Справа № 380/12069/20
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/12069/20 пров. № А/857/7921/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Шевчук С.М., Іщук Л.П.

з участю секретаря судового засідання: Смолинця А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Гриньо Михайла Івановича на рішенняЛьвівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року (ухвалене головуючим-суддею Кузаном Р.І., час ухвалення судового рішення 16 год 32 хв у м. Львові, дата складення повного тексту судового рішення 15 березня2021року)у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ, відповідач) від 26.08.2020 та від 22.10.2020 про відмову у зарахуванні до його страхового стажу періоду здійснення догляду за дочкою ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка з дитинства є інвалідом внаслідок тяжкого психічного розгляду, а саме з 01.06.2018 по 31.05.2020 та призначити і виплатити пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV віл 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV) з 01.06.2020, зобов`язати відповідача зарахувати до його страхового стажу вказаний період догляду та призначити і виплатити йому пенсію відповідно до Закону №1058-IV з часу набуття законного права на пенсію за віком з 01.06.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача Гриньо М.І. подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позов повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що громадяни України мають право на отримання пенсії із солідарної системи, якщо вони застраховані згідно із Законом і мають необхідний для призначення пенсії страховий стаж. Крім цього, в Законі не має жодних обмежень щодо віку чи групи інвалідності особи хворої на тяжкий психічний розгляд за якою здійснюється догляд. Тому особи, які здійснюють догляд за дитиною хворою на тяжкий психічний розгляд, якій навіть не була встановлена інвалідність є застрахованими особами. Для таких осіб страхувальником є органи соціального захисту населення, які виплачують допомогу і передають відомості про застрахованих осіб до територіальних органів Пенсійного фонду. Таким чином, якщо особа, яка здійснювала догляд і отримувала в управлінні праці та соціального захисту населення відповідну допомогу, при призначенні пенсії цей період догляду обов`язково зараховується до її страхового стажу.Доводи відповідача з покликанням у своєму рішенні від 22.10.2020 про відмову зарахувати до страхового стажу позивача період догляду за дочкою з 01.06.2018 по 31.05.2020 з підстав відсутності відомостей в системі персоніфікованого обліку про сплату страхових внесків є необґрунтованим, оскільки згідно Порядку нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за деякі категорії застрахованих осіб, затвердженого постановою Кабінету Магістрів України №178 від 02.03.2011 (далі Порядок №178), сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за одного з непрацюючих працездатних батьків, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжкий психічний розлад,якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства, обчислення і сплата єдиного внеску за таких осіб проводиться районними (міськими) управліннями праці та соціального захисту населення в межах та за рахунок загального обсягу видатків, передбачених в Державному бюджеті України на відповідний рік для Пенсійного фонду України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача Гриньо М.І., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача Івахович Р.Р., який заперечив проти її задоволення, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, проживає у м.Комарно, Львівської області, що підтверджується копією паспорта.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04.06.2020, виданого повторно Городоцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААА №804740 від 22.05.2018 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності з дитинства.

З 01.06.2018 по 31.05.2020 ОСОБА_1 перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Городоцької районної державної адміністрації та отримував державну соціальну допомогу по догляду за дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була визнана інвалідом ІІ групи з дитинства внаслідок тяжкого психічного розладу.

21.05.2020 ОСОБА_2 безтерміново встановлена перша група «А» інвалідності з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №334465.

Відповідно до висновком ЛКК №152 від 29.05.2020 ОСОБА_2 встановлено діагноз: F 20.0 параноїдна шизофренія безперервно прогресуючий тип перебігу з вираженим дефектом в емоційно-вольовій сфері та встановлено, що у дитини були медичні показання для визнання її інвалідом з дитинства до досягнення 6-ти річного віку.

13.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Городоцького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

26.08.2020 управлінням обслуговування громадян Городоцького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ за результатами розгляду поданих позивачем документів було прийнято рішення про відмову у призначенні йому пенсії №70 від 19.08.2020 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 05.10.2020 звернувся до Городоцького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ із заявою про зарахування до його страхового стажу періоду здійснення догляду за дочкою ОСОБА_2 , яка з дитинства є інвалідом внаслідок тяжкого психічного розладу, а саме періоду здійснення догляду за дочкою з 01.06.2018 по 31.05.2020 та призначення і виплату пенсії з часу набуття законного права на пенсію за віком, а саме з 01.06.2020.

Листом Управління обслуговування громадян Городоцького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) ГУ ПФУ №7298-7575/Г-02/8-1300/20 від 22.10.2020 за результатами розгляду заяви повідомило позивача про те, що згідно з поданими документами для призначення пенсії страховий стаж складає 25 років 1 місяць 5 днів, а тому в даний час він не має права на пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону №1058-IV.

Також повідомлено, що за період догляду за дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (доросла особа, не дитина) з 01.06.2018 по 31.05.2020 відсутні відомості в системі персоніфікованого обліку, а право на даний вид пенсії ОСОБА_1 набуде у віці 63 роки.

Вважаючи вищевказані рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з вимогою про їх скасування та зобов`язання вчинити певні дії.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зарахування спірного періоду до трудового стажу позивача, оскільки він здійснював догляд за особою, якій встановлено II групу інвалідності та яка у вищезгаданий період досягла повноліття (20 років). Крім того, чинним законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу періоду догляду за повнолітньою особою з інвалідністю ІІ групи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України громадянам гарантується право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV, статтею 11 якого визначено осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню.

Пунктом дев`ятим статті 11 Закону №1058-IV (в редакції на момент звернення за призначенням пенсії) передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягає один із непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, один із прийомних батьків, батьків-вихователів, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, дитиною, хворою на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня, за дитиною, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, якій не встановлено інвалідність, а також непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 вказаного Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

За змістом ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно п.10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (далі - Порядок №637), час догляду за інвалідом І групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами ПФУ на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних. Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи. Документами, які підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження або паспорт чи довідка житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації) та інші.

Відповідно до довідки серії 12 ААА №804740, 22.05.2018 ОСОБА_2 було встановлено II групу інвалідності.

Згідно довідки Городоцького управління соціального захисту населення №1007 від01.12.2020, ОСОБА_1 отримував допомогу на догляд за 1 інвалідом і або ІІ групиз червня 2018 по грудень 2020 .

Таким чином, позивач у вказаний період здійснював догляд за дочкою, якій призначена ІІ група інвалідності та яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Колегія суддів зверстає увагу на те, що відповідно до п.9 ст.11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають непрацюючі працездатні особи, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групиабо за особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого ст.26 цього Закону, та за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства.

У подальшому, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №334465 судом встановлено, що дочку позивача, ОСОБА_2 визнано особою з інвалідністю 1 групи в травні 2020 року.

Відповідно до ст.6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для зарахування спірного періоду до трудового стажу ОСОБА_2 для призначення пенсії за віком, оскільки у період з 01.06.2018 по 31.05.2020 ним здійснювався догляд за особою, якій встановлено II групу інвалідності таяка у вищезгаданий період досягла повноліття (20 років).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - Гриньо Михайла Івановича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року по справі №380/12069/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Л. П. Іщук
Повне судове рішення складено 07.06.2021.