Справа № 260/290/21
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у справі

01 червня 2021 рокум. Ужгород№ 260/290/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання - Поп Н.В.

учасники справи:

позивач: Державне підприємство "Ужгородське лісове господарство" - представник - ОСОБА_1 ;

відповідач: Ужгородська міська рада - представник - Зеленяк Світлана Сергіївна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 - не з`явився,

вирішуючи питання щодо закриття підготовчого провадження в адміністративній справі за позовом Державного підприємства "Ужгородське лісове господарство" до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

25 січня 2021 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернулося з позовом Державне підприємство "Ужгородське лісове господарство" (89411 Закарпатська область, Ужгородський район, с. Кам`яниця, вул. Першотравнева,42, ) до Ужгородської міської ради (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Поштова, буд. 3, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ), яким просить суд: "1. Відкрити провадження у справі; 2. Визнати протиправним та скасувати пункт 1.26 рішення Ужгородської міської ради від 24.12.2019 №1847 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", яким надано гр. ОСОБА_2 дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність площею 0,0952 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 січня 2021 року було вжито заходи забезпечення позову до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.

Відповідно до статті 173 частини 1 КАС України, завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, хоча судом вживалися заходи щодо її виклику, що передбачені Главою 7 Розділу I КАС України.

Статтею 181 частиною 2 КАС України визначені причини відкладення судом підготовчого засідання. Зокрема, суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку в випадках, визначених статтею 205 частиною 2 пунктами 1-3, 5 КАС України та в інших випадках, коли питання, визначені статтею 180 частиною 2 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті в даному підготовчому засіданні.

Згідно з статтею 205 частини 2 пункту 3 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

А відтак, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення підготовчого засідання, неявка учасників справи (їх представників) не перешкоджає проведенню такого засідання.

В підготовчому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, пояснив, що оскаржуване рішення фактично призвело до порушення його речових прав. Зазначив, що спірне рішення прийняте відповідачем щодо частини земельної ділянки, яка знаходиться у позивача на праві користування на підставі Державного акта на право постійного користування землею I-ЗК № 000387.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 2 абзацу 2 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно статті 4 частини 1 пункт 7 КАС України під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Так, згідно з статтею 19 частиною 1 пунктом 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Судом встановлено, що пунктом 1.26 оскаржуваного в даній справі рішення Ужгородської міської ради від 24 грудня 2019 року № 1847 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" було надано ОСОБА_2 дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність площею 0,0952 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (а.с. 9).

На підставі зазначеного пункту рішення відповідача, ОСОБА_2 було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з кадастровим номером :49:001:0457 (а.с. 10).

Представник позивача вказує, що зазначений пункт 1.26 рішення від 24 грудня 2019 року № 1847 є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки земельна ділянка із кадастровим номером :49:001:0457 - розташована в межах земель ДП "Ужгородське лісове господарство" (стовідсоткове накладення на землі лісогосподарського призначення).

Судом встановлено, що відповідно до листа Закарпатської регіональної філії державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" від 29 жовтня 2020 року № 1/906 за результатами проведеного ряду камеральних робіт, здійснено співставлення координат поворотних точок меж земельних ділянок, у тому числі з кадастровим номером :49:001:0457 з координатами Геодезичного журналу лісовпорядкування по Ужгородському лісництву і встановлено, що зазначена земельна ділянка повністю розташована в межах земель ДП "Ужгородське ЛГ" (стовідсоткове накладення на землі лісогосподарського призначення) (а.с.а.с. 29, 30).

Відповідно до пункту 1.1 статуту ДП "Ужгородське ЛГ" затвердженого наказом Держлісагентства України від 02.05.2018 № 331, підприємство засноване на державні власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 № 57 "Про створення державних лісогосподарських підприємств у Закарпатській, Івано-Франківській та Чернівецькій областях". Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства лісового господарства України від 26.05.1995 № 57, створено державні лісогосподарські підприємства та державні лісомисливські господарства в підпорядкуванні Закарпатського, Івано-Франківського і Чернівецького обласних управлінь лісового господарства на правах юридичних осіб згідно з додатками 1, 2, 3. Згідно переліку підприємств, що створюються (додаток 1 до наказу № 57) зазначено також Ужгородський держлісгосп (а.с.а.с. 12-16).

Відповідно до акту приймання передачі частки майна загальнодержавної власності, що перебуває у сфері управління Фонду державного майна, є у користуванні акціонерних фірм і товариств/ лісокомбінатів/, призначеного для ведення лісового, мисливського господарства та підлягає передачі до сфери управління Міністерства лісового господарства від 20 червня 1995 року, комісія діюча у відповідності до постанови КМУ від 05 травня 1995 року № 322, наказу Фонду державного майна від 26 травня 1995 року № 607, наказу Міністерства лісового господарства від 12 травня 1995 року№ 52 та розпорядження голови Закарпатської обласної Ради, із залученням директорів лісокомбінатів передала в т.ч. по Ужгородському лісокомбінату площу державного лісового фонду 15303 га (а.с.а.с. 17-23).

В подальшому на вказані землі лісового фонду ДП "Ужгородське ЛГ" отримало три державні акти право постійного користування землею в тому числі державний акт серії І-ЗК №000387 (а.с.а.с. 24-28).

Відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування Ужгородського лісокомбінату по Ужгородському лісництву (планшет №2 1988р) та матеріалів лісовпорядкування ДП "Ужгородське ЛГ" по Ужгородському лісництву (планшет №2 2010р.) зазначена земельна ділянка знаходиться на території Ужгородського лісництва ДП "Ужгородське лісове господарство (а.с.а.с. 37-41).

Статтею 46 Лісового кодексу України встановлено, що лісовпорядкування передбачає зокрема відновлення у встановленому порядку меж території лісового фонду України і визначення внутрігосподарської організації, забезпечення державного обліку лісів і державного лісового кадастру.

Згідно зі статтею 19 Земельного Кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення.

Відповідно до статті 20 частин 1, 2, 7 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень, органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Доказів вилучення спірної земельної ділянки, якою користується позивач на підстав Державного акта на право постійного користування землею I-ЗК № 000387, суду надано не було.

Таким чином позивачем оскаржується рішення Ужгородської міської ради про надання дозволу на підготовку проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки з подальшою передачею її у власність, відповідно до якого виготовлено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 земельної ділянки із кадастровим номером :49:001:0457, яка в свою чергу перебуває у постійному користуванні ДП "Ужгородське ЛГ" для ведення лісового господарства.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, як вже зазначалося, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Разом з тим, у відповідності до статті 20 частини 1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; 6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Кодекс адміністративного судочинства України містить визначення терміну "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Таким чином, судом встановлено, що спірні правовідносини між учасниками справи, безпосередньо пов`язані із реалізацією права користування майном суб`єктів господарювання. Із змісту позовної заяви видно, що предметом позову є рішенням Ужгородської міської ради від 24 грудня 2019 року № 1847 "Про надання та відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", яким Ужгородська міська рада надала ОСОБА_2 дозвіл на підготовку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з подальшою передачею її у власність площею 0,0952 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , яка перебуває у постійному користуванні ДП "Ужгородське ЛГ" для ведення лісового господарства.

Таким чином, оскільки порушення прав вбачається у втручанні у цивільні права позивачем, які спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке позивач вважає протиправним, і таке втручання призвело до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

А відтак, оскаржене позивачем рішення суб`єкта владних повноважень не відноситься до такого, оцінка протиправності якого може бути надана відповідно в порядку адміністративної юрисдикції, оскільки існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір повине вирішуватися судами за правилами господарського судочинства.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, "що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" (див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> Фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно статті 183 частини 1 КАС України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 183 частини 2 пункту 2 КАС України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

З огляду на викладене, з врахуванням суті спірних правовідносин, суд вважає що даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства та у відповідності до статті 238 частини 1 пункту 1 КАС України необхідно закрити провадження у справі та роз`яснити позивачу, що за захистом своїх прав може звертатися до суду господарської юрисдикції.

Керуючись статтями 183, 238, 239, 248, 250 КАС України, статті 7 частини 1 пункту 5 Закону України "Про судовий збір" , суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом Державного підприємства "Ужгородське лісове господарство" до Ужгородської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Повернути Державному підприємству "Ужгородське лісове господарство" (89411 Закарпатська область, Ужгородський район, с. Кам`яниця, вул. Першотравнева,42, ) сплачений відповідно до платіжного доручення № 50 від 25 січня 2021 року судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двохсот семидесяти) грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 01 червня 2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Ухвалу у повному обсязі було складено 07 червня 2021 року.

СуддяС.Є. Гаврилко