Справа № 520/5399/21
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 червня 2021 р. № 520/5399/21
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши у порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу № 520/5399/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , грошової компенсації щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 05.04.2017 по 10.11.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на 10.11.2019;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 05.04.2017 по 10.11.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на 10.11.2019.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що військова частина НОМЕР_1 не нараховувала та не виплачувала йому грошову компенсацію за невикористані дні відпустки як учаснику бойових дій за період з 05.04.2017 по 10.11.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на 10.11.2019.

Ухвалою судді від 05.04.2021 відкрито спрощене провадження по даній справі та надано відповідачу строк для подачу відзиву на позовну заяву.

05.05.2021 представником військової частини НОМЕР_1 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки підстави для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення відсутні.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Наказом начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку № 78 від 05.04.2017 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , який прибув з Луганського зонального відділу Військової служби правопорядку міста Сєвєродонецьк, з 5 квітня 2017 року зарахований до списків особового складу Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 130 від 13.06.2019 молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 переведено на нове місце служби на посаду начальника сховища групи забезпечення речовим майном мобільного відділення забезпечення військової частини НОМЕР_1 (м. Часів Яр Донецької області).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 152 від 14.06.2019 молодшого сержанта ОСОБА_1 зараховано до списків частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 281 від 09.11.2019 молодшого сержанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби з 10.11.2019 у запас у зв`язку із закінченням строку контракту.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 .

Відповідно листа начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку № 2026 від 12.08.2020 під час проходження служби позивачем у Харківському зональному відділу Військової служби правопорядку у період з 05.04.2017 по 13.06.2019 додаткова щорічна відпустка як учаснику бойових дій не надавалась, компенсація за невикористану щорічну відпустку як учаснику бойових дій за цей період не нараховувалась та не виплачувалась.

У листі командира військової частини НОМЕР_1 № 974 від 02.06.2020 зазначено, що за період проходження служби у військової частині НОМЕР_1 (з 14.06.2019 по 10.11.2019) додаткова відпустка як учаснику бойових дій ОСОБА_1 не надавалась, компенсація за неї не нараховувалась та не виплачувалась.

У листопаді 2020 року позивач звернувся до Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку у зв`язку з не нарахуванням компенсаційних виплат за невикористання щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 05.04.2017 по 13.06.2021.

Листом № 3478 від 25.11.2020 Харківський зональний відділ Військової служби правопорядку повідомив, що у зв`язку з тим, що наказом начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку № 130 від 13.06.2019 ОСОБА_1 переведено на нове місце служби, а саме, до військової частини НОМЕР_1 , тому він повинен звернутися за виплатою компенсаційних виплат за невикористання мною щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 05.04.2017 по 13.06.2019 до командира цієї військової частини.

Після звернення позивача про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2017 по 2019 роки до військової частини НОМЕР_1 , отримав відповідь № 2265 від 15.12.2020.

Після повторного звернення про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за період з 2017 по 2019 роки до військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримав відповідь № 623/406 від 26.02.2021, де повідомили з посиланням на роз`яснення юридичного департаменту Міністерства оборони України, що виплату компенсації за такі відпустку слід здійснювати тільки на підставі відповідних рішень судів.

Щодо вирішення справи по суті, суд зазначає наступне.

Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

За змістом статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії соціального захисту" передбачено використання учасниками бойових дій чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

З огляду на викладене, наявні правові підстави для висновку, що учасники бойових дій мають право отримати додаткову відпустку із збереженням заробітної плати за певних умов.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

Таким чином, спірні правовідносини щодо отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки у зв`язку із звільненням позивача виникли в особливий період.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Згідно ч. 8 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Таким чином, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, згідно ч. 14 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Отже, положення Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

З огляду на викладене, на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не здійснено позивачу розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п.12 ч. 1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 05.04.2017 по 10.11.2019.

Суд зауважує, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного суду від 16.05.2019 по зразковій справі № 620/4218/18.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а отже, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , грошової компенсації щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 05.04.2017 по 10.11.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на 10.11.2019.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 05.04.2017 по 10.11.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на 10.11.2019.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справа розглядалась в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.С. Мороко