Справа № 281/186/21
Суддя: Гребенюк В. В.
Дата ухвалення: 2021-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/186/21
Провадження по справі № 2-а/281/5/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області:

головуючого судді Гребенюка В.В.,

за участі секретаря

судового засідання Кравчук К.П.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні, у відкритому судовому засіданні, в смт Лугини, справу за позовом Управління соціального захисту населення Печерської районної в місти Києві державної адміністрації до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та скасування постанови державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

До суду 02.04.2021 року надійшов адміністративний Управління соціального захисту населення Печерської районної в місти Києві державної адміністрації. Позивач просить визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо стягнення виконавчого збору протиправними, скасувати п.3 постанови від 18.03.2021 по ВП № 64839326 про стягнення у УСЗН Печерської районної в місті Києві державної адміністрації виконавчого збору у розмірі 24000, 00 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без участі його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заперечення в якому просив відмовити в задоволенні позову повністю, а справу розглядати без участі свого представника.

Суд дослідивши матеріали даної справи й справи № 281/2735/14-а дійшов наступного.

Лугинським районним судом Житомирської області у справі № 281/2735/14-а за адміністративним ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", управління праці та соціального захисту населення Печерської в м. Києві районної державної адміністрації, управління праці та соціального захисту населення Лугинської РДА про визнання дій відповідачів неправомірними та зобов`язання провести перерахунок та виплату коштів, передбачених ст.ст.37,39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» 24.10.2014 року ухвалено постанову, якою, окрім іншого, зобов`язано управління праці та соціального захисту населення Печерської в м. Києві районної державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати, передбачену ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.04.2014 по 31.07.2014, в розмірі двох мінімальних заробітних плат щомісячно, із застосуванням відповідної мінімальної заробітної плати згідно ст. 8 Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" з урахуванням фактично виплачених коштів, відповідно до розрахунку поданого Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль".

За цією постановою щодо вказаного зобов`язання управління праці та соціального захисту населення Печерської в м. Києві районної державної адміністрації 10.02.2015 було видано виконавчий лист № 281/2735/14-а.

На час розгляду справи, як зазначено самим позивачем в позові, виплати за постановою від 24.10.2014 у справі № 281/2735/14-а не здійснено.

18.03.2021 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бялим М.Г. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №64839326 за наведеним вище виконавчим листом. Даною постановою, також, передбачено стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це, відповідно до ст. 1 Закон України «Про виконавче провадження» , сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч.1 ст. 18 Закон України «Про виконавче провадження» на виконавця покладено обов`язок ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Початок примусового виконання рішення врегульовано ст. 26 Закон України «Про виконавче провадження». Як передбачено ч. 5 даної статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до статті 27 Закон України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Розмір виконавчого збору, який стягується з боржника - юридичної особи за примусове виконання рішення немайнового характеру, яким є постанова від 24.10.2014 у справі № 281/2735/14-а, встановлено ч. 3 ст. 27 Закон України «Про виконавче провадження» та складає чотири мінімальні заробітні плати, яка за Законом України «Про держаний бюджет України на 2021 рік» дорівнює з 01.01.2021 року 6000,00 грн. Відповідно, виконавчий збір визначено державним виконавцем у сумі 24000,00 грн. (6000,00 (грн.) х 4 = 24000,00 (грн.)).

Частиною 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначені випадки, коли виконавчий збір не стягується, а саме: за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; у разі виконання рішення приватним виконавцем; за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом. Суб`єктами щодо, яких держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, ч 1 ст. 2 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" визначає державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридичну особу, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Отже, наведене свідчить, що випадки, які виключають стягнення виконавчого збору до виконання постанови Лугинського районного суду Житомирської області від 24.10.2024 у справі № 281/2735/14-а застосуванню не підлягають.

З наведеного вище слідує, що отримавши заяву від стягувача державний виконавець був зобов`язаний відкрити виконавче провадження та передбачити у постанові про відкриття виконавчого провадження стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому законом.

Відповідно ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судових рішень, також, встановлено ст. 14 КАС України.

При розгляді справ суди, в силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» мають застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод в п. 1 ст. 6 встановлює для кожного право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Але, як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні, винесеному у справі "Ромашов проти України", таке право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, звертає увагу Європейський суд з прав людини, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, як надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "суду". Також, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював у своїх рішеннях, що відсутність коштів не є виправданням для держав в разі невиконання рішення суду або в разі значних затримок у виконанні такого рішення. (рішення у справах "Абрамов проти України", "Жовнер проти України", "Бурдов проти Росії").

Враховуючи викладене, суд відхиляє посилання позивача на неможливість виконання судового рішення через відсутність коштів в якості обгрунтування позову.

За змістом ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідачем, в даному випадку, доведено правомірність своїх дій й рішень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного, керуючись 2, 9, 77, 229, 241-246, 250, 271-272, 287, пп. 15.5 п. 15 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Лугинський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Гребенюк