долучаються документи, що засвідчують особу (повноваження особи). Товари можуть бути видані зі складу митниці власнику або уповноваженій ним особі лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат на зберігання товарів на складі митниці та сплати відповідних митних платежів. У випадку неявки та/або у зв`язку із закінченням терміну зберігання (згідно з ст. 240 Митного кодексу України - 90 днів з дня поміщення) митниця має право розпоряджатись даним майном відповідно до законодавства.

23.07.2019 ОСОБА_13 звернувся до Президента України ОСОБА_18 із додатковими поясненнями щодо листа Львівська митниця ДФС від 16.07.2019 №2949/ДЗН/13-70-03- 05/19.

16.08.2019 ОСОБА_13 звернувся до начальника Львівської митниці ДФС із листом про надання інформації щодо можливості пропуску на митну територію України транспортного засобу.

27.08.2019 до Львівської митниці ДФС звернувся громадянин ОСОБА_13 із заявою про повернення йому автомобіля «Toyota Prius», р/н НОМЕР_4 , зданого на склад митниці по Акту №62 від 11.04.2019, для подальшого розмитнення (вх. ЛМ ДФС №5072/ДЗН/13-70 від 27.08.2019). До вказаної заяви даним громадянином було долучено, зокрема, копію обумовленого Акту, а також копію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_7 .

За результатами розгляду даної заяви громадянина ОСОБА_2 керівником митниці 28.08.2019 було прийнято рішення щодо надання дозволу на видачу вказаного транспортного засобу зі складу митниці.

Після подання вказаної заяви та розгляду її позитивно керівником митниці, ОСОБА_13 жодного разу не звертався до підрозділів митного оформлення митного поста «Мостиська» для подальшого здійснення митного оформлення легкового автомобіля марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_3 .

Листом від 04.09.2019 №3608/ДЗН/13-70-03- 05/19 Львівська митниця ДФС, повідомила ОСОБА_2 про те, що товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після їх митного оформлення, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. Відповідно до ст.242 Митного кодексу України, товари, що зберігаються на складах митних органів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат митних органів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів. Нарахування витрат за зберігання товарів на складах митних органів здійснюється відповідно Порядку відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731.

05.02.2020 за підписом в.о.начальника митниці Цабак В. скеровано лист відповідь на адресу Державної митної служби України Департаменту організації митного контролю в.о.директора департаменту В.Заколодяжному з приводу звернень ОСОБА_19 щодо повернення транспортного засобу.

25.02.2020 Державна митна служба України скерувала відповідь ОСОБА_20 на його звернення від 25.12.2020р.

17.03.2020 Галицька митниця скерувала відповідь на звернення позивача від 03.03.2020 щодо повернення транспортного засобу без сплати за зберіганні товару на складі митниці.

03.09.2020 за підписом в.о. начальника Галицької митниці В.Цабак скеровано відповідь на звернення позивача щодо повернення транспортного засобу без сплати плати за зберігання товару на складі митниці і щодо питань розмитнення транспортного засобу.

23.09.2020 на чергове звернення позивача надана відповідь відповідачем із зазначенням , що для отримання товару автомобіля зі складу митниці необхідно звернутися із заявою до Галицької митниці і завершити митне оформлення транспортного засобу та відшкодувати витрати за його зберігання на складі митниці та сплатити відповідні платежі.

15.01.2021 надана відповідь на звернення позивача із зазначенням інформації як у попередніх листах відповідях.

Не погоджуючись із діями митниці щодо зберігання транспортного засобу на складі митниці і необхідністю сплачувати за послуги зберігання такого, не роз`ясненням працівниками митниці його прав і обов`язків щодо порядку перетину кордону з транспортним засобом, знятим з обліку в іноземній державі і порядком переїзду на постійне місце проживання в України, позивач звернувся в суд із вимогами визнати протиправною бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби щодо неповернення автомобіля Toyota Prius, р/н НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , що належить громадянину ОСОБА_3 та зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби повернути автомобіль Toyota Prius, р/н, НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ОСОБА_3 без стягнення витрат Галицької митниці Держмитслужби за зберігання вище вказаного автомобіля на складі митниці для належного митного оформлення.

Суд, при вирішенні спору по суті, виходить з такого.

Відповідно до положень ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Митного кодексу України (далі - МК України) законодавство України з питань державної митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у ст.7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Норми МК України є спеціальними нормами по відношенню до інших законів під час вирішення питань пов`язаних з митним оформленням товарів при перетині митного кордону. При цьому, у пункті 4 листа Міністерства юстиції У країни від 26.12.2008 № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії» зазначається, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Відповідно до підпункту «в» п.50 ст.4 МК України резидентами є, зокрема, фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном. В свою чергу, нерезидентами - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України (підпункт «в» п. 33 ст. 4 Митного кодексу України). Тобто, основоположним критерієм визначення особи як резидента чи нерезидента в розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.

Відповідно до п. 45 ст. 4 МК України, постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Поняття місце проживання фізичної особи надано у ст.29 Цивільного кодексу України, згідно з якою місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ст.379 цього кодексу, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Крім того, ст.3 Закону України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382) місцем проживання визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено обов`язок громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію МІСЦЯ проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. А документом, до якого вносяться відомості про місце перебування, - довідка про звернення за захистом в Україні.

Статтею 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 №3773-VІ визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами У країни. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України визначено ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до ст.5 даного Закону, іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах 1 та 16 ст.4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання.

При цьому, пунктом 13 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України віл 28.03.2012 №251, визначено, що іноземець або особа без громадянства, що отримали посвідку, повинні зареєструвати місце проживання, а в разі його зміни - перереєструвати в порядку, встановленому Законом №1382.

Отже, іноземець чи особа без громадянства вважається такою, яка постійно або тимчасово проживає на території України, з моменту отримання відповідної посвідки на постійне або тимчасове проживання. В розумінні МК України (підпункт «в» пункту 50 статті 4) іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, являються фізичними особами-резидентами.

Відповідно до ч.1 ст.194 Митного кодексу України (далі - МК України) у разі ввезення товарів на митну територію України декларант або уповноважена ним особа попередньо повідомляють орган доходів і зборів, у зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, про намір ввезти ці товари.

Частиною 2 ст.194 МК України передбачено, що попереднє повідомлення про намір ввезти товари на митну територію України здійснюється шляхом надання органу доходів і зборів, в зоні діяльності якого товари будуть пред`явлені для митного оформлення, попередньої митної декларації або іншого документа, що може використовуватися замість митної декларації відповідно до ст.94 вказаного Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 377 МК України товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст.201 МК України товари з моменту пред`явлення їх органу доходів і зборів до поміщення їх у відповідний митний режим можуть перебувати на тимчасовому зберіганні під митним контролем.

Пунктом 2 ч. 1 ст.238 МК України передбачено, що обов`язковій передачі органу доходів і зборів для зберігання підлягають товари, що ввозяться громадянами на митну територію України і підлягають оподаткуванню митними платежами, якщо вони не сплачені.

Частиною 1 ст.242 МК України визначено, що товари, що зберігаються на складах органів доходів і зборів під митним контролем, можуть бути видані їх власникам або уповноваженим ними особам, а також особам, до яких протягом строку зберігання перейшло право власності на ці товари або право володіння ними, лише після митного оформлення зазначених товарів, відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання та сплати відповідних митних платежів.

Згідно з позовними вимогами, позивач просить суд, зокрема, визнати протиправною бездіяльність Галицької митниці Держмитслужби щодо неповернення автомобіля Toyota Prius, р/н НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 , що належить громадянину ОСОБА_3 .

Відповідно до п.п.1.1 п.1 Розділу ІІІ Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 №1118 (у редакції наказу Держмитслужби від 17.03.2008 №229) (далі - Правила № 1118) при ввезенні транспортного засобу на митну територію України його власник або уповноважена особа представляє уповноваженій посадовій особі митного органу, у зоні діяльності якого розташований пункт пропуску через державний кордон України, ТЗ для здійснення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії таких документів:

- що підтверджують право власності на ТЗ або користування ним (у тому числі з правом розпорядження);

- реєстраційних (технічних) документів на транспортний засіб (якщо він перебував на обліку в реєстраційному органі іноземної держави чи України) з відмітками про зняття транспортного засобу з обліку, якщо такі документи видаються реєстраційним органом;

- що підтверджують право на надання пільг в оподаткуванні (у разі митного оформлення ТЗ з наданням пільг в оподаткуванні);

- паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання);

- посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

У випадках необхідності вирішення питань щодо визначення року виготовлення транспортного засобу, класифікації транспортного засобу з УКТЗЕД, митної вартості або порушення справи про порушення митних правил посадова особа митного органу може вимагати такі документи: митні документи країни придбання транспортного засобу; сервісну книжку; експертний висновок; фотографії; технічну документацію.

Пунктом 9 вказаних Розділу І Правил № 1118 не підлягає пропуску через митний кордон України, серед іншого, транспортний засіб, який ввозиться в Україну для вільного обігу й за який не сплачено податки і збори, що підлягають сплаті при переміщенні транспортного засобу через митний кордон України.

Відповідно до пункту 10 Розділу І Правил № 1118 транспортні засоби, не пропущені через митний кордон України внаслідок установлених заборон чи обмежень на їх увезення в Україну, а також несплати встановлених податків і зборів, що підлягають сплаті при переміщенні транспортні засоби через митний кордон України, підлягають вивезенню з території України або переданню на склад митного органу оформлення для зберігання відповідно до Митного кодексу України.

Суд встановив, що при ввезені 23.03.2019 транспортного засобу «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 (країна реєстрації - США) на митну територію України, позивач не надав працівникам Львівської митниці ДФС жодних документів для проведення митного оформлення, а саме у нього були відсутні документи, які надають право ввезення належного йому транспортного засобу відповідно до положень п.3 ч.10 ст374 МК України (відсутній документ, що підтверджує право на постійне проживання в Україні - посвідка на постійне проживання).

У зв`язку з цим, транспортний засіб позивача не було пропущено на митну територію України та поміщено на зберігання на митний склад до проведення митного оформлення, отримання посвідки на постійне проживання в Україні.

Судом було встановлено під час судових засідань, що посадовими особами митного поста «Мостиська» було роз`яснено громадянину ОСОБА_8 щодо можливості пропуску на митну територію України транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів, знятих з обліку в країні реєстрації (як товар), зокрема, повідомлено щодо особливостей тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України, передбачених ст.380 Митного кодексу України, та умов тимчасового ввезення та ввезення з метою транзиту товарів на митну територію України громадянами, визначених ст.379 Митного кодексу України. Також роз`яснено питання можливості пропуску в Україну даного транспортного засобу в режимі імпорту, відповідно до вимог ч.10 ст. 374 Митного кодексу України, однак для цього даний громадянин має надати документи, що підтверджують його право на постійне проживання в Україні.

Транспортний засіб ОСОБА_13 самостійно вирішив залишити в зоні митного контролю пункту пропуску та вийти в Україну в пішому порядку разом з пасажиром - ОСОБА_14 для оформлення необхідних документів. Для цього, він та пасажир написали відповідні заяви та вийшли з пункту пропуску, які наявні в матеріалах справи.

Згідно із заяви від 29.03.2019, підписаної громадянином ОСОБА_10 убачається, що у зв`язку із затриманням транспортного засобу з вантажем яким він керує, просить дати дозвіл на тимчасове залишення пункту пропуску та зобов`язується прибути в пункт пропуску до 03.04.2019. У разі неявки у зазначений строк, він погоджується щодо передачі на склад митниці транспортного засобу та сплатою за зберігання.

08.04.2019 у зв`язку із нез`явленням на митний пост «Мостиська» (пункт пропуску «Шегині») до встановленого у заяві строку (03.04.2019) громадянина ОСОБА_2 та закінченням граничного строку, установленого ст.199 Митного кодексу України, заступник начальника митного поста «Мостиська» начальник ВМО №2 Оманчуковська Т. звернулася із службовою запискою за вих.№1888/13-70-71/48-ЕП до начальника Львівської митниці ДФС Прокіпчука Л. з метою забезпечення виконання положень ч.5 ст. 238 Митного кодексу України та пункту 5.1.3 Розділу V Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2019 №627, розглянути питання щодо розміщення на складі митниці транспортного засобу марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 щодо якого вийшов граничний термін перебування в зоні митного контролю.

Начальником відділом митного оформлення №3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_15 , головним державним інспектором відділу митного оформлення №3 митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС Дручківим Р.Б., начальником митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС ОСОБА_16 у відповідності до п.п.4.1.5 та 5.3 Порядку роботи складу митниці ДФС, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №627, на виконання вимог службової записки митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС від 08.04.2019 №1888/13-70-71/48-ЕП, на склад Львівської митниці ДФС, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на зберігання транспортний засіб марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 , без ключів запалення та без оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що підтверджується актом приймання-передавання №62 від 11.04.2019.

Судом також встановлено, що 08.05.2019 ОСОБА_13 отримав посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_7 виданою органом 4601.

Проте, до Львівської митниці ДФС позивач звернувся 27.08.2019 із заявою про повернення йому автомобіля «Toyota Prius», р/н НОМЕР_4 , зданого на склад митниці по Акту №62 від 11.04.2019, для подальшого розмитнення (вх. ЛМ ДФС №5072/ДЗН/13-70 від 27.08.2019). До вказаної заяви даним громадянином було долучено, зокрема, копію обумовленого Акту, а також копію посвідки на постійне проживання № НОМЕР_7 .

За результатами розгляду даної заяви громадянина ОСОБА_2 керівником митниці 28.08.2019 було прийнято рішення щодо надання дозволу на видачу вказаного транспортного засобу зі складу митниці, яке було направлено позивачу листом 04.09.2019 №3608/ДЗН/13-70-03-05/19.

Після подання вказаної заяви та розгляду її позитивно керівником митниці, ОСОБА_13 жодного разу не звертався до підрозділів митного оформлення митного поста «Мостиська» для подальшого здійснення митного оформлення легкового автомобіля марки «Toyota Prius», р.н. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_3 .

Таким чином, суд звертає увагу, що у такому випадку має місце непропуск транспортного засобу на митну територію України, у зв`язку з непроведенням митного оформлення, а не його затримання, як стверджує позивач. Вказане також підтверджується відсутністю протоколів чи постанови затримання. Окрім того, з моменту отримання посвідки на постійне проживання в Україні, позивач і до часу звернення в суд оскаржує дії працівників митниці щодо неповернення транспортного засобу, однак дане спростовується листом відповіддю митниці від 28.08.2019, де було прийнято рішення щодо надання дозволу на видачу вказаного транспортного засобу зі складу митниці, яке було направлено позивачу листом 04.09.2019 №3608/ДЗН/13-70-03-05/19.

З огляду на вищезазначене, враховуючи той факт, що транспортний засіб було ввезено позивачем на територію України в режимі тимчасового ввезення ще до отримання посвідки на постійне проживання, а також те, що позивач звернувся з заявою до Львівської митниці ДФС про зміну режиму з «тимчасового ввезення» на «імпорт» в межах шестимісячного строку, суд приходить до висновку, що позивачем було порушено вимоги ст.374 МК України в частині «ввозяться (пересилаються) громадянами у звязку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні».

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вказана позовна вимога позивача є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Галицьку митницю Держмитслужби повернути автомобіль Toyota Prius, р/н, НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ОСОБА_3 без стягнення витрат Галицької митниці Держмитслужби за зберігання вище вказаного автомобіля на складі митниці для належного митного оформлення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.74 МК України імпорт (випуск для вільного обігу) - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання усіх необхідних митних формальностей випускаються для вільного обігу на митній території України.

Частиною 1 ст.75 МК України передбачено, що митний режим імпорту може бути застосований до товарів, що надходять на митну територію України, та до товарів, що зберігаються під митним контролем або поміщені в інший митний режим, а також до продуктів переробки товарів, поміщених у митний режим переробки на митній території.

Відповідно до ч.3 вказаної статті, для поміщення товарів у митний режим імпорту особа, на яку покладається дотримання вимог митного режиму, повинна:

1) подати органу доходів і зборів, що здійснює випуск товарів, документи на такі товари;

2) сплатити митні платежі, якими відповідно до законів України обкладаються товари під час ввезення на митну територію України в режимі імпорту;

3) виконати встановлені відповідно до закону вимоги щодо заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд зазначає, що правовою підставою для випуску товару у вільний обіг, у даному випадку транспортного засобу, є проведення митного оформлення транспортного засобу, сплата митних платежів та відшкодування витрат органів доходів і зборів на їх зберігання.

Враховуючи те, що митне оформлення транспортного засобу позивач не провів, жодних підстав для випуску автомобіля у вільний обіг немає.

Крім того, суд звертає увагу, що вимога позивача в частині «повернути автомобіль для вільного обігу» на думку суду вказує на те, що позивач визнає відсутність проведення реєстрації та сплати митних платежів.

Також суд зазначає, що неповноважний перебирати на себе функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

Проведення митного оформлення транспортного засобу та вирішення питання про його випуск у вільний обіг належить до повноважень органів доходів і зборів.

Як встановлено в засіданнях суду, позивачем власноруч написано заяву про залишення транспортного засобу в межах зони митного контролю (29.03.2019) про зобов`язання з`явитися у строк зазначений у заяві для отримання такого автомобіля (03.04.2019), однак з моменту отримання посвідки на постійне проживання в України (08.05.2019) з такою заявою звернувся лише 27.08.2019, окрім того з часу отримання посвідки позивач отримав дозвіл на повернення свого транспортного засобу із резолюціями митниці 28.08.19, і до часу звернення в суд (17.03.2021) наголошує позивач лиш на триваюче порушення працівників митниці, а жодних дій не зчиняє по отриманню, розмитненню транспортного засобу. Тривале зволікання з моменту отримання дозволу на повернення транспортного засобу і призвело до значних затрат на оплату за зберігання транспортного засобу на складі митниці. Суд не уповноважений орган визначати процедуру проведення митного оформлення транспортного засобу, на момент перетину кордону не встановлено порушень з боку митниці і дії, які призвели до поміщення транспортного засобу на склад митниці, вчинено за згодою позивача, так як така заява долучена до матеріалів справи (а.с.17) і заява про повернення транспортного засобу теж наявна і підтверджує відсутність протиправних дій митниці щодо неповернення транспортного засобу( а.с.92) .

У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Таким чином, суд не може втручатися у дискрецію суб`єкта владних повноважень та зобов`язувати вчинити дії, які належить до виключних повноважень органів доходів і зборів.

Щодо вимоги позивача в частині повернення автомобіля для вільного обігу без оплати витрат на зберігання, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.6 ст. 239 МК України витрати органів доходів і зборів на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у пунктах 1-5 ч.1 та у ч.5 ст. 238 вказаного Кодексу, відшкодовуються власниками цих товарів, транспортних засобів або уповноваженими ними особами. При цьому відшкодування витрат на зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених у п. 6 ч.5 ст.238 цього Кодексу, здійснюється з урахуванням положень ч. 3 ст. 243 та ч.3 ст. 541 цього Кодексу. Розмір суми, що підлягає відшкодуванню, визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і розраховується в порядку, передбаченому для визначення собівартості платних послуг.

Механізм відшкодування витрат митних органів за зберігання товарів, транспортних засобів, зазначених в ч.6 ст.239 МК України, на складах митних органів визначає Порядок відшкодування витрат за зберігання товарів та транспортних засобів на складах митних органів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 15.06.2012 №731 (далі - Порядок №731).

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку витрати митного органу відшкодовуються власником товарів, транспортних засобів або вповноваженою ним особою після їх митного оформлення при фактичному отриманні цих товарів, транспортних засобів.

Пунктом 6 Розділу ІІ Порядку передбачено, що строк зберігання товарів і транспортних засобів на складі митного органу для обрахунку витрат обчислюється, починаючи з одинадцятого дня після оформлення відповідних документів про фактичне прийняття товарів і транспортних засобів на зберігання митним органом і до дня їх видачі зі складу митного органу власникам або вповноваженим особам (крім випадків, обумовлених цим Порядком).

Відповідно до пункту 7 при обрахунку витрат строк зберігання обчислюється в календарних днях. День видачі зі складу митного органу товарів і транспортних засобів власникам або вповноваженим особам до загального строку при обрахунку витрат не включається.

Вказаний Порядок визначає випадки, коли витрати не обраховуються та не відшкодовуються.

Так, відповідно до пункту 9 вказаного Порядку, витрати на зберігання не обраховуються та не відшкодовуються коли:

- строк зберігання товарів, транспортних засобів на складі митного органу не перевищує десяти днів з дня їх розміщення на складі митного органу;

-товари, транспортні засоби, що зберігаються на складі митного органу, розміщуються їх власником або вповноваженою ним особою у режим відмови на користь держави.

Відповідно до п. 3 ст. 243 МК України передбачено, що якщо за рішенням суду по справі до особи, яка вчинила порушення митних правил, не буде застосовано стягнення у вигляді конфіскації товарів, транспортних засобів, зазначених у п. 3 ст.461 вказаного Кодексу, або провадження у справі про порушення митних правил буде припинено, ці товари, транспортні засоби можуть бути видані власникові або уповноваженій ним особі лише після здійснення їх митного оформлення зі сплатою відповідних митних платежів, якщо таке оформлення не було попередньо здійснено, а митні платежі не сплачувалися. При цьому у разі припинення провадження у справі про порушення митних правил за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення витрати органу доходів і зборів на зберігання зазначених вище товарів, транспортних засобів власником цих товарів, транспортних засобів або уповноваженою ним особою не відшкодовуються.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що відшкодування витрат на зберігання не проводиться лише у чітко визначених випадках.

Суд встановив, що транспортний засіб позивача поміщений на зберігання з 23.03.2019, тобто десятиденний строк зберігання, на який не нараховуються витрати минув.

Крім того, позивач ввозив транспортний засіб на митну територію для вільного обігу, а не з метою поміщення у режим відмови на користь Держави.

Також суд зазначає, що відсутнє рішення суду, яке б встановило протиправність дій працівників митного органу, що проводили поміщення автомобіля позивача на зберігання.

Підсумовуючи наведене, жодних підстав для звільнення позивача від відшкодування витрат на зберігання, що передбачені п.9 Порядку № 731 та ст. 243 МК України немає.

Інших випадків звільнення особи від оплати витрат на зберігання МК України не містить.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наведених обставин у сукупності, суд не знаходить обґрунтованими вимоги позову, а відтак позовна заява задоволенню не підлягає.

За наслідками розгляду даної справи розподіл судових витрат у відповідності до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним дій та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.06.2021.

Суддя Сподарик Н.І.