Справа № 160/5997/21
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 червня 2021 року Справа № 160/5997/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.,
16.04.2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
Частиною 2 ст. 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч.1 ст. 262 КАС України, розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.04.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/5997/21 призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
12.05.2021 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що аналіз кодів ВЕД позивача дає підстави вважати, що останній не здійснював та не здійснює сільськогосподарську діяльність, пов`язану з використанням будівлі «Складське приміщення» за функціональним призначенням. Позивачем на підтвердження факту здійснення сільськогосподарської діяльності додано довідку від 07.09.2020 року №225-1271, видану ОСОБА_1 , згідно якої, складське приміщення площею 1422 кв.м. розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , використовується у сільськогосподарській діяльності; акт обстеження об`єкту нежитлового приміщення від 14.01.2021 року, згідно якого вказана будівля складського приміщення використовується позивачем у сільськогосподарському виробництві. Відповідач звертає увагу суду, що означені документи видано після формування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (13.02.2020р.) та не стосуються податкового періоду - 2019 року, окрім того, довідка від 07.09.2020р. №225-1271 містить інформацію щодо площі об`єкта нерухомості (1422 кв.м.), що не відповідає оподатковуваній площі будівлі, зазначеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (1331,1 кв.м.). З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту використання об`єкту нерухомості -складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , протягом податкового періоду - 2019 рік, за призначенням у сільськогосподарській діяльності позивача. Згідно податкової звітності, поданої до контролюючого органу, дохід від підприємницької діяльності протягом 2019 року ФОП ОСОБА_1 отриманий від здійснення виду діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в спеціалізованих магазинах, що суперечить твердженням позивача про використання об`єкту нерухомості в якості будівлі для зберігання зерна. За даними державного реєстратора, вид діяльності, пов`язаний із сільськогосподарським виробництвом: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, доповнено позивачем лише 29.12.2020 року. На переконання відповідача, факт використання позивачем об`єкту нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності є недоведеним. З урахуванням викладеного, відповідач вважає, що позивачем не доведено та належним чином не підтверджено умови, за яких до позивача може застосуватись податкова преференція, передбачена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 03.12.2004 року, видами діяльності за КВЕД є: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (з 29.12.2020 року).
Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у приватній власності ОСОБА_1 знаходиться об`єкт нежитлової нерухомості - будівля складське приміщення, загальною площею 1331.1 кв.м„ що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI.
Згідно зі статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Відповідно до п.п.266.1.1 н.266.1 ст.266 ПК України фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Об`єктами оподаткування податком с об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України).
Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості в тому числі його часток (п.п.266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підстав оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).
Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1.5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п.266.5.1 гт.266.5 ст.266 ПК України).
Так, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлені рішенням Перещепинської міської ради від 13.07.2018 року №3-3/VІІ «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».
Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня у 2019 року становить 4173 гривні.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 ПК України, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (п.п.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України).
Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України (п.п.266.9.1 п.266.9 ст.266 ПК України).
Згідно п.п.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.
Положення підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюють, що не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018- 2000 (далі Класифікатор ДК 018-2000), затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології га сертифікації від 17.08.2000 №507, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Системне тлумачення підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від "а" до "л") передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).
Тобто, обов`язковими умовами звільнення власників таких споруд та будівель від оподаткування є використання таких об`єктів нерухомості безпосередньо сільськогосподарськими товаровиробниками, зокрема фізичними особами та віднесення цих об`єктів до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
Досліджуючи питання використання об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності позивача, судом встановлено наступне.
Абзацом одинадцятим ст. 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» від 18.11.2001 року №2238-111 (далі - Закон №2238) визначено, що сільськогосподарської товаровиробник фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, згідно з ст. 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 року №575-VІ до виробників сільськогосподарської продукції відносять юридичних осіб, фізичних осіб (фізичні особи підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю. передбаченою класифікацією видів економічної діяльності (далі - КВЕД), мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
В свою чергу, продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (абзац восьмий ст. 1 Закону №2238).
Коди продукції сільського господарства та пов`язані з ними послуги визначені розд. 1 секції А «Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства» Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010 (далі - Класифікатор ДК 016:2010), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11.10.2010 року №457.
Отже, фізичні особи, які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою КВЕД з урахуванням Класифікатора ДК 016-2010, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, володіють та використовують будівлі, споруди, віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Класифікатора ДК 018-2000, відносяться до сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування згідно з п.п. «ж» п.п. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України.
Так, згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, позивач зареєстрований з 03.12.2004 року як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність за наступними кодами КВЕД: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний); 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 10.61 Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Аналіз зазначених кодів КВЕД дає підстави вважати, що позивач не здійснював та не здійснює сільськогосподарську діяльність, пов`язану з використанням будівлі «Складське приміщення» за функціональним призначенням.
Позивачем на підтвердження факту здійснення сільськогосподарської діяльності додано до позовної заяви наступні документи:
- довідку від 07.09.2020 року №225-1271, видану ОСОБА_1 , згідно якої складське приміщення площею 1422 кв.м. розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , та використовується у сільськогосподарській діяльності;
- акт обстеження об`єкту нежитлового приміщення від 14.01.2021 року, згідно якого будівля складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , використовується позивачем у сільськогосподарському виробництві.
Судом оглянуто вказані документи та встановлено, що зазначені документи видано після формування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (13.02.2020 року) та не стосуються податкового періоду - 2019 року, окрім того, довідка від 07.09.2020 року №225-1271 містить інформацію щодо площі об`єкта нерухомості (1422 кв.м.), що не відповідає оподатковуваній площі будівлі, зазначеної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (1331,1 кв.м.).
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту використання об`єкту нерухомості - складського приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , протягом податкового періоду - 2019 рік за призначенням у сільськогосподарській діяльності позивача.
Згідно поданої податкової звітності до контролюючого органу дохід від підприємницької діяльності протягом 2019 року ФОП ОСОБА_1 отриманий від здійснення виду діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, що суперечить твердженням позивача про використання об`єкту нерухомості в якості будівлі для зберігання зерна.
За даними державного реєстратора, вид діяльності, пов`язаний із сільськогосподарським виробництвом: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, - доповнено позивачем лише 29.12.2020 року, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято за податковий звітний період - 2019 рік.
Стосовно приналежності об`єкта нерухомості позивача до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, суд зазначає наступне.
Системний аналіз норм чинного податкового законодавства за період 2019 року, доводить, що для віднесення певних об`єктів нерухомого майна до об`єктів, що використовується у сільськогосподарській діяльності необхідно визначити фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271). шляхом обчислення на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку визначеному Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000.
Так, відповідно до інформації, розміщеної на загальнодоступному інформаційно- довідковому ресурсі « ЗІР ДПС » ( httр://zir.tах.gov.uа /) встановлено належність будівлі до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».
Відповідно до п.п.266.3.3 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності юридичних осіб, обчислюється такими особами самостійно виходячи з загальної площі кожного окремого об`єкта оподаткування на підставі документів, що підтверджують право власності на такий об`єкт.
З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено та затверджено наказом від 17.08.2000 року № 507 Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - Класифікатор), який містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).
Оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, з використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду.
Таким чином, оскільки позивачем не було надано висновків органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно будівельного контролю та нагляду щодо зарахування об`єкту оподаткування до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» Класифікатора, суд робить висновок, що на даний момент, використання позивачем об`єкту нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності є недоведеним.
Окрім того, проаналізувавши інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, судом встановлено, що за об`єктом нерухомості будівлею, складським приміщенням загальною площею 1331.1 кв.м. не закріплено цільове функціональне призначення. Даний факт підтверджує правильність нарахування податку на нерухоме майно за оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.
За таких обставин, вказаний об`єкт нерухомості не підпадає під визначення пп. «ж» пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, оскільки не є будівлею, спорудою саме сільськогосподарських товаровиробників та за відсутністю відповідних документів не може бути віднесено до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а тому є об`єктом оподаткування з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено та належним чином не підтверджено умови, за яких до ОСОБА_1 може застосовуватись податкова преференція, передбачена пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст.266 ПК України.
Таким чином, дослідженими у справі доказами, судом підтверджені доводи відповідача, а тому прийняте податкове повідомлення-рішення не підлягає скасуванню.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.
Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.С. Віхрова