Справа № 640/5466/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Каракашьян С.К.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Справа № 640/5466/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Сакевич Ж.В.,

представника позивача Бебеля О.О.,

представника відповідача Козиренко С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування рішення,

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Відповідач) про:

- визнання протиправним та нечинним у зв`язку з невідповідністю Конституції України, Законам України та міжнародно-правовим актам рішення, яке викладено у відповіді Міністерства юстиції України від 11.02.2020 № 6440/ПІ-Л-315/13 та яким визначено, що ОСОБА_1 відповідає критеріям здійснення очищення влади, передбаченим статтею 3 Закону України «Про очищення влади»;

- зобов`язання Відповідача утриматися від вчинення певних дій, а саме від внесення відомостей щодо ОСОБА_1 до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», передбаченого ст. 7 Закону України «Про очищення влади», у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є особою, до якої можуть бути застосовані критерії здійснення очищення влади, передбачені статтею 3 Закону України «Про очищення влади»;

- визнання незаконними дій Відповідача щодо розміщення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України персональних даних Позивача, а саме прізвища, ім`я та по-батькові, даних про його перебування на посадах прокурора Сумської області, прокурора Кіровоградської області, кількість днів перебування на цих посадах, а також про те, що він підпадає під дію Закону України «Про очищення влади» та стосовно нього мають бути застосовані заборони, установлені статтею 3 Закону України «Про очищення влади»;

- зобов`язання Міністерства юстиції України виключити персональні дані Позивача, а саме прізвище, ім`я та по-батькові, дані про його перебування на посадах прокурора Сумської області, прокурора Кіровоградської області, кількість днів перебування на цих посадах, а також про те, що він підпадає під дію Закону України «Про очищення влади» і що стосовно нього мають бути застосовані заборони, установлені статтею 3 Закону України «Про очищення влади», у зв`язку з тим, що він не є особою, до якої можуть бути застосовані критерії здійснення очищення влади, передбачені статтею 3 Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 лютого 2021 року позов задоволено частково: зобов`язано Міністерство юстиції України видалити дані щодо перебування ОСОБА_1 на посадах прокурора Сумської області та прокурора Кіровоградської області, кількість днів перебування на зазначених посадах та посилання на застосування щодо позивача заборон, встановлених статтею 3 Закону України «Про очищення влади», з документів, які містяться на веб - сайті Міністерства юстиції України.

У задоволенні позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановляючи зазначене рішення, суд виходив з того, що Відповідачем протиправно здійснено поширення інформації про позивача, але з огляду на відсутність у діях Відповідача такої властивості, як протиправність, належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є зобов`язання відповідача видалити дані Позивача з документів, які містяться на його веб - сайті.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням у частині задоволення позовних вимог, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

При цьому, Апелянт зазначає, що Позивач відповідає критеріям здійснення очищення влади, передбаченим п.п. 7, 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про очищення влади», оскільки він сукупно більше року в період з 25.02.2010 по 22.02.2014 обіймав відповідні керівні посади в органах прокуратури.

Разом з тим, Апелянт звертає увагу на те, що відомості про Позивача в Єдиному державному реєстрі осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», відсутні, а також відсутня інформація щодо застосування до нього заборон, передбачених вказаним Законом, щодо зайняття певних посад.

При цьому, Апелянт вказує, що на його сайті розміщені лише матеріали інформаційного характеру, які стосуються виключно реалізації його повноважень та виконання Закону України «Про очищення влади».

Водночас, Апелянт стверджує, що така інформація не є конфіденційною, оскільки вона стосується здійснення посадових або службових повноважень особою, яка уповноважена на виконання функцій держави, і не є інформацією про приватне життя особи.

Крім того, Апелянт вказує, що відповідні дані Позивача були розміщені на його сайті ще 25.03.2016, але з цим позовом він звернувся до суду лише у 2020 року, тобто з пропуском строків, установлених ст. 122 КАС України, і не просив суд поновити йому такі строки.

Тому, Апелянт наполягає на тому, що Позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 відкрито провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, стверджуючи про правильність висновків суду першої інстанції та безпідставність доводів апелянта.

При цьому, Позивач наполягає на тому, що розміщені про нього на сайті Відповідача дані вказують на застосування до нього заборон, визначених Законом України «Про очищення влади», що порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позовних вимог - скасуванню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 1996 року працював в органах прокуратури, у період з 16 червня 2010 року по 6 грудня 2011 року обіймав посаду прокурора Сумської області, а з 14 серпня 2012 року по 28 лютого 2014 року - посаду прокурора Кіровоградської області.

На офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України у розділі «Очищення влади України» (режим вільного доступу: https://lustration.minjust.gov.ua/main/work_material/) міститься розділ «Додаткові матеріали Департаменту з питань люстрації».

За адресою https://lustration.minjust.gov.Ua/main/work_material_links/9 «Звіти, перевірки» розміщено, зокрема, «Узагальнення інформації щодо реалізації органами прокуратури України Закону України «Про очищення влади» в частині критеріїв визначених частиною першою та пунктами 1-8 частини другої статті 3 Закону (за посадами та терміном перебування на них) станом на 25.03.2016» та «Додатки №1-3: зведена інформація щодо посад та осіб органах прокуратури України».

На сторінці 4 даного документу в пункті за номером 152 розміщено дані про те, що ОСОБА_1 працював 1147 днів на посадах, перебування на яких має необхідність застосування вимог частини першої статті 3 Закону України «Про очищення влади», тобто повинно тягнути за собою звільнення.

У документі «Додаток 1. Перелік посад Генеральної прокуратури України та територіальних органів прокуратури, які відповідають ч. 1 та пп. 1 - 8 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади» вказано у пунктах номери за порядком 234, 842 та 1013 вказано у графі таблиці «ПІБ» ОСОБА_1 .

06 лютого 2020 року Позивач звернувся до Відповідача з листом щодо застосування до нього норм Закону України «Про очищення влади».

Листом № 6440/ПІ-Л-315/13 від 11.02.2020 Позивача повідомлено про поширення на нього норм вищевказаного Закону, з огляду на відповідність позивача визначеним критеріям.

Позивач, вважаючи такий лист рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про очищення влади» від 16.09.2014 № 1682-VII (далі - Закон № 1682-VII), Положенням про Єдиний державний реєстр осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 1704/5 (далі - Положення № 1704/5).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом № 1682-VII визначено правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні.

Статтею 1 Закону № 1682-VII передбачено, що очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону № 1682-VII заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо посадових та службових осіб органів прокуратури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Національного банку України.

Згідно з п. 8 ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 3 Закону № 1682-VII заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

У ч. 1, 12, 14 ст. 5 Закону № 1682-VII закріплено, що органом, уповноваженим на забезпечення проведення перевірки, передбаченої цим Законом, є Міністерство юстиції України.

У разі встановлення за результатами перевірки особи недостовірності відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, орган, який проводив перевірку, надсилає копію висновку про результати перевірки до Міністерства юстиції України для офіційного оприлюднення на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України інформації про надходження такого висновку та внесення до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади", не пізніш як у триденний строк з дня одержання такого висновку.

Керівник органу, передбачений частиною четвертою цієї статті, на підставі висновку про результати перевірки, яким встановлено недостовірність відомостей, визначених пунктами 1 та/або 2 частини п`ятої цієї статті, не пізніше ніж на третій день з дня отримання такого висновку, керуючись положеннями частини третьої або четвертої статті 1 цього Закону, звільняє таку особу із займаної посади або не пізніше ніж на третій день з дня його отримання надсилає такий висновок керівнику органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та ініціювання звільнення з посади особи, стосовно якої було здійснено перевірку, для її звільнення з посади у встановленому законом порядку не пізніше ніж на десятий день з дня отримання висновку.

Частиною 1 статті 7 Закону № 1682-VII передбачено, що відомості про осіб, щодо яких встановлено заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, вносяться до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України "Про очищення влади" (далі - Реєстр), що формується та ведеться Міністерством юстиції України.

Положення про Реєстр, порядок його формування та ведення затверджуються Міністерством юстиції України.

Відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною четвертою статті 1 цього Закону, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та вносяться до Реєстру протягом трьох робочих днів з дня надходження із Державної судової адміністрації України до Міністерства юстиції України наданої з Єдиного державного реєстру судових рішень електронної копії рішення суду, яке набрало законної сили. Державна судова адміністрація України надсилає до Міністерства юстиції України таку електронну копію рішення суду не пізніш як на десятий день з дня набрання ним законної сили.

У пунктах 2, 3 розділу І Положення № 1704/5 визначено, що реєстр - це електронна база даних, яка містить відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Реєстр ведеться з метою: обробки відомостей про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади»; подання на запит державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з метою проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», або спеціальної перевірки, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції», відомостей про осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком; подання на запит правоохоронних органів інформації про внесення відомостей про особу до Реєстру або про відсутність у Реєстрі відомостей про таку особу у разі необхідності отримання такої інформації в рамках кримінального або адміністративного провадження або на запит прокурора в рамках здійснення його повноважень; проведення звіряння переліку осіб, звільнених з посад у зв`язку із здійсненням очищення влади (люстрації), з відомостями, що містяться в Реєстрі; надання фізичній особі (уповноваженій нею особі) за її зверненням відомостей про неї.

Держатель Реєстру - Міністерство юстиції України.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу ІІ Положення № 1704/5 внесенню до Реєстру підлягають відомості про осіб, щодо яких застосовано заборону, передбачену частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Підставою для внесення Реєстратором відомостей про особу є: надходження до Реєстратора від керівника органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, до яких застосовується заборона, зазначена у частині третій статті 1 Закону України «Про очищення влади», відомостей про звільнення особи з посади у зв`язку із застосуванням такої заборони; надходження до Реєстратора від керівника органу (органу), до повноважень якого належить звільнення та/або ініціювання звільнення з посади осіб, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 Закону України «Про очищення влади», інформації про неподання заяви такої особи у строк, передбачений частиною другою статті 4 Закону України «Про очищення влади» разом з відомостями про звільнення особи з посади; надходження до Реєстратора від Державної судової адміністрації електронної копії рішення суду, яке набрало законної сили, щодо осіб, зазначених у частині четвертій статті 1 Закону України «Про очищення влади», та відомостей про особу, передбачених пунктом 4 цього розділу.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру застосування до особи заборон та обмежень, визначених Законом України «Про очищення влади», що передбачає внесення відомостей про таку особу до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення цього Закону (далі - Реєстр) та застосування негативних наслідків (звільнення з посади, заборона займати певні посади).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що Позивач дійсно у період з період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року обіймав керівні посади в органах прокуратури, як про таке і зазначено на сайті Мін`юсту. Тобто, така інформація відповідає дійсності, що не заперечується стороною Позивача, і є інформацією про позивача як суб`єкта владних повноважень та його публічну службу, яка не належить до інформації з обмеженим доступом (ч. 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію»).

При цьому, збирання та розміщення Відповідачем на офіційному сайті вказаної інформації кореспондується із положеннями Закону № 1682-VII та завданнями, які були покладені на Мін`юст у зв`язку з його прийняттям.

Крім того, Відповідачем жодного рішення у відношенні Позивача у межах спірних правовідносин не приймалося, а заявлені ним позовні вимоги стосуються листа Мін`юсту, надісланого Позивачу у відповідь на його звернення (запит).

Водночас, як було правильно встановлено судом першої інстанції, такий лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить суто інформаційний характер і, крім іншого, також містить відомості про те, що до Позивача фактично не було застосовано негативних наслідків, передбачених Законом № 1682-VII.

Разом з тим, жодних відомостей про Позивача як особу, до якої вжито заборони, установлені Законом № 1682-VII, до Реєстру не внесено і негативних наслідків, передбачених вказаним Законом, зокрема у зв`язку з розміщенням на сайті Відповідача вищезазначеної інформації, не застосовано.

Крім того, ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження стороною Позивача не було надано жодних доказів та не наведено обґрунтованих доводів з приводу того, яким чином розміщення вищевказаної інформації про Позивача та його трудову діяльність на сайті Мін`юсту порушує його індивідуально визначені права та/або охоронювані законом інтереси.

Водночас, апеляційний суд зазначає, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, а не ймовірним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 9901/623/19 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковими для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Аналогічні правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 504/4148/16-а.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, вважає, що Позивачем не доведено порушення Відповідачем його права та/або охоронюваних законом інтересів, які б підлягали судовому захисту, що виключає правові підстави для задоволення позовних вимог та зобов`язання Мін`юсту вчинити певні дії.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що доводи сторони Позивача про те, що внаслідок розміщення інформації на сайті Мін`юсту про зайняття Позивачем посад у період, визначений Законом № 1682-VII, в майбутньому він може бути обмежений у праві займати певні посади і що це впливає на його ділову репутацію, судова колегія відхиляє як необґрунтовані, такі, що засновуються на припущеннях і спрямовані на захист прав на майбутнє, що не відповідає завданням адміністративного судочинства, визначених у ст. 2 КАС України.

Разом з тим, аналізуючи доводи обох учасників справи, колегія суддів також не приймає до уваги доводи Апелянта про те, що Позивач пропустив визначених ст. 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки суду не було надано жодних доказів, які б підтверджували точну дату, коли Позивач дізнався або повинен був дізнатися про розміщення на сайті Мін`юсту (у березні 2016 року) інформації про його роботу в органах прокуратури.

При цьому, колегія суддів враховує те, що Позивач був звільнений з органів прокуратури за власним бажанням задовго до оприлюднення такої інформації, а саме 28.02.2014.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, а тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

З огляду на це, колегія суддів вважає вищенаведені доводи Апелянта безпідставними і не вбачає наявності достатніх правових підстав для застосування до Позивача процесуальних наслідків, які настають в разі порушення строку звернення до суду за відсутності поважних причин його пропуску.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, апеляційний суд враховує висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності податкових повідомлень-рішень від 20.12.2019 №№ , , необхідності їх скасування та задоволення позову повністю.

Отже, судом першої інстанції при ухваленні судового рішення в частині задоволення позовних вимог було неповно встановлено обставини цієї справи і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне встановлення обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Міністерства юстиції України підлягає задоволенню, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог - скасуванню, а такі позовні вимоги - залишенню без задоволення. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Розподіл судових витрат.

З огляду на результат розгляду цієї справи, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року в частині задоволення позовних вимог - скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою в задоволенні таких позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 лютого 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 07 червня 2021 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

М.І. Кобаль