Справа № 380/2799/21
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2021-05-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2799/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) до Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - позивач) звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області (далі - відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління державної казначейської служби України у Львівській щодо повернення постанови про стягнення виконавчого збору ВП№ 61240998 від 14.02.2020 із Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на суму 18892,00 грн.;

- зобов`язати Головне управління державної казначейської служби України у Львівській області прийняти до виконання постанову про стягнення виконавчого збору ВП №61240998 від 14.02.2020 із Головного управління ДФС у Львівській області на суму 18892,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1.380.2019.005072, виданого 30.01.2020 Львівським окружним адміністративним судом про зобов`язання Державної фіскальної служби та Головного управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій поліції відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. 14.02.2021 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яка боржником у строки визначені законом не оскаржувалась та є чинною. 13.05.2020 виконавче провадження зупинено, оскільки ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі №1.380.2019.005027 від 14.04.2020 боржнику поновлено строк апеляційного оскарження рішення суду. 01.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій, оскільки постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.06.2020 у справі 1.380.2019.005027 у задоволенні апеляційної скарги боржника відмовлено. Позивач зазначає, що станом на 11.02.2021 рішення суду боржником виконано лише частково та державним виконавцем вживаються заходи примусового виконання, визначені Законом України «Про виконавче провадження». При виконанні рішення немайнового характеру у разі, якщо боржник самостійно не сплачує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на нього штрафи, у випадках передбачених Законом випадках виконавець примусово стягує виконавчий збір, витрати виконавчого провадження та накладені на боржника штрафи одночасно із виконанням такого рішення. Позивач зазначає, що 11.01.2021 скерував для виконання до відповідача оригінал постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні ВП № 61240998 від 14.02.2020 із Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області. Проте, Головне управління Державної казначейської служби у Львівській області повернуло зазначено постанову без виконання з мотивів пропуску трьохмісячного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Позивач зазначає, що оскільки станом на 11.01.2021 провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1.380.2019.005027 перебуває на виконанні, то строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 61240998 від 14.02.2020 із Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на суму 18892,00 грн. не пропущено, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 09.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

31.03.2021 (за вх. № 21335) через канцелярію суду надійшов відзив від відповідача, згідно якого відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на відсутність правових підстав для прийняття до виконання постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки визначений Законом України «Про виконавче провадження» тримісячний строк на пред`явлення закінчився, у зв`язку з чим виконавчі документи повернуті згідно п. п. 1 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845. Том, відповідач у задоволенні позову просив відмовити.

31.03.2021 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив (за вх. № 21265). Позивач зазначив, що постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 61240998 від 14.02.2020 винесено в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1.380.2019.005027, виданого 30.01.2020 Львівським окружним адміністративним судом, який станом на 11.01.2021 перебуває на виконанні. Позивач вказує, що строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору обраховується з дати завершення виконавчого провадження, в межах якого дана постанова винесена та не може бути пропущений в межах триваючого виконавчого провадження.

31.03.2021 (за вх. № 21331) представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.04.2021 відмовлено у клопотанні відповідача про перехід зі спрощеного позовного провадження без повідомлення осіб до загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В зв`язку з перебуванням судді Потабенко В.А. у відпустці до 17.05.2021, розгляд справи проводиться 31.05.2021.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

06.11.2019 Львівським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 1.380.2019.005027 про зобов`язання Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015) в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

14.02.2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні ВП №61240998 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору, строк пред`явлення до виконання якої становить три місяці, як випливає з п. 4 вказаної постанови.

Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі відділу примусового виконання Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернулося до Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області листом від 11.01.2021 № В-3/391 про виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 61240998 від 14.02.2020 із Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області в сумі 18892,00 грн. У вказаному листі позивач зазначає, що ним не пропущено строк пред`явлення до виконання постанови про стягнення виконавчого збору.

Головним управлінням Державної казначейської служби у Львівській області листом № 04-06/411 від 15.01.2021 повернуто постанову вказану постанову ВП № 61240998 від 14.02.2020 без виконання.

В обґрунтування повернення виконавчого документа стягувачу без виконання відповідач зазначив, що п. 6 Порядку виконання рішень визначено, що виконавчі документи пред`являються до виконання у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців з дня набрання ними законної сили. Отже, оскільки вказана постанова набрала чинності в день її винесення, а пред`явлена до виконання 14.01.2021, має місце пропуск установленого трьохмісячного строку.

Не погоджуючись з вказаними діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1404-VІІІ).

На підставі ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону, крім іншого, підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі:

1) пред`явлення виконавчого документа до виконання;

2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Як вбачається з абз. 3 ч.5 ст. 13 Закону №1404-VIII, порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів. Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідності до ч. ч. 1-4 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 9 ст. 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі припинення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня припинення виконавчого провадження (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802.

Відповідно до п. 8 Розділу ІІІ зазначеної Інструкції стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону №1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено особливості виконання виконавчих документів органами Казначейства.

За змістом ст. 3 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» стягувач за виконавчим документом про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду (згідно ч.1 ст. 1 Закону № 4901-VI виконавчі документи за текстом - рішення суду).

Відповідно до п. 9 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України за № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 8 Порядку органи Казначейства після надходження документів, зазначених у пунктах 6 і 7 цього Порядку: приймають їх до розгляду та реєструють відповідно до вимог організації діловодства. На заяві стягувача про виконання рішення про стягнення коштів (супровідному листі керівника відповідного органу державної виконавчої служби) зазначається дата надходження і вхідний номер; здійснюють попередній розгляд документів, за результатами якого визначають необхідність отримання від стягувача інших відомостей для виконання рішення про стягнення коштів; повідомляють стягувачеві (представникові стягувача) на його письмову вимогу про прийняття, реєстрацію та результати попереднього розгляду документів.

Згідно з п.п. 1 п. 9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли: виконавчий документ не підлягає виконанню органом Казначейства; подано особою, що не має відповідних повноважень; пред`явлено до виконання з пропущенням установленого строку; не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

Суд наголошує, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження.

Судом встановлено, що головним державним виконання відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем 14.02.2020 прийнято постанову про стягнення з боржника (Головного управління ДФС у Львівській області) виконавчого збору в розмірі 18892,00 грн.

Таким чином, датою набранням постановою про стягнення з боржника виконавчого збору законної сили є 14.02.2020.

У вказаній постанові вказано, що строк пред`явлення її до виконання складає три місяці.

Постанову про стягнення виконавчого збору пред`явлено до виконання до Головного управління Державної казначейської служби у Львівській області лише 11.01.2021, що не заперечується сторонами.

Як встановлено судом з матеріалів справи, підставою для повернення відповідачем вказаної постанови про стягнення виконавчого збору від 14.02.2020 ВП №61240998 є пропуск позивачем встановленого трьохмісячного строку пред`явлення постанови до виконання.

З чим в повній мірі погоджується і суд.

Покликання позивачем в позовній заяві на норми чинного законодавства щодо обрахунку початку перебігу строку звернення постанови про стягнення виконавчого збору до виконання є юридично неспроможними.

Крім того, позивачем не наведено доказів існування будь-яких інших підстав чи обставин, що унеможливлюють встановлення наслідків спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, враховуючи, що законодавець чітко визначив порядок та строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд зазначає, що відповідачем повернуто постанову про стягнення виконавчого збору документів позивачу за наявності на те законних підстав.

А отже, позов задоволенню не підлягає.

При цьому суд не бере до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду, оскільки вони ухвалені в справах за фактичних обставин, відмінних від обставин в справі, яка розглядається, а тому у суду відсутні передбачені ч. 5 ст. 242 КАС України підстави для врахування вказаних постанов.

Згідно із ч. 5 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Гарантоване ст. 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України.

Аналогічну ідею закріплено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Стаття 13 Конвенції під назвою "Право на ефективний засіб юридичного захисту" вказує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

За приписами вимог п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За результатами розгляду справи суд доходить висновку, що оскаржувані дії Головного управління державної казначейської служби України у Львівській області вчинені у повній відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, в задоволенні позову необхідно відмовити.

З огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, згідно ст.. 139 КАС України підстави для стягнення на його користь понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 139, 243 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі стягненню не підлягають.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 07.06.2021.

Суддя Потабенко В.А.