Справа № 200/5324/21
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 р. Справа№200/5324/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

05.05.2021 ОСОБА_1 , позивач, звернувся з позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду з вимогами до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про (з урахуванням уточнень):

- визнання протиправним та скасування рішення «Про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах» від 16.03.2021 №93/03-16;

- зобов`язання Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи:

з 04.08.1986 по 17.09.1986 на посаді учня підземного гірничого на Державному ВАТ «Шахта Бутовка-Донецька»;

з 18.09.1986 по 12.07.1989 на посаді підземного гірничого на Державному ВАТ «Шахта Бутовка-Донецька»;

період навчання з 01.09.1983 по 10.07.1984;

з 21.04.2004 по 08.12.2005 в якості монтажника коксохімічного обладнання в ТОВ «Промбуд»;

з 10.12.2005 по 01.07.2006 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 6р. (на гарячих роботах) в ПП «ОРФЕЙ»;

з 03.07.2006 по 01.10.2006 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 6р. (на гарячих роботах) в ПП «МАЯК»;

з 02.10.2006 по 28.11.2008 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 6р. (на гарячих роботах) в ПП «ОРФЕЙ»;

з 01.02.2010 по 30.09.2011 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництв зайнятим ремонтом виробничого обладнання 6р. в ПП «ОРФЕЙ»;

з 10.10.2011 по 06.11.2012 в якості газорізальника 6р. в МП ООО «Опытное производство»;

з 07.11.2012 по 23.10.2014 в якості газорізальника в TOB «АЛЬТЕР ГРУП»;

з 31.08.2016 по 31.08.2016 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 5р. на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод»;

з 01.12.2016 по 31.01.2018 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 5р. на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод»;

з 01.08.2018 по 01.10.2018 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 5р. на ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС»;

- зобов`язання Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 05.03.2021 №161 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зарахувавши до загального стажу періоди роботи з 29.07.1991 по 09.09.1991.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 06.05.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

11.05.2021 позивач на виконання вимог ухвали суду від 06.05.2021 надав уточнену позовну заяву.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.05.2021 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

25.05.2021 відповідач надав відзив на позовну заяву.

Інші заяви чи клопотання до суду не надходили.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Отже відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач при призначенні пенсії за віком протиправно не врахував періоди його роботи з 04.08.1986 по 17.09.1986 по та з 18.09.1986 по 12.07.1989 у зв`язку з тим, що немає можливості перевірити первинні документи, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території в м. Донецьку. Період роботи з 29.07.1991 по 09.09.1991 не зараховано до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці при прийняті на роботу відсутній номер протоколу та при звільненні у даті наказу наявне виправлення. Період навчання з 01.09.1983 по 10.07.1984 не зараховано до страхового стажу, через невірно вказане прізвище в дипломі позивача серії НОМЕР_1 , а саме « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ». Крім того, відповідачем в рішенні про відмову в призначенні пенсії не зазначено про не зарахування періодів роботи з 21.04.2004 по 08.12.2005, з 10.12.2005 по 01.07.2006, з 03.07.2006 по 01.10.2006, з 02.10.2006 по 28.11.2008, з 01.02.2010 по 30.09.2011, з 10.10.2011 по 06.11.2012, з 07.11.2012 по 23.10.2014, з 31.08.2016 по 31.08.2016, з 01.12.2016 по 31.01.2018, з 01.08.2018 по 01.10.2018 до пільгового стажу позивача за Списком №1.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його конституційні права. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідачем через Відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача.

Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що розглянувши надані заявником документи, прийнято рішення про не зарахування до пільгового стажу періодів роботи з 04.08.1986 по 17.09.1986 та з 18.09.1986 по 12.07.1989 у зв`язку з тим, що немає можливості перевірити первинні документи, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території в м. Донецьку. Період роботи з 29.07.1991 по 09.09.1991 не зараховано до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці позивача при прийняті на роботу відсутній номер протоколу та при звільнені у даті наказу наявне виправлення. Період навчання з 01.09.1983 по 10.07.1984 не зараховано до страхового стажу, через невірно вказане прізвище в дипломі позивача серії НОМЕР_1 , а саме « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ».

Окрім того, відповідач зазначив, що довідок щодо підтвердження пільгового характеру роботи позивача за періоди з 21.04.2004 по 08.12.2005 (згідно даних трудової книжки заявник працював з 21.06.2004), з 10.12.2005 по 01.07.2006, з 03.07.2006 по 01.10.2006, з 02.10.2006 по 28.11.2008, з 01.02.2010 по 30.09.2011, з 10.10.2011 по 06.11.2012, з 07.11.2012 по 23.10.2014, з 31.08.2016 по 31.08.2016 (в трудовій книжці відсутній запис про роботу за цей період), з 01.12.2016 по 31.01.2018, з 01.08.2018 по 01.10.2018 надано не було, тому вищезазначені періоди також не можуть бути враховані до пільгового стажу позивача лише на підставі записів трудової книжки.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Ясинуватським МВ ГУДМС України в Донецькій області 24.07.2013.

ОСОБА_1 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою від 05.03.2021 №161 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачем до заяви про призначення пенсії надано наступні документи:

- заява про призначення пенсії;

- паспорт ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , дата видачі 24.07.2013, та РНОКПП ( НОМЕР_3 );

- трудова книжка серії НОМЕР_4 ;

- військовий квиток серії НОМЕР_5 ;

- диплом серії НОМЕР_1 ;

- довідки №05-1/20/51 від 14.01.2021, №52 від 13.01.2021 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній;

- довідка №1/1-132 від 02.02.2021 про перейменування та реорганізацію підприємства видана підприємством Державне ВАТ «Шахта Бутівка-Донецька» та довідка №1/1-130 від 02.02.2021 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній;

- накази про атестацію робочих місць №136 від 01.02.2018, №830 від 01.12.2011, №157 від 06.05.1995 та №299 від 03.12.2001.

Ясинуватським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 16.03.2021 вих.№93/03-16 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідачем не зараховано до страхового стажу роботи позивача періоди з 29.07.1991 по 09.09.1991 у зв`язку з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, так як при прийнятті на роботу відсутній номер протоколу та при звільненні у даті наказу наявне виправлення, що не завірено печаткою підприємства.

Також суб`єктом владних повноважень до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1983 по 10.07.1984 через невірно вказане прізвище в дипломі серії НОМЕР_1 , а саме некоректне внесення прізвища « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 », що не відповідає паспорту заявника.

Крім того, відповідач зазначив, що зарахування вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача буде можливе після надання уточнюючих довідок.

Також до пільгового стажу позивача за Списком №2 відповідач не зарахував періоди роботи на Державному ВАТ «Шахта Бутівка-Донецька», а саме: з 04.08.1986 по 17.09.1986 на посаді учня підземного гірничого; з 18.09.1986 по 12.07.1989 на посаді підземного гірничого, оскільки надана заявником довідка про підтвердження наявного пільгового трудового стажу від 02.02.2021 №1/1-130, видана підприємством, яке відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» від 07.11.2014 №1085-р із змінами, внесеними Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1276-р, знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, а саме у м. Донецьк, у зв`язку з чим не підлягає реєстрації та виконанню.

Страховий стаж позивача відповідно до наданих документів склав 33 роки 3 місяця 16 днів, а пільговий стаж за Списком №2 - 7 років 5 місяців 25 днів.

За таких обставин відповідачем відмовлено в призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки №1, 2, 5-10, 15-16, 32-51серії НОМЕР_4 від 04.08.1986,на ім`я ОСОБА_1 , позивач:

- з 01.09.1983 по 10.07.1984 навчався в ГорПТУ №84;

- з 04.08.1986 по 17.09.1986 прийнятий на посаду учня підземного гірничого на шахті «Бутовка-Донецька» з повним робочим днем в шахті;

- з 18.09.1986 по 12.07.1989 працював на посаді підземного гірничого на шахті «Бутовка-Донецька» з повним робочим днем в шахті;

- з 29.07.1991 по 09.09.1991 працював малярем штукатуром в кооперативі «Еврика»;

- з 21.06.2004 по 08.12.2005 працював в якості монтажника коксохімічного обладнання в ТОВ «Промбуд-1»;

- з 10.12.2005 по 01.07.2006 працював в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 6-го розряду (на гарячих роботах) в ПП «ОРФЕЙ»;

- з 03.07.2006 по 01.10.2006 працював в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 6-го розряду (на гарячих роботах) в ТОВ «МАЯК»;

- з 02.10.2006 по 28.11.2008 працював в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництва 6-го розряду (на гарячих роботах) в ПП «ОРФЕЙ»;

- з 01.02.2010 по 30.09.2011 в якості монтажника обладнання коксохімічного виробництв зайнятим ремонтом виробничого обладнання 6-го розряду в ТОВ «СМК«ОРФЕЙ»;

- з 10.10.2011 по 06.11.2012 працював газорізальником 6-го розряду в МП ООО «Опытное производство»;

- з 07.11.2012 по 23.10.2014 працював газорізальникомв TOB «АЛЬТЕР ГРУП»;

- з 24.05.2016 по 31.07.2018 працював монтажником обладнання коксохімічного виробництва 5-го розряду на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод»;

- з 01.08.2018 по 01.10.2018 працював монтажником обладнання коксохімічного виробництва 5-го розряду на ТОВ «МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС»;

У записах №15-16 зазначеної трудової книжки відсутні номери протоколів, та у записі про звільнення у даті наказу наявне виправлення, яке не завірено печаткою підприємства.

Крім того, трудова книжка позивача не містить запису про період його роботи з 31.08.2016 по 31.08.2016 монтажником обладнання коксохімічного виробництва 5-го розряду в ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод».

Відповідно до диплома серії НОМЕР_1 з 01.09.1983 по 10.07.1984 навчався в ГорПТУ №84.

Також, судом встановлено, що на першій сторінці диплома серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_1 , прізвище « ОСОБА_1 » в першій графі записане з літерою «і» після літери «ж», тобто не відповідає паспортним даним позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.2014 № 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до статті 44 Закону України № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до положень частини першої статті 1 Закону України № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Згідно з абзацом 1 частини другої цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (частина четверта статті 24 Закону України № 1058-IV).

Згідно з пунктом 2 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

До набрання чинності Законом України №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, згідно якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Разом з тим, Порядок № 637, застосовується в разі коли відсутня трудова книжка, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Записи, що містяться в трудовій книжці про роботу позивача у спірні періоди, свідчать про зайнятість позивача повний робочий день на пільгових роботах. Іншого, зокрема про скорочений або неповний режим роботи протягом цих періодів, в трудовій книжці не міститься.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 за №1451/11731, встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31.12.1991; якщо пільгова робота продовжується після 01.01.1992 (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11.03.1994, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11.03.1994 (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16.01.2003, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Як встановлено судом вище, трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у періоди з 04.08.1986 по 17.09.1986, з 18.09.1986 по 12.07.1989, з 21.06.2004 по 08.12.2005, з 10.12.2005 по 01.07.2006, з 03.07.2006 по 01.10.2006, з 02.10.2006 по 28.11.2008, з 01.02.2010 по 30.09.2011, з 10.10.2011 по 06.11.2012, з 07.11.2012 по 23.10.2014, з 24.05.2016 по 31.07.2018, з 01.08.2018 по 01.10.2018. Записи про спірні періоди роботи засвідчені відповідними печатками підприємств і дефектів їх вчинення не мають.

Разом з тим, як встановлено судом вище, трудова книжка позивача не містить запису про період його роботи з 31.08.2016 по 31.08.2016 монтажником обладнання коксохімічного виробництва 5-го розряду в ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», та на ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» позивач працював з 24.05.2016 по 31.07.2018, а не з 01.12.2016 по 31.01.2018, як помилково зазначає позивач.

З огляду на наведене, враховуючи сукупність належних та допустимих доказів, приписи законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України №1058-IV, суд дійшов висновку, що записи у трудовій книжці підтверджують характер роботи позивача у періоди з 04.08.1986 по 17.09.1986, з 18.09.1986 по 12.07.1989, з 21.06.2004 по 08.12.2005, з 10.12.2005 по 01.07.2006, з 03.07.2006 по 01.10.2006, з 02.10.2006 по 28.11.2008, з 01.02.2010 по 30.09.2011, з 10.10.2011 по 06.11.2012, з 07.11.2012 по 23.10.2014, з 24.05.2016 по 31.07.2018, з 01.08.2018 по 01.10.2018, що надає право включення вищевказаних періодів роботи до пільгового стажу.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 05.08.2020 у справі № 127/9289/17, висновки яких суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина п`ята статті 242 КАС України).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на першій сторінці диплома серії НОМЕР_1 від 10.07.1983 виданого ОСОБА_1 , прізвище « ОСОБА_1 » в першій графі записане з літерою «і» після літери «ж», тобто не відповідає паспортним даним позивача. Разом з тим, за результатом розгляду справи судом встановлено, що у записах №1-2 трудової книжки серії НОМЕР_4 від 04.08.1986, на ім`я ОСОБА_1 , позивач навчався в ГорПТУ №84 за спеціальністю апаратник хімводоочищення відповідно до диплома серії НОМЕР_1 , тому посилання відповідача на неналежність диплома серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 судом не враховується.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково.

Щодо зарахування до загального страхового стажу позивача період роботи з 29.07.1991 по 09.09.1991, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 (надалі - Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно положень пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень має право витребувати додаткові документи з метою належного розгляду заяви про призначення пенсії.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої Міністерством юстиції України 17.08.1993 за №110 (далі - Інструкція № 58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За результатом розгляду справи судом встановлено, що у записах №15-16 трудової книжки позивача відсутні номери протоколів, та у записі про звільнення у даті наказу наявне виправлення, яке не завірено печаткою підприємства.

Однак, суд зазначає, що позивач, який у даному випадку був працівником, не може нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Адже, невиконання підприємством вимог пункту 2.3, 2.4 Інструкції № 58 не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічні висновки наведені також в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а.

За таких обставин позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо не врахування відповідачем довідок при призначенні позивачу пенсії, суд зазначає наступне.

Згідно положень пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень має право витребувати додаткові документи з метою належного розгляду заяви про призначення пенсії.

Разом з тим, суд зауважує, що право особи на отримання пенсійних виплат не може бути поставлено у залежність від можливості органів Пенсійного фонду України здійснювати ці повноваження (зокрема у зв`язку із проведенням АТО та неможливістю проведення перевірки періодів роботи/навчання, тощо, з підстав розташування підприємств, установ, організацій, закладів, тощо, на тимчасово окупованій території України).

Неможливість проведення перевірки даних на підприємстві, установі, організації які розташовані на тимчасово окупованій території, не дає підстав для відмови у зарахуванні стажу роботи, при його підтвердженні записами в трудовій книжці, дипломі, тощо, та не може позбавляти особу її конституційного права на соціальний захист.

За приписами частин першої та другої статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснюють господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Всі первинні документи, на підставі яких позивач отримав право на призначення пенсії, були сформовані до проведення антитерористичної операції і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на отримання пенсії, обрахованої із заробітку, який він отримував на законних підставах, тільки з тих міркувань, що Україна тимчасово не здійснює контроль на території, де позивач набув пільговий стаж роботи.

Щодо окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами.

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість перевірки достовірності довідки, у зв`язку з наданням зазначеної довідки підприємством, що знаходиться на території, непідконтрольній українській владі.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/theRepublicofMoldovaandRussia", "IlascuandOthersv. MoldovaandRussia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

За даних обставин відповідач фактично переклав відповідальність за належне оформлення документів підприємства на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження пільгового характеру роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За приписами статті 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08.07.2004 у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я». Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справах «Пічкур проти України», «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 у справі № 816/4505/14, та в силу статті 6 КАС України враховується судом при розгляді даної справи.

За результатом розгляду справи судом встановлено, що позивач опинився в ситуації, що не дає можливості забезпечити належний захист своїх прав.

В свою чергу, суд враховує, що позивач не може бути позбавлений свого права на пенсію за віком на пільгових умовах через неможливість перевірки органом пенсійного фонду достовірності періоду та характеру його роботи з незалежних від заявника підстав. Адже підприємство в якому він працював перебуває на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі.

Отже, суд констатує, що за результатом розгляду справи не знайшли підтвердження доводи відповідача щодо не підтвердження пільгового стажу позивача за розглядаємі періоди роботи.

Оскільки факт перебування позивача на роботах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах підтверджується насамперед відповідними записами у його трудовій книжці, суд констатує, що оскаржуване рішення від 16.03.2021 вих.№93/03-16 Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 прийнято без дотримання положень статті 2 КАС України та статті 46 Конституції України, отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, після скасування судом рішення, відповідач зобов`язаний повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням зроблених висновків суду щодо зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи позивача.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Оскільки суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача, в той час як спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, суд вважає за доцільне визнати протиправним та скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.03.2021 вих.№93/03-16 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 , зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача період роботи з 29.07.1991 по 09.09.1991, до пільгового стажу період навчання з 01.09.1983 по 10.07.1984, періоди роботи з 04.08.1986 по 17.09.1986, з 18.09.1986 по 12.07.1989, з 21.06.2004 по 08.12.2005, з 10.12.2005 по 01.07.2006, з 03.07.2006 по 01.10.2006, з 02.10.2006 по 28.11.2008, з 01.02.2010 по 30.09.2011, з 10.10.2011 по 06.11.2012, з 07.11.2012 по 23.10.2014, з 24.05.2016 по 31.07.2018, з 01.08.2018 по 01.10.2018, та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2021 №161 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні (частина четверта статті 245 КАС України).

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи клопотання позивача про встановлення судового контролю, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З огляду на те, що в порядку статті 129-1 Конституції України, частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суд не вбачає.

Вказаного висновку суд дійшов враховуючи правила статті 370 КАС України, якими передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. При цьому, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до квитанції №23227 від 12.04.2021 позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 гривень.

Згідно частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 6, 8-9, 19-20, 22, 25-26, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ; рнокпп НОМЕР_3 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місце знаходження: м-н Гідростроітелів, буд. 12, смт. Очеретине, Ясинуватський район, Донецька область, 86020, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.03.2021 вих.№93/03-16 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 29.07.1991 по 09.09.1991, до пільгового стажу період навчання з 01.09.1983 по 10.07.1984, періоди роботи з 04.08.1986 по 17.09.1986, з 18.09.1986 по 12.07.1989, з 21.06.2004 по 08.12.2005, з 10.12.2005 по 01.07.2006, з 03.07.2006 по 01.10.2006, з 02.10.2006 по 28.11.2008, з 01.02.2010 по 30.09.2011, з 10.10.2011 по 06.11.2012, з 07.11.2012 по 23.10.2014, з 24.05.2016 по 31.07.2018, з 01.08.2018 по 01.10.2018.

Зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2021 №161 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 07.06.2021.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна