Справа № 520/5051/21
Суддя: Зоркіна Ю.В.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 червня 2021 року № 520/5051/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зоркіної Ю.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

установив:

Позивач звернувся до суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області при видачі довідки № 04-52/179 від 27.02.2020 про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Харківській області внести зміни до довідки №04-52/179 від 27.02.2020 про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці, а саме замість тексту: "що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 113508,00 грн, у тому числі: 1. посадовий оклад - 63060, 00 грн; 2. доплата за вислугу років (80%)- 50448,00грн; 3. доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0 грн; 4. доплата за науковий ступінь - 0, 00 грн; 5. доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0 грн; 6. щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ - 0, 00 грн." вказати "що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 129273,00 грн, у тому числі: 1. посадовий оклад - 63060, 00 грн; 2. доплата за вислугу років (80%)- 50448,00 грн; 3. доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0 грн; 4. доплата за науковий ступінь - 0, 00 грн; 5. доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0 грн; 6. щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ - 15765,00 грн.", та видати ОСОБА_1 відповідну довідку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачем протиправно видано довідку про розмір грошового забезпечення судді для перерахунку щомісячного довічного утримання судді у відставці без врахування регіонального коефіцієнту.

Ухвалою суду від 05.04.2021 року відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 КАС України.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, у якому вказано, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Регіональний коефіцієнт - є доплатою за додаткове навантаження судді до базового розміру посадового окладу, яка залежить від кількості населення, де розташований суд, у якому здійснює суддя правосуддя. Покликаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 по справі №804/3609/18, зазначає, що умовою застосування регіонального коефіцієнта є фактичне здійснення правосуддя, відтак передбачені ч.4 ст.135 Закону №1402-VIII положення на позивача не поширюється

Третя особа надала пояснення на адміністративний позов, де зазначила про складові суддівської винагороди та порядок перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці. Зауважила, що застосування до базового розміру окладу регіонального коефіцієнта для судді, який не здійснює правосуддя, Законом не передбачено.

З матеріалів справи встановлено, що рішення ВРП від 05.06.2018 № 1728/0/15-18 позивачка звільнена у відставку з посади судді Жовтневого районного суду міста Харкова на підставі п.4 ч.6 ст.126 Конституції України

Позивачка звернувся до відповідача з заявою про отримання довідки про суддівську винагороду для перерахунку довічного утримання судді у відставці станом на 18.02.2020

Відповідачем складена довідка від 28.02.2020 року № 04-52/179 станом на 18.02.2020 року , у якій суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку її щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 113508.00 грн., у тому числі: посадовий оклад 63060 грн; доплата за вислугу років (80%) 50448.00 грн. Отже, до посадового окладу, який входить до складу суддівської винагороди, відповідачем не застосовано регіональний коефіцієнт.

По суті заявлених вимог суд зазначає, що виходячи з положень ч.4 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1402-VIII), чинного на час призначення позивачеві щомісячного довічного грошового утримання, у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше при значеного щомісячного довічного грошового утримання.

Так, згідно ч.1, 2 ст.135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Згідно ч.4 ст.135 Закону №1402-VIII, до базового розміру посадового окладу, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Частиною 10 статті 135 Закону №1402-VIII передбачено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Згідно ч.3 ст.142 Закону №1402-VIII, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Складовою суддівської винагороди є посадовий оклад.

При цьому, ч.3 ст.135 цього Закону визначено поняття базового розміру посадового окладу та ч.4 ст.135 цього ж Закону встановлена можливість застосування до базового розміру посадового окладу регіональних коефіцієнтів. Зі змісту наведених норм можна дійти висновку, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат. При цьому, посадовий оклад судді складаються з базового розміру посадовою окладу судді та застосованого до нього відповідного регіонального коефіцієнту.

Тобто, передбачений ч.4 ст.135 Закону №1402-VIII регіональний коефіцієнт є складовою частиною посадового окладу судді, а не доплатою.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що регіональні коефіцієнти до посадового окладу застосовуються лише у разі здійснення суддею правосуддя.

Суд також звертає увагу на висновки Конституційного Суду України у рішенні № 11-р/2018 від 04.12.2018, де суд, для цілей застосування положень ч.1 ст.55, ч.8 ст.56, ч.ч.1, 2 ст.89, ч.3 ст.82, ч.ч.6, 7 ст.147 Закону №1402-VIII, встановив невідповідність Конституції України положень ч.10 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI від 07.07.2010 у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» №192-VIII від 12.02.2015, згідно якої суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу. Аналогічного змісту норма встановлена ч.10 ст.135 Закону №1402-VIII.

Надаючи оцінку конституційності ч.10 ст.135 Закону №2453-VI, Конституційний Суд вказав, що випадки, коли суддя не здійснює правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно Закону №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (ч.1 ст.55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (ч.8 ст.56, ч.ч.1, 2 ст.89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (ч.3 ст.82, ч.ч.6, 7 ст.147).

Таким чином, судді у відставці не є суб`єктами правового регулювання ч.10 ст.135 Закону №1402-VIII, що свідчить про відсутність будь-яких підстав для застосування вказаної норми під час визначення права позивача на належне щомісячне довічне грошове забезпечення як судді у відставці.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.143 цього Закону, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці саме у відповідному процентному співвідношенні до суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, будь-які обмеження щодо врахування регіонального коефіцієнта при визначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відсутні.

Відтак, оскільки розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається відповідно до розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, то вказаний регіональний коефіцієнт повинен також враховуватися при визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Судом встановлено, що посадовий оклад працюючого судді місцевого суду міста Харкова становить 78825.00 грн, тобто з врахуванням регіонального коефіцієнта 1,25. Вказана обставина відповідачем не заперечується

Проте, у виданій відповідачем довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці вказано посадовий оклад на рівні 63060 грн.

Отже, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій Територіального управління Державної судової адміністрації в Харківській області при видачі ОСОБА_1 довідки № 04-52/179 від 27.02.2020 про суддівську винагороду, для перерахунку щомісячного грошового утримання судді у відставці без застосуванням регіонального коефіцієнту.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області внести зміни до довідки №04-52/179 від 27.02.2020 про суддівську винагороду, видану для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці, а саме замість тексту: "що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 113508,00 грн, у тому числі: 1. посадовий оклад - 63060, 00 грн; 2. доплата за вислугу років (80%)- 50448,00грн; 3. доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0 грн; 4. доплата за науковий ступінь - 0, 00 грн; 5. доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0 грн; 6. щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ - 0,00 грн." вказати "що станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 129273,00 грн, у тому числі: 1. посадовий оклад - 63060, 00 грн; 2. доплата за вислугу років (80%)- 50448,00 грн; 3. доплата за перебування на адміністративній посаді в суді - 0 грн; 4. доплата за науковий ступінь - 0, 00 грн; 5. доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 0 грн; 6. щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VІІІ - 15765,00 грн.", та видати ОСОБА_1 відповідну довідку, суд зазначає наступне.

Питання визначення складових суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці належить до дискреційних повноважень відповідача за наслідками розгляду поданої особою заяви, наявних документів щодо фінансування судової системи та з дотриманням встановленої процедури.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача, а отже, не вбачає правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача зазначити у довідці відповідні складові суддівської винагороди, оскільки питання їх обчислення з урахуванням регіонального коефіцієнту відповідачем не приймалося.

Разом з тим, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005, ратифікованої Верховною Радою України 17 липня 1997 року, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов`язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відтак, при зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який міг би відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Указаний висновок відповідає такому принципу права як правосуддя, який за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Статтею 13 "Право на ефективний засіб юридичного захисту" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи викладене, з метою відновлення порушеного відповідачем права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача видати позивачці довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнта - 1,25 станом на 18.02.2020 року.

Відповідно до ст.ст.7,9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Враховуючи викладене вище суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України Про судовий збір.

Керуючись ст.243-246, 250,255,257-262, 295,297 КАС України, суд

вирішив

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, корпус 2,м. Харків,61050, ), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області при видачі довідки №04-52/179 від 27.02.2020 про суддівську винагороду для перерахунку ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання судді у відставці без урахування регіонального коефіцієнту 1,25.

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці з урахуванням регіонального коефіцієнта - 1,25 станом на 18.02.2020 року.

В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Зоркіна Ю.В.