Справа № 465/4692/16-а
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 465/4692/16-а пров. № 857/Н-89/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Хобор Р.Б., Кухтея Р.В.,

за участі секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

позивач: ОСОБА_1

представник відповідача: Паращак І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 465/4692/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

05 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд позовом, в якому просив визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова щодо відмови у перерахунку пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05.10.1995 №358/95-ВР у редакції Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ), що був чинним на 16.09.1996 на підставі довідки прокуратури Львівської області від 30 червня 2016 року №18/1123 про заробітну плату з розрахунку 90% із середнього заробітку; зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії за вислугу років згідно з довідкою прокуратури Львівської області від 30 червня 2016 №18/1123 про заробітну плату відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» із змінами від 05.10.1995 №358/95-ВР в редакції Закону України від 12.07.2001 №2663-ІІІ, що діяв станом на 16 вересня 1996 року з розрахунку 90% із середнього заробітку 19584 грн. 50 коп. з 01 січня 2016 року без обмежень граничного розміру пенсії та виплатити різницю за час затримування перерахунку, починаючи з 01 січня 2016 року до дня проведення перерахунку.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії на підставі довідки прокуратури Львівської області № 18/1123 від 30.06.2016 року. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова здійснити з 01 квітня 2016 року перерахунок та виплату позивачу пенсії відповідно до ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 року в розмірі 90 % від середнього заробітку на підставі довідки, виданої прокуратурою Львівської області №18/1123 від 30.06.2016 року від середнього заробітку-19584,50 грн. без застосування будь-яких обмежень максимального розміру пенсії, з врахуванням здійснених виплат.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року скасовано постанову Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року. Прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

23.05.2017 ухвалою Вищого адміністративного суду України відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 465/4692/16-а на підставі п. 5 ч. 5ст. 214 Кодексу адміністративного судочинства України(в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року).

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, 18 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання пп. 1, 7 п. 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року), 07 лютого 2018 року матеріали вказаної заяви передано на розгляд до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2018 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 23 травня 2017 року у справі № 465/4692/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

02.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року та просив скасувати вказану постанову, а рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року змінити в частині зобов`язання управління Пенсійного фонду України у Франківській області м. Львова щодо здійснення перерахунку «з 01 квітня 2016 року» на «з 01 січня 2016 року» та виплатити пенсію, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки, виданої прокуратурою Львівської області від 30 червня 2016 року №18/1123 від середнього заробітку 19584,50 грн. без застосування будь-яких обмежень максимального розміру пенсії, з врахуванням здійснених виплат. В решті рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Подану заяву від 02.01.2020 мотивував тим, що рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року по справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 20 ст. 86 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII Про прокуратуру зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначення пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі №465/4692/16-а - відмовлено.

17 липня 2020 року до Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 465/4692/16-а.

Зі змісту поданої 17.07.2020 заяви про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року за виключними обставинами вбачається, що ОСОБА_1 , як на підставу для такого перегляду посилається на прийняття 18 червня 2020 року №5-р (ІІ)/2020 у справі № 3-189/2018 (1819/18), яким було визнано припис п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ неконституційним.

Відтак заявник вважає, що підставами для перегляду постанови Львівського апеляційного адміністративного суду є встановлена Конституційним Судом України неконституційність п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ, оскільки на даний Закон покликався відповідач, як на основний нормативний акт взятий ним в основу відмови в перерахунку пенсії, з позицією якого погодився суд апеляційної інстанції. Крім того зазначає, що для Восьмого апеляційного адміністративного суду є підстави для перегляду постанови віл 27.04.2017, оскільки відповідачем було порушено визначений КАС України строк на апеляційне оскарження, на яке Львівський апеляційний адміністративний суд не відреагував в законний спосіб.

Просить замінити управління Пенсійного фонду у Франківському районі м. Львова на правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Заяву про перегляд за виключними обставинами задовольнити. Скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року. В задоволенні апеляційної скарги Управління Пенсійного фонду у Франківському районі м.Львова на рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року відмовити за пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин. Скасувати рішення районного суду в частині зобов`язання Управління Пенсійного фонду України у Франківській області м.Львова щодо здійснення перерахунку з 01 квітня 2016 року та виплатити пенсію, відповідно до ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки, виданої прокуратурою Львівської області від 30 червня 2016 року №18/1123 від середнього заробітку 19584,50 грн. без застосування будь-яких обмежень максимального розміру пенсії, з врахуванням здійснених виплат. Прийняти постанову, якою зобов`язати Головне управління ПФ України у Львівській області здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону від 12.07.2001р. №2663-ІІІ в розмірі 90% від середнього заробітку на підставі довідки, виданої прокуратурою Львівської області від 30 червня 2016 року №18/1123 від середнього заробітку 19584,50 грн. без застосування будь-яких обмежень максимального розміру пенсії, з врахуванням здійснених виплат. В решті рішення Франківського районного суду м. Львова від 05 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 465/4692/16-а.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року витребувано з Франківського районного суду м. Львова справу № 465/4692/16-а. Зупинено провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 465/4692/16-а до надходження справи до суду.

13 травня 2021року на адресу суду надійшла справа № 465/4692/16-а.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року поновлено провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі № 465/4692/16-а та призначено розгляд заяви на 01.06.2021.

Опонент заявника Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у долученому відзиві від 01.06.2021 представили письмові заперечення на заяву ОСОБА_1 , зазначаючи про безпідставність та необґрунтованість вказаної заяви.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та вимоги поданої заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, вважає, що вказана заява підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року залишенню в силі, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що як на підставу для перегляду судового рішення за виключними обставинами заявник зазначає про прийняття Конституційним Судом України рішення від 18 червня 2020 року №5-р(11)2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), припис пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, яким передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Так, згідно з ч.1 ст.147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 №2136-VIII (далі по тексту - Закон №2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Статтею 91 Закону №2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу, що Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 №2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Як слідує з резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-р(11)2020, припис пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, відповідно до статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» припис пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, визнаний неконституційним, втратив чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з 18 червня 2020 року - з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №5-р(11)2020, що також прямо встановлено даним рішенням.

Відповідно до ч.1 ст.361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Таким чином, Рішення Конституційного Суду від 18 червня 2020 року №5-р(11)2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Аналогічної позиції щодо оцінки як виключної обставини рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд у постановах від 23.01.2019 року у справі №820/2462/17, від 25.07.2019 року у справі №804/3790/17, від 23.12.2019 року в справі №814/1274/17, від 30.04.2020 року в справі №826/15692/16, від 12.08.2020 року в справі №826/18177/15.

Окрім того, 19.02.2021 року Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду прийняв постанову у справі № 808/1628/18, у якій наголосив, що положення п.1 ч.5 ст.361 КАС України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Так, словосполучення ще не виконане, яке вживається у п.1 ч.5 ст.361 КАС України не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також розширеного тлумачення про яке зазначено в ухвалі Верховного Суду від 14 травня 2020 року, якою справу № 808/1628/18 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше, ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 10.03.2021 року по справі №826/28067/15.

Водночас, предметом розгляду у справі, яка переглядається були правовідносини, що виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України від 18 червня 2020 року №5-р(11)2020.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, колегія суддів приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» та від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Окрім цього, Європейський суд з прав людини зазначав, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Крім того, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки є рішенням, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено та не передбачає примусового виконання.

Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі №711/6019/16-а, від 16 червня 2020 року у справі №825/506/18 та від 23 липня 2020 року у справі №703/4523/16-а, від 30 вересня 2020 року у справі №753/1263/17.

Колегія суддів також бере до уваги, що постановою Верховного Суду від 19 квітня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року у справі №465/4692/16-а - без змін.

Верховний Суд у постанові зокрема зазначив, що предметом розгляду у справі, рішення у якій заявник просить переглянути за виключними обставинами, були правовідносини, що виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19).

Також Суд прийшов до висновку, що враховуючи, що на час виникнення спірних відносин у цій справі законодавством про пенсійне забезпечення працівників прокуратури, визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій було покладено на Кабінет Міністрів України, то відсутні підстави для задоволення заяви позивача про перегляд ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, оскільки позивач у цій справі просив відповідача здійснити йому перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року на підставі довідки прокуратури Львівської області від 30 червня 2016 року № 18/1123, коли закон про право, форми і види пенсійного забезпечення не передбачав підстав, умов та порядку перерахунку пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури.

Таким чином, з огляду на відсутність ретроспективної дії Рішення Конституційного Суду України, яке, на думку позивача, є підставою для перегляду за виключними обставинами ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року, колегія суддів Верховного Суду погодилась з висновком суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про перегляд за виключними обставинами цього рішення. Між тим, колегія суддів звернула увагу, що продовження існування стану порушення прав чи інтересів позивача й після ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р (ІІ)/2019 у справі № 3-209/2018 (2413/18, 2807/19) може бути підставою для звернення до суду з відповідним позовом задля їх захисту.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Отже, з урахуванням наведеного вище, відсутні підстави для перегляду та скасування за виключними обставинами, визначеними п.1 ч.5 ст.361 КАС України, постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2017 року у справі №465/4692/16-а.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 и про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2017 року у справі №465/4692/16-а підлягає залишенню без задоволення, а постанова Львівського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 року у справі № 465/4692/16-а залишенню в силі.

Відповідно, наведені в заяві ОСОБА_1 обґрунтування та доводи є помилковими та такими, що не впливають на вирішення справи.

Частиною 1 ст.369 КАС України визначено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 248, 321, 325, 328, п.1 ч.4 ст.368, ст.369 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року за виключними обставинами по справі № 465/4692/16-а залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 квітня 2017 року у справі №465/4692/16-а залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. Б. Хобор
Р. В. Кухтей
Повний текст ухвали складено 07.06.2021