Справа № 120/2178/21-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

07 червня 2021 р. Справа № 120/2178/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Військової частини НОМЕР_1 про: визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 15.04.2014 по 05.05.2017.

Ухвалою суду від 22.03.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання заяв по суті.

13.04.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заявлений позов не визнає повністю. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що позивач дійсно проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , індексацію грошового забезпечення отримував до грудня 2015 року. Однак надати підтверджуючі документи (платіжні відомості, доручення, меморіальні ордери) не представляється за можливе з огляду на їх знищення, відповідна довідка додається до матеріалів справи.

З 01.01.2016 року військовослужбовцям (в тому числі і позивачу) Збройних Сил України було призупинено нарахування індексації грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 7 роз`яснення директора Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04 січня 2016 року № 248/3/9/1/2 (далі- Роз`яснення), у зв`язку із внесенням змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (зі змінами), індексацію грошового забезпечення не нараховувати до окремого роз`яснення.

В роз`ясненні Департаменту фінансів № 248/1485 від 26.03.2018 було зазначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення необхідно здійснювати з квітня 2018 року. Також зазначено, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Окремо відповідач звертає увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду з даними вимогами.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то відповідач зазначає, що адвокат необгрунтовано нарахував 8000 гривень не долучивши ні розрахунку такої допомоги, ні відповідного тарифу цін на такі послуги, тощо. З наданих позивачем документів неможливо встановити точної вартості отриманих позивачем послуг, а також факту оплати вказаних послуг. Відтак, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є документально не підтвердженими, а отже відсутні підстави для їх відшкодуванні.

13.04.2021 на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на відзив, які судом розцінюються як відповідь на відзив. За змістом відповіді представник спростовує доводи відповідача та наводить аргументи щодо їх відхилення.

Також надано пояснення з приводу витрат на правничу допомогу, які заявлені у розмірі 8000 грн. В підтвердження цього, адвокат покликається на договір про надання професійної правничої допомоги №34/21-а від 19.02.2021 року, додаток №1 до вказаного Договору 34/21-а від 19.02.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №34/21 -а від 19.02.2021 р. на суму 8000 грн., детальний опис робіт. Також адвокат вказує, що при формуванні гонорару також входить і плата за оренду приміщення, комунальні платежі, електропостачання та опалення, канцелярські приладдя та поштові відправлення, інфляційні процеси, тощо.

Отже, просить понесені витрати на професійну правову допомогу стягнути на користь позивача.

Враховуючи, що інших заяв і документів не надходило, а визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

15 квітня 2014 року ОСОБА_1 було прийнято на військову службу до Військової частини НОМЕР_1 відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, який було укладено Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 з одного боку, та громадянина України (військовослужбовця) ОСОБА_1 .

30 червня 2015 року ОСОБА_1 отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , виданого Управлінням особового складу штабу командування Повітряних Сил Збройних Сил України 30.06.2015 року.

05 травня 2017 року позивача було звільнено з військової служби в запас за п. «а» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Станом на день звільнення з військової служби, ОСОБА_1 не було здійснено нарахування та виплату індексації за період з дати заключення контракту на проходження військової служби 15.04.2014 року до 05.05.2017 року (звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту).

Представником позивача адвокатом Станіславською І.В. було надано до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит разом із заявою ОСОБА_1 з проханням виплатити йому індексацію грошового забезпечення в період з 15.04.2014 року по 05.05.2017 року.

Відповідач у своєму повідомленні у відповідь на адвокатський запит № 34/21-а від 23.02.2021 р. та у відповідь на заяву ОСОБА_1 з приводу нарахування та виплати грошового забезпечення в період з 15.04.2014 р. по 05.05.2017 р. відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ, Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" повідомив, що станом на 01.03.2021 року надати інформацію щодо розміру нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період часу з 01.01.2008 по 01.01.2016 року із розбивкою помісячно неможливо у зв`язку із знищенням додаткових відомостей та меморіальних ордерів за вказаний період.

Щодо іншого періоду, то відповідачем надано довідку-розрахунок за період з 2016 по травень 2017 з якої вбачається, що індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась. Також долучено довідку про фактично отримане грошове забезпечення з 15.04.2014 по 05.05.2017 із якої видно, що індексація грошового забезпечення не проводилась.

Таким чином, позивач вважає, що його право щодо не здійснення йому виплат індексації грошового забезпечення по день звільнення порушено, тому звертається до суду з позовною заявою в якій просить:

Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 15.04.2014 року по 05.05.2017 року;

Зобов`язати відповідача виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2014 року по 05.05.2017 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з таких мотивів.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон від 20.12.1991 № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Згідно з Преамбулою до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон від 03.07.1991 № 1282-XII) цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями статті 4 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Відповідно до ст. 6 Закону від 03.07.1991 № 1282-XII у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас в силу вимог ст. 18, 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 № 2017-III індексація доходів населення відноситься до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Як зазначено вище, відповідно до статті 9 Закону від 20.12.1991 № 2011-XII, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Правомірність своїх дій відповідач обґрунтовує тим, що згідно з роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2 надано вказівку не нараховувати індексацію грошового забезпечення до окремого роз`яснення, а також те що фінансування на виплати індексації не здійснювалося.

Суд не приймає до уваги зазначені посилання з огляду на те, що подібні роз`яснення мають суто інформаційний характер, не є нормативно-правовими актами та не можуть змінювати нормативного регулювання правовідносин щодо порядку проведення індексації грошового забезпечення.

Оцінюючи підстави ненарахування та невиплати індексації позивачу суд зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань (справа "Кечко проти України", № 63134/00, рішення Європейського суду з прав людини від 07 листопада 2005 року).

У пункті 23 рішення в справі "Сук проти України" (№ 10972/05, від 10 червня 2011 року) Суд зазначив, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18 від 07.08.2019 у справі № 825/694/17 та від 23.10.2019 у справі № 825/1832/17.

Отже, відсутність у відповідача фінансових ресурсів для покриття витрат з індексації грошового забезпечення, не може впливати на зміст та обсяг права позивача на отримання такої індексації, оскільки відповідне право гарантується законом, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін є безумовним обов`язком відповідача.

Відтак, позовні вимоги щодо протиправної бездіяльності відповідача стосовно не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення позивачу є обгрунтованими, та такими що підлягають задоволенню, відповідно вимога зобов`язального характеру нарахувати та виплатити підлягає задоволенню як похідна від основної.

Щодо доводів відповідача, що додаткові відомості за якими нараховувалась індексація, знищені, тому їх надати немає можливості, судом відхиляються з огляду на наступне.

Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 (далі - Перелік №578/5).

Відповідно до ст. 678 п. 7.1 глави 7 розділу І Переліку №578/5 строк зберігання відомостей про застраховану особу, що підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, з 2011 року Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованих страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (персоніфікований облік)) становить 75 років.

Відтак доводи того, що строк зберігання відомостей становить 3 роки є необґрунтованими. Більш того, знищення відомостей та за відповідний період не доводиться жодним письмовим доказом.

На противагу цьому, суд бере до уваги, що відповідно до довідок про фактично отримане грошове забезпечення позивача за період з 15.04.2014 по 05.05.2017 індексація грошового забезпечення не проводилась (а.с. 18-20).

Щодо строку звернення, то суд також відхиляє такі аргументи, оскільки сума індексації є складовою грошового забезпечення, а відтак в силу КЗпП, не обмежується строком щодо її нарахування та виплати.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Вирішуючи питання щодо судового збору, суд ураховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а відтак відсутні підстави про присудження такого на користь позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, то при вирішенні даного питання суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч. 2 ст. 16 КАС України представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі Закон № 5076-VI).

Так, відповідно до ст. 1 цього Закону:

договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);

інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);

представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).

Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Частинами другою-третьою статті 134 КАС України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги.

Так, адвокат щодо визначення суми покликається на договір про надання професійної правничої допомоги №34/21-а від 19.02.2021 року, додаток №1 до вказаного Договору 34/21-а від 19.02.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру №34/21 -а від 19.02.2021 р. на суму 8000 грн., детальний опис робіт.

Також адвокат вказує, що при формуванні гонорару також входить і плата за оренду приміщення, комунальні платежі, електропостачання та опалення, канцелярські приладдя та поштові відправлення, інфляційні процеси, тощо.

Відповідно до постанови КАС/ВС від 14.01.2021 у справі № 205/10899/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Щодо доводів того, що при формуванні гонорару також входить і плата за оренду приміщення, комунальні платежі, електропостачання та опалення, канцелярські приладдя та поштові відправлення, інфляційні процеси, тощо, то суд їх відхиляє з огляду на те, що такі витрати не входять до переліку адвокатських послуг, які підпадають виключно під компенсаторний характер, що передбачено положеннями статті 134 КАС України.

Більш того, відповідно до договору про надання професійної правничої допомоги такі витрати як плата за оренду приміщення, комунальні платежі, електропостачання та опалення, канцелярські приладдя та поштові відправлення, інфляційні процеси, тощо, за рахунок клієнта не передбачені.

Відповідно до детального опису робіт:

1. Попереднє вивчення матеріалів. Формування правової позиції. Консультування. Вивчення наданих клієнтом документів. Укладення договору про надання правничої, додатку до договору та оформлення фінансових документів - 4 год - 2000 грн.

2. Підготовка заяви від імені ОСОБА_1 щодо судового врегулювання спору 1 год - 500грн.

3. Підготовка та направлення адвокатського запиту щодо витребування документів для подання до суду позовної заяви 1 год. - 1000 грн.

4. Підготовка та направлення до суду позовної заяви разом з додатками - 4 год. - 2500 грн.

5. Підготовка та подання відповіді на відзив на адміністративний позов - 4 год. - 2000 грн.

Всього Адвокатом витрачено 14 год і відповідно витрати на правничу допомогу складають 8000 грн.

Оплата Клієнтом гонорару Адвокату за надання правової допомоги по Договору підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" (Lave№ts v. Latvia), відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

Відтак, беручи до уваги предмет спору, складність справи, її значення для позивача та обсяг адвокатських послуг, що був необхідним для захисту інтересів позивача в суді у зв`язку з розглядом цієї справи, суд вважає, що заявлений до відшкодування розмір витрат позивача на допомогу адвоката в сумі 8000 грн є надмірним.

Також суд вважає необґрунтованим та завищеним час, витрачений адвокатом, що становить загалом 14 годин, зокрема, щодо складання позовної заяви, підготовки заяв та запитів.

Щодо підготовки відповіді на відзив, на який адвокатом витрачено 4 години, то суд вказує, що по-перше, його подання є правом, а не обов`язком. По-друге, його зміст є аналогічним змісту повної заяви, що не створює за таких умов необхідності його подання, оскільки дублювання заяв по суті не передбачено процесуальним законом. Суть відповіді на відзив зводиться до того, щоб спростувати аргументи відповідача, які викладені у відповіді на позов, а не повторного відображення доводів та обставин позовної заяви.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить присудити витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, що відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2014 року по 05.05.2017 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 15.04.2014 року по 05.05.2017 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень).

В іншій частині клопотання щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ); Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - 07937980, АДРЕСА_2 )

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна