Справа № 120/2495/21-а
Суддя: Шаповалова Тетяна Михайлівна
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2021 р. Справа № 120/2495/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шаповалової Т.М., розглянувши у м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) адміністративну за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 15.03.2021р. відповідачем було винесено наказ № 1-ДС «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » та вирішено застосувати до ОСОБА_2 , дисциплінарне стягнення у виді догани. Згідно із наказом, позивач, розмістивши на своїй сторінці в соціальних мережах «FАСЕВООК» документи вхідної кореспонденції (три листи громадян) з персональними даними фізичних осіб без їх згоди на поширення персональних даних, а також будь-яких вказівок (доручень) керівництва щодо оприлюднення таких листів у встановленому порядку з дотриманням нормативно-правових актів про захист персональних даних, порушила вимоги частини 2 статті 32 Конституції України, пунктів 1,3,7,12 частини 1 статті 8 ЗУ «Про державну службу», частини 2 статті 14 ЗУ «Про захист персональних даних», частини 2 статті 11 ЗУ «Про інформацію».

Позивач вважає наказ № 1-ДС «Про застосування дисциплінарного стягнення» незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасування з огляду на те, що законом не встановлена обов`язкова письмова форма згоди на обробку персональних даних, і така згода може надаватися у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Крім того, позивач зазначає, що норми статті 66 ЗУ «Про державну службу» визначають вичерпний перелік підстав та порушень за які може бути застосовано догану, проте відповідачем було проігноровано вказані положення, оскільки позивач не вчиняла дії, що шкодять авторитету державної служби; належно виконувала свої посадові обов`язки, не вчиняла прогули, не приймала рішень, що суперечать закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відтак вважає, що у відповідача не було жодних підстав для застосування такого суворого дисциплінарного стягнення як догана.

Ухвалою суду від 29.03.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Так, відповідач посилається на ст.32 Конституції України, ст.11, 27 Закону України «Про інформацію», та Закон України «Про захист персональних даних» відповідно до яких, поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних, поширення їх без згоди суб`єкта або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Дисциплінарною комісією встановлено, що громадяни ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 згоду на обробку їхніх персональних даних, шляхом їх поширення у соціальних мережах не давали.

А тому відповідач вважає, що у діях позивача міститься склад дисциплінарного проступку, передбачений п.5 ч.2 ст.65 Закону «Про державну службу», а саме не виконання посадових обов`язків, що полягає в недотриманні вимог ч.2 ст.32 Конституції України, пунктів 1,3,7,12 ч.1 ст.8 Закону «Про державну службу», ч.2 ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію», за що передбачена відповідальність у виді догани.

21.04.21 до суду надійшла відповідь на відзив позивача, у якій позивач зазначає, що аргументи відповідача наведені у відзиві не підлягають врахуванню.

27.04.2021 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив якими відповдач надає спростування на аргументи позивача у відповіді на відзив.

13.05.2021 до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача щодо протоколів №01 та №02 від 13.01.2021 та від 22.01.2021. Так представник позивача зазначає, що протокол від 22.01.2021 не підписаний секретарем ОСОБА_6 , а доповідна записка завідувача сектору з питань запобігання корупції Є.О.Юзепольського немає реєстраціійного чи вхідного номеру.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Оцінивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив таке.

ОСОБА_1 (далі також - Позивач) наказом від 08 листопада 2017 року №697-к призначена на посаду головного спеціаліста відділу контролю у сфері торгівлі, робіт та послуг управління захисту споживачів Головного Управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області.

04.01.2021 позивач на особистій сторінці в соціальній мережі «FACEBOOK», без будь-яких обмежень кола користувачів, розмістила фотокопії трьох листів від громадян, адресованих керівництву Головного управління, а саме:

лист від 13.11.2020 громадянки ОСОБА_7 з подякою за вирішення в стислі строки скарги на дії магазину. Інформація з персональними даними (прізвище, ім`я, по батькові, номер телефону, адреса електронної пошти) під час публікації листа на сторінці ОСОБА_1 не прихована, була доступна для вільного перегляду;

лист від ОСОБА_8 , датований 19.11.2020р., з подякою за швидку допомогу при вирішення питання про повернення коштів від магазину. Інформація з персональними даними (прізвище, ініціали, поштова адреса, телефон, адреса електронної пошти) під час публікації листа на сторінці ОСОБА_1 не прихована, була доступна для вільного перегляду;

лист від 09.11.2020р. (індекс К-805 від 11.11.2020р.) за підписом ОСОБА_9 з подякою за вирішення питання щодо повернення коштів. Інформація з персональними даними (прізвище, ім`я, по батькові, поштова адреса) під час публікації листа на сторінці ОСОБА_1 не прихована, була доступна для вільного перегляду.

Як вбачається з роздруківок скріншотів, що містяться в матеріалах дисциплінарної справи, публікація станом на 17 годину 52 хвилини 04 січня 2021р. отримала 21 вподобання, 8 коментарів, а також 1 поширення.

Після виявлення факту розміщення ОСОБА_1 таких листів з персональними даними, завідувач сектору з питань запобігання корупції ОСОБА_10 провів з нею бесіду, після чого публікація була видалена з профілю.

На момент розміщення публікації позивач перебувала на лікарняному.

05.01.2021 завідувач сектору з питань запобігання корупції Є.О.Юзепольський склав на ім`я начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області службову записку щодо зазначених обставин.

Наказом №04-О від 12.01.21 начальника Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області було вирішено відкрити дисциплінарне провадження щодо позивача та утворити дисциплінарну комісію з розгляду дисциплінарної справи.

Протоколом № 01 засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ від 13 січня 2021 вирішили, зокрема, призначити на 22 січня 2021 о 10 годині перше засідання дисциплінарної комісії для розгляду дисциплінарної справи по суті та запросити ОСОБА_1 для надання пояснень.

Протоколом № 02 засідання дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ від 22 січня 2021 вирішено, що у діях позивача наявний склад дисциплінарного проступку, а також підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Позивач участь в засіданні комісії не брала.

Листом від 01.02.2021 головою дисциплінарної комісії повідомлено ОСОБА_1 про те, що 01.02. начальнику Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області внесено подання дисциплінарної комісії з висновком про наявність або відсутність у діях дисциплінарного проступку та підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності та роз`яснено про необхідність надання письмових пояснеь на ім`я начальника.

01.02.2021 ОСОБА_1 надано пояснення, відповідно до яких пояснила, що за час її роботи в головному управлінні Держпродспоживслужби у Вінницькій області її ніхто і ніколи не інформував (ні усно, ні письмово) про значимість таких документів, як подяка від скаржника, де, в кого і яким чином вони мають зберігатися.

З 2019 року ці листи керівництвом просто віддавались їй в руки і не вимагалось від неї про них комусь звітувати чи комусь передавати. Спочатку вона їх не зберігала, але в якийсь період їх стало більше (письмових 26) і вона їх підшила в папку, яка постійно знаходилася і знаходиться в неї на робочому столі у вільному доступі. Кожна подяка їй, як фахівцю, була приємна і це її надихало, давало натхнення і наснаги працювати ще краще. Крім цього, було багато подяк в телефонному режимі.

В перших числах 2021 року вона розмістила в мережі «Facebоок» три таких листа, але не з метою зробити дисциплінарний проступок, а так як роблять всі користувачі мережі, «похвалитися».

Підстав для притягнення її до дисциплінарної відповідальності не вбачає, оскільки не мала намірів, думок свідомо чи навмисно вчинити дії, які можуть підлягати дисциплінарному стягненню.

Наказом від 15 березня 2021 про застосування дисциплінарного стягнення зроблено висновок про порушення ОСОБА_1 вимог ч.2 ст.32 Конституції України, пунктів 1,3,7,12 ч.1 ст.8 Закону «Про державну службу», ч.2 ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» та застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується такими мотивами.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону України «Про інформацію» не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних. Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані. Сторона, якій передаються персональні дані, повинна попередньо вжити заходів щодо забезпечення вимог цього Закону.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована;

згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Ст. 28 Закону України «Про захист персональних даних» порушення законодавства про захист персональних даних тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статею 8 Закону України «Про державну службу» державний службовець зобов`язаний, зокрема :

1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;

3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина;

7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до ст.64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 65 Закону України «Про державну службу» визначені підстави для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Так, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Дисциплінарними проступками є:

1) порушення Присяги державного службовця;

2) порушення правил етичної поведінки державних службовців;

3) вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу;

4) дії, що шкодять авторитету державної служби;

5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень;

6) недотримання правил внутрішнього службового розпорядку;

7) перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення;

8) невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця;

9) використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб;

10) подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби;

11) неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення;

12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

13) поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

14) прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення;

15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відповідно до ст.66 Закону України «Про державну службу» до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 6 частини другої статті 65 цього Закону (недотримання правил внутрішнього службового розпорядку), суб`єкт призначення або керівник державної служби може обмежитися зауваженням.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону ( 4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу), суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 2 та 8 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4 та 5 частини другої статті 65 цього Закону, суб`єкт призначення або керівник державної служби може попередити такого державного службовця про неповну службову відповідність.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

За кожний дисциплінарний проступок до державного службовця може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність державного службовця, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка та відсутність дисциплінарних стягнень; 3) високі показники виконання службових завдань; 4) вжиття заходів щодо попередження, відвернення або усунення настання тяжких наслідків, які настали або можуть настати в результаті вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування заподіяної шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.

Під час застосування дисциплінарного стягнення можуть враховуватися також інші, не зазначені у цій статті, обставини, що пом`якшують відповідальність державного службовця.

Статею 69 Закону визначено, що для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ст.71 Закону порядок здійснення дисциплінарного провадження затверджується Кабінетом Міністрів України. Порядок здійснення дисциплінарного провадження визначає, зокрема:

1) повноваження та порядок роботи дисциплінарної комісії;

2) порядок формування дисциплінарної комісії;

3) порядок здійснення дисциплінарного провадження у разі неможливості утворення або функціонування дисциплінарної комісії у державному органі.

Ст. 73 Закону передбачено, що з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

2. Дисциплінарна справа повинна містити:

1) дату і місце її формування;

2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження;

3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця;

4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень;

6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження та/або акт про відмову від надання таких пояснень;

7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження;

8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження (за наявності);

9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

12) пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії у державному органі з висновком про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності;

13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Відповідно до ст.75 Закону України «Про державну службу» перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення.

Пояснення державного службовця має відображати час, місце, обставини та причини вчинення ним дисциплінарного проступку, його усвідомлення чи заперечення провини, а також інші питання, які мають значення у справі.

Відмова надати пояснення оформляється відповідним актом і підтверджується двома державними службовцями. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Ст.77 Закону України «Про державну службу» передбачено, що рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

У разі виявлення за результатами розгляду ознак кримінального чи адміністративного правопорушення суб`єкт призначення зобов`язаний протягом трьох календарних днів передати відповідну заяву та копію матеріалів справи до відповідного правоохоронного органу.

Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Державному службовцю видається під розписку належним чином завірена копія наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідного рішення.

У разі відмови державного службовця від одержання копії наказу (розпорядження) про накладення на нього дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження такий документ не пізніш як у триденний строк з дня прийняття рішення надсилається державному службовцеві за місцем його проживання рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Оскаржуваним наказом від 15 березня 2021 про застосування дисциплінарного стягнення зроблено висновок про порушення ОСОБА_1 вимог ч.2 ст.32 Конституції України, пунктів 1,3,7,12 ч.1 ст.8 Закону «Про державну службу», ч.2 ст.14 Закону України «Про захист персональних даних», ч.2 ст.11 Закону України «Про інформацію» та застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани чим вчинено дисциплінарний проступок, тобто протиправну винну дію, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

За висновками відповідача такі дії виявилися у порушенні п.1,3,7, 12 ч.1 ст.8 Закону України «Про державну службу», а саме обов`язку дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина;7) сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; ч.2 ст.32 Конституції України, якою не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини; ч.2 ст. 11 Закону України «Про інформацію», якою не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження; ст.14 Закону України «Про захист персональних даних» відповідно до якої поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Суд критично ставиться до аргументів позивача щодо не з`ясування обставин щодо надання згоди на розголошення персональних даних осіб, листи яких було опубліковано позивачем, оскільки такі листи адресовані начальнику Головного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області, а не позивачу, містять відповідні резолюції, і дозволів на поширення персональних даних адресату дані особи не надавали.

Пояснення позивача, які вона надала щодо відсутності нарікань з боку осіб, персональні дані яких було оприлюднено нею, не можуть братися судом до уваги, оскільки такі особи можуть бути необізнані про факт оприлюднення даних.

Також суд не бере уваги пояснення позивача щодо відсутності умислу та протиправних намірів під час розміщення публікації, а також посилання на те, що їй ніхто не роз`яснив значимість таких документів та порядок їх зберігання, оскільки позивач як державний службовець має бути обізнана зі змістом Закону України «Про державну службу», та іншими нормативно-правовими актами, які встановлюють обов`язки державного службовця.

Також суд звертає увагу, що ст.8 Закону України «Про державну службу» визначені основні обов`язки державного службовця. Крім зазначених обов`язків вказано, що державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Таким чином, не виконання як обов`язків, визначених посадовими інструкціями, так і загальних обов`язків державного службовця, визначених ст. 8 Закону є дисциплінарним проступком, пеедбаченим п.5 ч.2 ст.65 Закрону (невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень).

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність в діях ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення (п.5 ч.2 ст.65).

Що стосується доводів про застосування дисциплінарного стягнення у виді догани, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.66 Закону України «Про державну службу» у разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 частини другої статті 65 цього Закону (4) дії, що шкодять авторитету державної служби; 5) невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; 12) прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; 15) прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу), суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

Під час дисциплінарного провадження встановлено порушення позивачем п. п.1,3,7, 12 ч.1 ст.8 Закону.

Доводи позивача не спростовують встановлені порушення.

А тому позивачем допущено невиконання та неналежне виконання посадових обов`язків, що є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді догани.

Щодо доводів позивача, що за вчинення порушення «може» бути застосовано дисциплінарне стягнення, то суд звертає увагу, що відповідно до ст.77 Закону України «Про державну службу» рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням). У разі виявлення за результатами розгляду ознак кримінального чи адміністративного правопорушення суб`єкт призначення зобов`язаний протягом трьох календарних днів передати відповідну заяву та копію матеріалів справи до відповідного правоохоронного органу. Пропозиція Комісії, подання дисциплінарної комісії є обов`язковими для розгляду суб`єктами призначення та враховуються ними під час вирішення питань щодо застосування дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Таким чином, суб`єкт призначення зобов`язаний прийняти відповідне рішення за результатами розгляду пропозицій комісії- застосувати дисциплінарне стягнення у разі виявлення в діях службовця дисциплінарного проступку чи закриття дисциплінарного провадження у разі відсутності такого.

Враховуючи встановлення у діях позивача дисциплінарного проступку, суд доходить висновку про правомірність накладення дисциплінарного стягнення до позивача.

Обставин, які б свідчили про невідповідність застосованого стягнення характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця.

Щодо посилань представника позивача на недоліки протоколу комісії від 22.01.21, то суд звератє увагу, що комісія складалася із п`яти осіб, результат голосування комісії з підстав зазначених представником позивача не міг бути змінений.

Верховний Суд в постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18 вказував, що порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

При цьому, колегія суддів наголошувала на необхідності дотримання встановленої законом процедури прийняття відповідного акту, проте, звертала увагу, що саме по собі порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що таке порушення вплинуло або могло вплинути на правильність оскаржуваного рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом,

Інших підстав, які б стосувалися процедури здійснення дисциплінарного провадження та прийняття оскаржуваного рішення позивачем не наведено та судом не встановлено.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані суб`єктом владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та рішень та докази, надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано суддею 09.06.2021 року.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області (, вул. Максимовича, 19, м. Вінниця, 21036)

Суддя Шаповалова Тетяна Михайлівна