Справа № 160/2223/21
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2021-03-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 року Справа № 160/2223/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
16 лютого 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 , у зарахуванні до загального страхового стажу зайняття підприємницькою діяльністю в період 07.06.1995 року по 10.03.2004 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу зайняття підприємницькою діяльністю в період 07.06.1995 року по 10.03.2004 рік, призначивши пенсію за віком з моменту звернення - 01.07.2020 року, виплативши відповідні суми.
Ухвалою суду від 22.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/2223/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області всі докази, на підставі яких ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовлено у призначенні пенсії.
19.03.2021 року на адресу суду засобами поштового зв`язку надійшла від позивача заява про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
22.03.2021 року на адресу суду засобами електронного зв`язку надійшли від відповідача клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.
Також, на виконання вказаної ухвали суду 22.03.2021 року від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що згідно з доданими позивачем до заяви про призначення пенсії документами страховий стаж позивачки становить 21 рік 10 місяців 29 днів, що є меншим ніж передбачено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказано про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивачу періоду здійснення нею підприємницької діяльності з 07.06.1995 року по 10.03.2004 року через відсутність доказів про сплату страхових внесків. Вважає, що станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком, підстав для призначення їй пенсії не було, а тому Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області, відмовляючи їй у такому призначенні, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України. За таких обставин, просило в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
За правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України)
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив (частини 2, 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України).
Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України).
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту серії НОМЕР_2 .
Крім цього, згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області судом встановлено, що прізвище позивача після реєстрації шлюбу змінено з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що з 07.06.1995 року позивач здійснювала підприємницьку діяльність на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності без створення юридичної особи НОМЕР_11 від 07.06.1995 року, виданого Дніпровським виконкомом м.Дніпродзержинська.
Цього ж дня, 07.06.1995 року відомості про реєстрацію позивача, як фізичної особи-підприємця, внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вид діяльності: 52.62.2 Роздрібна торгівля на ринках.
З відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом встановлено, що 27.12.2004 року позивач припинила підприємницьку діяльність за власним рішенням.
21.09.2020 року позивач звернулася до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви та розписки-повідомлення від 21.09.2020 року за №4794.
Не погоджуючись з вищевказаною відмовою відповідача щодо не зарахування періоду зайняття нею підприємницькою діяльністю з 07.06.1995 по 10.03.2004 року до загального страхового стажу, що призвело до відмови у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно із ст. 1 Закону №1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст. 7 Закону №1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року.
Відповідно до ст. 1 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з ч.1ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Наведене кореспондується з положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На виконання статті 62 Закону №1788-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абз.3 пп.2 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Відповідно до пункту 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно зі статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV був доповнений пунктом 3-1 згідно із Законом України №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набрав чинності 11 жовтня 2017 року. Даним пунктом передбачено, що період ведення підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно підтверджуються лише довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Крім того, відповідно до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 року №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Як було встановлено судом, з 07.06.1995 року позивач здійснювала підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності без створення юридичної особи НОМЕР_11 від 07.06.1995 року.
Цього ж дня, 07.06.1995 року відомості про реєстрацію позивача, як фізичної особи-підприємця, внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вид діяльності: 52.62.2 Роздрібна торгівля на ринках.
Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 27.12.2004 року позивач припинила підприємницьку діяльність, за власним рішенням.
Отже, судом встановлено та матеріалами підтверджено, що з 07.06.1995 по 27.12.2004 роки позивач була зареєстрована фізичною особою-підприємцем та здійснювала підприємницьку діяльність.
Судом також встановлено, що первинні документи, які містять додаткові відомості про здійснення позивачем підприємницької діяльності з 07.06.1995 по 27.12.2004 роки, сплату нею страхових внесків та/або єдиного податку у вказаний період, ні у позивача, ні в Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, не збереглися, зважаючи на термін такого зберігання.
Зокрема, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у відповідь на заяву позивача від 16.12.2020 року №123849/ФОП щодо надання інформації про систему оподаткування та доходи, листом №116290/04-36-70-01 від 18.12.2020 року повідомило позивача, що за даними інформаційної системи ДПС України, у період з 07.06.1995 - 10.03.2004 роки ОСОБА_1 знаходилась на податковому обліку в Кам`янській ДПІ. Датою зняття з обліку в Кам`янській ДПІ є 10.03.2004 року. Інформацію щодо системи оподаткування платника податків ГУ ДПС у Дніпропетровській області не має можливості надати, оскільки строк зберігання інформації становить 5 років, а тому відсутні законні підстави для надання запитуваної інформації.
Поряд з цим, слід зазначити, що в матеріалах справи міститься копія довідки про зняття з обліку платника податків №4580/10/28/107-1, видана Державною податковою службою, згідно якої судом встановлено, що ОСОБА_1 не має заборгованості зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) та знята з обліку 10.03.2004 року, а також копія довідки від 12.05.2004 року, видана органом Пенсійного фонду України, згідно якої ОСОБА_1 дійсно була зареєстрована в Управлінні Пенсійного фонду України в Заводському районі м.Дніпродзержинська та станом на 12.05.2004 року заборгованості по страховим внескам перед Пенсійним фондом не має.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах.
Суд вважає, що в даному випадку, позивач не може бути позбавлена свого права на зарахування до страхового стажу періоду зайняття нею підприємницькою діяльністю через закінчення терміну зберігання документів контролюючими органами, оскільки це відбулося не з її вини, тобто у зв`язку з обставинами, що виникли не з її волі, та на які вона не могла вплинути. Позивач зі свого боку вчинила всі залежні від неї дії для підтвердження нею зайняття підприємницькою діяльністю, і у неї відсутня будь-яка можливість отримати інші відомості.
Таким чином, на переконання суду, дії Головного управління при відмові у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду її зайняття підприємницькою діяльністю, є непропорційними заявленій легітимній меті, тому їх не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачем надано відповідачу Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким в період з 07.06.1995 - 27.12.2004 роки вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, а решту інформації щодо сплати страхових внесків позивачем у вказаний період відповідач повинен мати у своєму розпорядженні, оскільки, як вже зазначалося судом вище, період здійснення підприємницької діяльності до 1 травня 1993 року зараховується до стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, а періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року - на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний період зайняття позивачкою підприємницькою діяльністю з 07.06.1995 по 10.03.2004 року, підлягає зарахуванню до пільгового стажу.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 1) ч.1 ст.19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За загальним правилом, діями суб`єкта владних повноважень є сукупність вчинків здійснених у межах наданих чинним законодавством повноважень. Отже, під протиправними діями суб`єкта владних повноважень слід розуміти активну форму поведінки, пов`язану з виконанням дій, які такий суб`єкт не мав права вчинювати відповідно до його повноважень, за відсутності обставин, з якими пов`язана необхідність вчинення певної дії або з порушенням процедури.
До адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Статтею 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.
Тобто, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу.Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивачки на пенсію за віком вважає за необхідне і в цій частині позову вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоду зайняття нею підприємницькою діяльністю з 07.06.1995 по 10.03.2004 року, а також повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 21.09.2020 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
При цьому, суд зазначає, що повторному розгляду підлягає заява, подана позивачкою до пенсійного органу 21.09.2020 року, оскільки заява від 01.07.2020 року була подана з метою призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1098 «Про затвердження Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату».
Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що Головним управлінням ПФУ в Дніпропетровській області, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не доведено правомірності своїх дій, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 454,00 грн., пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 73-78, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) до загального страхового стажу періоди зайняття нею підприємницькою діяльністю з 07.06.1995 по 10.03.2004 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) від 21.09.2020 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у судовому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене у порядку та в строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева