Справа № 200/4911/21
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р. Справа№200/4911/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про:

- визнання протиправним та скасування рішення № 529 від 16.12.2020 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років від 15.12.2020 та призначити пенсію з дати звернення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача через Веб-портал з заявою від 15.12.2020 року про призначення пенсії за вислугу років у зв`язку з педагогічною діяльністю та надав пакет документів.

Рішенням управління від 16.12.2020 року № 529 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного стажу роботи за вислугу років.

До спеціального стажу не враховано певні періоди педагогічної роботи позивача з 07.07.1988 року по 28.11.2014 року на посаді помічника вихователя, вихователя, вихователя-методиста дошкільних закладів через некоректно внесені до трудової книжки записи, а саме: з підстав зазначення у трудовій книжці скороченої назви дошкільних закладів (установ) - д/у. Також в спірному рішенні вказано, що період роботи з 07.07.1988 року по 22.11.1989 року на посаді помічника вихователя не зарахований, оскільки вона не відноситься до переліку спеціальностей, що дають право на пенсію за вислугу років.

В рішенні від 16.12.2020 року № 529 зазначено, що загальний стаж заявниці складає 26 років 11 місяців 23 дні. Умовно, при наданні документів про періоди роботи з повною назвою підприємства та з оригіналом паспорту спеціальний стаж ОСОБА_1 складатиме 25 років 0 місяців 5 днів. Необхідний же спеціальний стаж роботи для працівників освіти станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років, з 01 січня 2016 року повинен складати - 25 років 6 місяців та з 11 жовтня 2017 року повинен складати - 26 років 6 місяців відповідно до ст. 55 п. «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Позивач з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 не погоджується з таким рішенням управління, тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 18 травня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 травня 2021 року розгляд справи відкладено на 08 червня 2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Відповідачем надано письмовий відзив від 18.05.2021 року № 0580-19-7/18861 (а.с. 38-39). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що 15.12.2020 року позивач звернувся в управління з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1, пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням від 16.12.2020 року № 529 позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, оскільки на дату звернення позивач має страховий стаж 26 років 11 місяців 23 дні. Умовно, при наданні документів про періоди роботи з повною назвою підприємства та з оригіналом паспорту спеціальний стаж ОСОБА_1 складатиме 25 років 0 місяців 5 днів.

Зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Згідно роз`яснень, наданих Міністерством соціальної політики України щодо порядку виконання Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, починаючи з 04 червня 2019 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» незалежно від віку можливо призначити за наявності не менше 25 років спеціального стажу станом на 01.04.2015, не менше 25 років 6 місяців станом на 01.01.2016, чи не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.

При обчисленні спеціального стажу не враховано період роботи з 07.07.1988 року по 22.11.1989 року на посаді помічника вихователя, оскільки вона не відноситься до переліку спеціальностей, що дають право на пенсію за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909; з 23.11.1989 року «переведена вихователем д/у № 281; з 30.11.1992 року по 28.02.1995 року «вихователь санаторної групи д/у № 281; з 28.02.1995 року «прийнята за переведенням в д/у № 383 на посаду вихователя»; з 22.10.2002 року «звільнена за переведенням в ДУУ № 403»; з 23.10.2002 року по 28.11.2014 року «прийнята за переведенням в ДДУ № 403 Будьоннівського району вихователем-методистом».

Оскільки вказано скорочені назви дошкільних закладів або вказані заголовні літери абревіатури назви закладів, тому зарахувати до спеціального стажу ці періоди, на думку відповідача, неможливо з підстав порушення пп. 2.14 та пп. 2.15 пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем подано заперечення на відзив (а.с. 46-49) в яких зазначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Наголошує, що управління Пенсійного фонду не виконало всіх вимог закону, стосовно підтвердження наявного стажу, якщо вважає, що в трудовій книжці здійсненні записи не відповідають нормам діючого законодавства.

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянином України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 8-10). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18.09.2020 року № 1411- позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача через Веб-портал із заявою від 15.12.2020 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до 2-1, пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с. 42).

Рішенням управління від 16.12.2020 року № 529 позивачеві було відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача необхідного спеціального стажу роботи за вислугу років (а.с. 16-18).

Зокрема, при обчисленні спеціального стажу позивача управлінням не враховано період роботи з 07.07.1988 року по 22.11.1989 року на посаді помічника вихователя, оскільки ця посада не відноситься до переліку спеціальностей, що дають право на пенсію за вислугу років, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909.

Крім того не враховано наступні періоди роботи, вказані у трудовій книжці: з 23.11.1989 року «переведена вихователем д/у № 281; з 30.11.1992 року по 28.02.1995 року «вихователь санаторної групи д/у № 281; з 28.02.1995 року «прийнята за переведенням в д/у № 383 на посаду вихователя»; з 22.10.2002 року «звільнена за переведенням в ДУУ № 403»; з 23.10.2002 року по 28.11.2014 року «прийнята за переведенням в ДДУ № 403 Будьоннівського району вихователем-методистом», оскільки вказано скорочені назви дошкільних закладів або вказані заголовні літери абревіатури назви закладів.

В спірному рішенні зазначено, що зарахувати до спеціального стажу ці періоди неможливо з підстав порушення пп. 2.14 та пп. 2.15 пункту 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Крім того, в рішенні від 16.12.2020 року № 529 зазначено, що загальний стаж позивача складає 26 років 11 місяців 23 дні. Умовно, при наданні документів про періоди роботи з повною назвою підприємства та з оригіналом паспорту спеціальний стаж ОСОБА_1 складатиме 25 років 0 місяців 5 днів. Необхідний же спеціальний стаж роботи для працівників освіти станом на 01 квітня 2015 року не менше 25 років, з 01 січня 2016 року повинен складати - 25 років 6 місяців та з 11 жовтня 2017 року повинен складати - 26 років 6 місяців відповідно до ст. 55 п. «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV регулюються відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 2-1 Перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

Абзацом першим частини першої статті 40 цього Закону передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, на який посилається відповідач в своєму рішенні, передбачено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 (далі - Інструкція № 58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Судом встановлено, що записи у трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 08.07.1988 року підтверджують зайнятість позивача у спірні періоди, оскільки зроблені у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до вимог Інструкції №58 (а.с. 13-15).

Стосовно періоду роботи позивача з 07.07.1988 по 22.11.1989 помічником вихователя в дошкільному закладі № 281, суд зазначає, що відповідно до статті 27 Закону України «Про дошкільну освіту» учасниками освітнього процесу у сфері дошкільної освіти є, зокрема помічники вихователів та няні.

Однак, відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою КМУ від 04 листопада 1993 року № 909 посада помічника вихователя дошкільного навчального закладу не відноситься до посад, які мають право на пенсію за вислугу років, тому відповідач правомірно відмовив у прийнятті вказаного вище періоду роботи позивача на посаді помічника вихователя дошкільного закладу № 281.

При цьому, з 23.11.1989 року позивача вже переведено на посаду вихователя дошкільного закладу № 281, а Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років посада вихователя включена до посад, які мають право на пенсію за вислугу років, тому з 23.11.1989 року позивач мала право на зарахування цього періоду до спеціального стажу, працюючи вихователем дошкільного закладу.

Щодо зазначення скороченої назви дошкільних дитячих закладів, то ці недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи вихователем для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Крім того, атестаційними листами дошкільного закладу № 383 від 14.03.2002 року, дошкільного навчального закладу № 403 від 20.10.2006 року, від 14.10.2008 року від 08.04.2011 року, від 05.04.2013 року підтверджено спеціальний стаж роботи позивача вихователем та вихователем - методистом (а.с. 25-29).

Вказані атестаційні листи видані до 14.04.2014 року, відповідно, коли на території міста Донецьк органи державної влади України здійснювали свої повноваження.

Також згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань комунальний дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 281 м. Донецька зареєстрований як юридична особа з кодом 34828856, комунальний дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 383 м. Донецька зареєстрований як юридична особа з кодом 34828835, комунальний дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 403 м. Донецька зареєстрований як юридична особа з кодом 34828772. Відповідачем ці дані не були перевірені.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого ним рішення, тому рішення відповідача від 16.12.2020 року № 529 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років є неправомірними і підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірні рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

Позовні вимоги в частині зобов`язання призначити пенсію за вислугу років з дати звернення не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд України має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин, суд вважає, що в даному випадку, суд не може підміняти Пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам.

Належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років від 15.12.2020 року, врахувавши до спеціального стажу періоди роботи позивача вихователем та вихователем - методистом.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 10 квітня 2018 року по справі №348/2160/15-а.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З зазначених причин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 10 ч. 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За вимогами ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_3 ; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки від 18.09.2020р. № 1411- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 87548, Доненька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 16.12.2020 року № 529 про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.12.2020 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1, пункту 16 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII зарахувавши до спеціального стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років періоди роботи вихователем та вихователем-методистом з 23.11.1989 року по 29.11.1992 року; з 30.11.1992 року по 28.02.1995 року; з 28.02.1995 року по 22.10.2002 року; з 23.10.2002 року по 28.11.2014 року.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати з судового збору у розмірі 726 (сімсот двадцять шість) гривень 40 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 08 червня 2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова