Справа № 160/1169/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2021 року Справа № 160/1169/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛозицької І.О.
при секретарі судового засідання Ткач Л.А.
представника позивача Генько Х.А.
представника відповідача Прокоф`єва Є.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Позивач не погоджується з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки, позивачем підтверджено реальність господарських операцій та правомірність дій позивача належним чином оформленою та достовірною первинною бухгалтерською документацією, щодо якої у контролюючого органу не було зауважень; належним чином оформленими податковими накладними; документами, що підтверджують подальший рух/використання у власній господарській діяльності придбаних товарів/послуг.
Крім того, як зазначає позивач, контролюючий орган, виходячи за межі повноважень, наданих законом, необґрунтовано втручається в господарську діяльність суб`єкта господарювання, при цьому своїми неправомірними, на думку позивача, діями завдає підприємству збитки, оскільки на власний розсуд визначає витрати позивача, не пов`язані з господарською діяльністю підприємства.
Позивач вказує, що посилання контролюючого органу на окремі недоліки в оформленні товарно-транспортних накладних, або їх відсутність є недостатніми для висновку про нереальність (фіктивність) господарських операцій, оскільки в даному випадку помилки в оформленні товарно-транспортних документів або їх відсутність не є підставою для висновків про не підтвердження господарських операцій, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платників податків, у зв`язку з його господарською діяльністю, мали місце.
Оскільки документальні перевірки постачальників позивача контролюючими органами проведені не були і факт використання ними трудових та виробничих ресурсів не перевірявся та не досліджувався, висновки контролюючого органу про відсутність факту реального здійснення господарської діяльності суб`єкта господарювання зроблені на підставі необґрунтованих та недоведених припущень.
Таким чином, позивач вважає, що висновки акту перевірки є необґрунтованими, а складені на його підставі податкові повідомлення-рішення є протиправними.
Ухвалою суду від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 08.02.2021 року, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
08.02.2021 року сторони в судове засідання не з`явилися, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 15.02.2021 року.
Заперечуючи проти позову, 11.02.2021 року відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.
В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що за період липень 2020 року позивачем задекларовано податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, в сумі 0 грн. та задекларовано суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, в розмірі 498 930,00 грн.
Перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду, (показник рядка 19 Декларації) за липень 2020 року встановлено її завищення у розмірі 498 930 грн. внаслідок заниження показників рядків 9 (колонка Б) та 17 (колонка Б) податкової декларації за липень 2020 року на суму 498 930 грн.
Перевіркою достовірності і правильності визначення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, (показник рядка 21 Декларації) за липень 2020 року у сумі 498 930 грн. встановлено його завищення у розмірі 498 930 грн. внаслідок завищення показника рядка 19 Декларації.
Перевіркою достовірності і правильності визначення позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету, (показник рядка 18 Декларації) за липень 2020 року у сумі 0 грн. встановлено його заниження в загальній сумі 797 702 грн.
Відповідач зазначає, що документальною позаплановою виїзною перевіркою позивача встановлено порушення: 1) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) за липень 2020 року в загальній сумі 498 930 грн.; 2) п. 198.1, п. 198.2, п.п. «г» п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2020 року в загальній сумі 797 702 грн.; п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), в результаті чого позивачем не складено і не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені цим кодексом для реєстрації, зведені податкові накладні за товарами/послугами, які починають використовуватися в операціях, не пов`язаних із господарською діяльністю підприємства, на податкові зобов`язання з ПДВ за липень 2020 року в загальній сумі 129 950,18 грн.
Тому, відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
15.02.2021 року позивачем надано до суду відповідь на відзив, яку долучено до матеріалів справи.
Позивач зазначив, що не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, оскільки контролюючий орган дійшов необ`єктивних висновків щодо наявності у платника податків порушень податкового законодавства, в повній мірі не враховані первинні бухгалтерські документи, неправильно застосовані норми податкового законодавства, а також не враховані обставини та докази, викладені в позовній заяві. Зазначає, що відповідач мотивує свої доводи лише висновками, викладеними в акті перевірки.
15.02.2021 року судом оголошено перерву в судовому засіданні до 22.02.2021 року.
22.02.2021 року судом оголошено перерву до 10.03.2021 року.
Відповідачем надано до суду заперечення, які долучено до матеріалів справи, в яких відповідач просив долучити до матеріалів справи документи, зокрема, акти приймання-передачі оригіналів документів, запити про надання документів, відповідь платника від 27.10.2020 року.
10.03.2021 року у справі оголошено перерву до 15.03.2021 року.
Ухвалою суду від 15.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судовий розгляд справи по суті на 07.04.2021 року.
Відповідно до довідки від 17.05.2021 року № 94, складеної відділом управління персоналом Дніпропетровського окружного адміністративного суду, у період з 15.03.2021 року по 16.04.2021 року, включно суддя Лозицька І.О. перебувала на лікарняному, а у період з 19.04.2021 року по 14.05.2021 року - у щорічній відпустці.
Розгляд справи було призначено на 26.05.2021 року.
В судове засідання 26.05.2021 року з`явилися представник позивача та представник відповідача.
Під час розгляду справи, представник позивача, підтримав позовну заяву та просив її задовольнити.
Представник відповідача, заперечуючи проти позову, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.
Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Перевіркою ТОВ «Нікопрогресбуд» встановлено порушення:
1) п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п.п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), що призвело до завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) за липень 2020 року в загальній сумі 498 930 грн.;
2) п. 198.1, п. 198.2, п.п. «г» п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 201.4, п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), що призвело до заниження податку на додану вартість за липень 2020 року в загальній сумі 797 702 грн.;
3) п. 201.10 ст. 201 ПК України (в редакції, що діяла в момент вчинення правопорушення), в результаті чого позивачем не складено і не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені цим кодексом для реєстрації, зведені податкові накладні за товарами/послугами, які починають використовуватися в операціях, не пов`язаних із господарською діяльністю підприємства, на податкові зобов`язання з ПДВ за липень 2020 року в загальній сумі 129 950,18 грн.
Згідно змісту даного акта перевірки, вищенаведені порушення встановлені відповідачем враховуючи та на підставі наступного, зокрема:
1) до складу податкового кредиту ТОВ «Нікопрогресбуд» до декларації ПДВ за липень 2020 року по отриманому товару від ТОВ «Імперія» на суму 779 701,08 грн., включено суму у розмірі 129950,18 грн. на підставі податкових накладних, що відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з ПДВ та даним декларації з ПДВ за липень 2020 року. При цьому, в ході проведення документальної перевірки, відповідачем не були отримані документальні докази використання саме в господарській діяльності товариства ТМЦ, придбаних у ТОВ «Імперія», з урахуванням чого на порушення п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України податкові зобов`язання з ПДВ виявилися заниженими за липень 2020 року на суму 129 950 грн.;
Позивач не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся до суду з цією позовною заявою.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків, у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно із п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки відбувається згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 78.5 статті 78 Податкового кодексу України).
Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки та службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог Податкового кодексу України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
Дотримання цих вимог в їх сукупності може бути належною підставою для призначення та проведення перевірки, що в свою чергу, є предметом дослідження у даній справі.
При цьому, виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. В Податковому кодексі України відсутня норма, яка б встановлювала право податкового органу замість документальної виїзної перевірки проводити документальну невиїзну перевірку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 520/8836/18, Верховним Судом у постанові від 01.04.2021 у справі № 810/1420/16.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до п. 185.1 ст. 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з, зокрема:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України.
Згідно з п. 188.1 ст. 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Статтею 198 Податкового кодексу України, передбачено право платників податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, яким є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду (п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких, є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
За змістом п. 200.4 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:
а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.
Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
В силу норм п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999р. №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV).
Відповідно до ст. 1 цього Закону ( в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію, а господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
За змістом частин 1 та 2 ст. 9 Закону №996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
У свою чергу, згідно ч. 3 ст. 9 цього Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також, зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88, господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних, до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, тощо.
Зі змісту наведених норм можна дійти висновків про те, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту.
Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19.03.2019р. у справі №826/9534/17 та від 26.02.2019р. у справі №826/1536/18. Окрім того, у своїх постановах від 19.03.2019 у справі №826/9534/17, від 20.10.2020р. у справі № 806/705/15, від 10.11.2020р. № 822/6302/15 Верховний Суд відзначив те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
З матеріалів справи судом встановлено, що між позивачем (покупець) та ТОВ «Імперія» (постачальник) було укладено договір доставки № І-1/19 від 25.02.2019 року, відповідно до п. 1.1 якого постачальник передає у власність товар, а покупець приймає та сплачує вартість товару у порядку та на умовах передбачених цим Договором.
Загальний обсяг товару, що постачається за даним договором визначається протягом терміну дії договору з урахуванням кількості й асортименту (номенклатури) товару, по всіх переданих, відповідно до умов даного договору, окремих партій товару. Товар вважається поставленим у разі підписання сторонами товарної накладної (п. 1.2 договору).
Право власності на поставлений товар та всі ризики випадкової втрати переходить до Покупця в момент отримання товару від постачальника (перевізника) за видатковою накладною, яка є невід`ємною частиною даного договору (п. 1.3 договору).
Умови поставки визначаються згідно правил ІНКОТЕРМС-2010 та погоджуються сторонами на кожну окрему партію товару (п. 2.5 договору).
Товар передається постачальником в термін, узгоджений сторонами (п. 2.6 договору).
Поставка партії товару вважається виконаною постачальником в момент передачі товару уповноваженому представнику покупця, що підтверджується отриманою від останнього довіреністю, оформленої відповідно до вимог чинного законодавства України на отримання товарно-матеріальних цінностей та/або його підписом у видатковій накладній (п. 2.7 договору).
Розрахунок за товар здійснюється покупцем на умовах передоплати або в день відвантаження постачальником товару. Датою відвантаження вважається дата виписки видаткової накладної або ж за умови поставки товару перевізником - дата виписки товаротранспортної накладної (п. 3.4 договору).
ТОВ «Нікопрогресбуд» було здійснено оплату на ТОВ «Імперія» у сумі 779 701,08 грн. за призначенням платежу «Оплата за товар рах. № 13, 14 від 15.07.2020 року у т.ч. ПДВ 129 950,18 грн.», що підтверджується платіжним дорученням № 685130 від 15.07.2020 року, копія якого міститься в матеріалах справи.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем доведено факт отримання товару від ТОВ «Імперія».
Щодо використання придбаних позивачем у ТОВ «Імперія» товарів, то суд зазначає наступне.
З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Нікопрогресбуд» (підрядник) та ТОВ «Максіпром Груп» (замовник) було укладено ряд договорів, а саме: 1) договір підряду № 25/05/20 від 25.02.2020 року, відповідно до п.1.1 якого підрядник зобов`язується на об`єкті замовника, на свій ризик, якісно виконати необхідні роботи «Облаштування огородження від т. «4» до діл. 3 Ділянка магнітної сепарації на території Басанського кар`єру на землях Томаківського району Дніпропетровської області, а замовник у свою чергу зобов`язується приймати та вчасно оплачувати підряднику результати виконаних останнім робіт; 2) договір підряду № 86/05/20 від 12.02.2020 року, відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується на об`єкті замовника, на свій ризик, якісно виконати необхідні роботи «Облаштування кабельної естакади від підстанції 6/0,4 кВ до корпусу дільниці магнітної сепарації. Ділянка магнітної сепарації Басанського кар`єру на землях Томаківського району Дніпропетровської області», а замовник у свою чергу зобов`язується приймати та вчасно оплачувати підряднику результати виконаних останнім робіт; 3) договір підряду № 14/05/20 від 27.01.2020 року, відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується на об`єкті замовника, на свій ризик, якісно виконати необхідні роботи «Влаштування завалки. Ділянка магнітної сепарації Басанського кар`єру на землях Томаківського району Дніпропетровської області», а замовник у свою чергу зобов`язується приймати та вчасно оплачувати підряднику результати виконаних останнім робіт; 4) договір підряду № 144/05/19 від 03.12.2019 року, відповідно до п. 1.1 якого підрядник зобов`язується на об`єкті замовника, на свій ризик, якісно виконати необхідні роботи «Влаштування приймального бункеру конвейера КЛ-7. Ділянка магнітної сепарації Басанського кар`єру на землях Томаківського району Дніпропетровської області», а замовник у свою чергу зобов`язується приймати та вчасно оплачувати підряднику результати виконаних останнім робіт.
У локальних кошторисах до вказаних догорів, копії яких наявні в матеріалах справи, визначені роботи щодо розроблення, розчищення, навантаження та перевезення ґрунту.
Судом встановлено, що на момент проведення перевірки позивача, роботи по договорам з ТОВ «Максіпром Груп» виконані в повному обсязі та оплачені зі сторони замовника.
Крім того, за поясненням позивача, судом встановлено та не спростовано відповідачем, що ТОВ «Нікопрогресбуд» надано контролюючому органу письмові пояснення щодо виконання у липні-серпні 2020 року будівельних робіт на підставі договорів підряду, умовами яких передбачалося здійснення підготовчих робіт з облаштування розташованих на околицях м. Покров та м. Марганець будівельних майданчиків (в районах розміщення кар`єрів з видобутку марганцевих руд). Необхідність закупівлі та використання придбаних позивачем у ТОВ «Імперія» товарів обґрунтована необхідністю розчищення ділянок від трави та чагарників, а кількість придбаних товарів - обсягами підрядних робіт, значним ступенем виходу з ладу електроінструментів та необхідністю оперативної із заміни задля дотримання договірних зобов`язань перед замовниками в частині дотримання строків виконання підрядних робіт.
Суд зазначає, що відповідно до п. А.2.2 настанови щодо визначення загальновиробничих і адміністративних витрат та прибутку у вартості виробництва ДСТУ - НБД.1.1-3:2013, такі роботи як підготовчі роботи з облаштування будівельних майданчиків, розчищення ділянок забудови від трави та чагарників можуть бути віднесені до розділу загальновиробничих витрат, та не входити до складу локального кошторису по окремим видам робіт.
Щодо твердження відповідача, що згідно української класифікації товарів ВЕД, придбані позивачем у ТОВ «Імперія» ТМЦ відносяться до розділу машини, обладнання та механізми; електротехнічне обладнання; їх частини, які мають різну вартість і строк служби, суд зазначає, що відповідно до п. 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. № 92 основні засоби - матеріальні активи, які підприємство утримує з метою використання їх у процесі виробництва або постачання товарів, надання послуг, здавання в оренду іншим особам або для здійснення адміністративних і соціально-культурних функцій, очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких більше одного року (або операційного циклу, якщо він довший за рік).
Однією з груп основних засобів є інші необоротні активи, до складу яких входять «Малоцінні необоротні матеріальні активи» (п.5.2 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби"), це, зокрема, спеціальні інструменти і спеціальні пристосування, вартість яких погашається нарахуванням зносу за встановленою підприємством ставкою (нормою) з урахуванням очікуваного способу використання таких об`єктів та інші предмети, які за вартісними ознаками підприємством зараховано до складу малоцінних необоротних матеріальних активів (Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затверджена наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 року № 291).
Отже, суд зазначає, що матеріальні активи, строк корисного використання, яких - більше року, але вартість менша чи дорівнює 20 000 грн., є «податковими» малоцінними необоротними матеріальними активами.
Таким чином. суд доходить висновку, що позивачем доведено правомірне списання придбаних у ТОВ «Імперія» ТМЦ на будівельно-монтажну дільницю для виконання ремонтних робіт на замовлення ТОВ «Максіпром Груп».
Щодо взаємовідносин ТОВ «Нікопрогресбуд» з ТОВ «Надежда Ритейл 2017», суд зазначає наступне.
Між позивачем (покупець) та ТОВ «Надежда Ритейл 2017» було укладено договір постачання нафтопродуктів № 20-1/02/19 від 28.02.2019 року, відповідно до умов якого постачальник зобов`язаний здійснювати відпуск товару шляхом заправки автотранспорту покупця нафтопродуктами, що є в наявності на кожній АЗК, АГЗП, а покупець зобов`язується приймати нафтопродукти та своєчасно здійснювати їх оплату.
Покупець зобов`язується здійснювати оплату за готівкові кошти на АЗС, датою оплати вважається дата отримання фіскального чеку (п. 3.1 договору).
Відповідно до розділу 4 договору постачальник зобов`язується відвантажити покупцю товар у відповідності з поданою заявкою у кількості і по ціні АЗС в автотранспорт покупця.
Відповідно до п. 4.5 договору моментом передачі товару за кількістю та якістю сторонами договору визначено дату фіскальних чеків на товар про його отримання покупцем.
Право власності на переданий покупцю товар переходить від постачальника до покупця з дати повної оплати товару (п. 5.3 договору).
Відповідно до п. 10.2 договору договір постачання нафтопродуктів вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками та обов`язкового скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2019 року, а в частині виконання зобов`язань до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Якщо за 5 календарних днів до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про свої наміри розірвати договір, то він вважається пролонгованим на тих же умовах до 31.12.2020 року (п. 10.2.1 договору).
Судом встановлено, що позивачем були надані до перевірки вищезазначені документи, що підтверджується актами приймання-передачі оригіналів первинних бухгалтерських та інших документів й облікових регістрів, підписаними між позивачем та фахівцем, який проводив перевірку, протилежного відповідачем не доведено.
Разом з тим, судом встановлено, що контролюючим органом під час проведення перевірки взято до уваги підписаний між ТОВ «Надежда Ритейл 2017» та позивачем зведений документ «видаткова накладна № 475580 від 31.07.2020 року», який був складений між сторонами, за поясненням позивача, для внутрішнього підсумкового обліку об`єму поставленого товару за календарний місяць.
Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено обов`язку складення зведеної видаткової накладної.
Крім того, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на кожне постачання товару позивачу, ТОВ «Надежда Ритейл 2017» було складено та направлено на реєстрацію до ЄРПН податкові накладні у кількості 159 штук, що сторонами не оспорюється. Вказані податкові накладні є зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Щодо отримання позивачем і доставки товару від ТОВ «Надежда Ритейл 2017», суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем (довіритель) та ОСОБА_3 (повірений), було укладено договір доручення № 83/04/20 від 30.06.2020 року, відповідно до п. 1.1 якого в порядку та на умовах визначених цим договором довіритель доручає, а повірений зобов`язується за винагороду від імені і за рахунок довірителя вчинити наступні юридичні дії, визначені п. 1.2 договору.
Деталізований зміст доручення (перелік дій), порядок його виконання та інші спеціальні вказівки містяться у додатку № 1 до цього договору (п. 1.2 договору).
Згідно з додатком № 1 до договору доручення № 83/04/20 від 30.06.2020 року сторони погодили наступний зміст доручення (перелік дій) та порядок його виконання, а саме: приймати нафтопродукти від постачальника ТОВ « Надежда Ритейл 2017» на виконання умов договору поставки нафтопродуктів № 20-1/02/19 від 28.02.2019 року на АЗК, АГЗП та організувати їх доставку до довірителя. Приймання нафтопродуктів здійснюється відповідно до усних вказівок довірителя у визначений ним день та час.
Договір вступає в силу з 01.07.2020 року і діє до 31.07.2020 року (п. 5.1 договору).
Судом встановлено, що на виконання договору доручення, повірений - ОСОБА_3 організовував доставку нафтопродуктів від ТОВ «Надежда Ритейл 2017» на адресу позивача, що підтверджується матеріалами справи, зокрема: довіреністю від 01.07.2020 року на виконання умов договору доручення № 83/04/20 від 30.06.2020 року; звітом повіреного від 15.07.2020 року про виконання умов договору доручення № 83/04/20 від 30.06.2020 року; звітом повіреного від 31.07.2020 року про виконання умов договору доручення № 83/04/20 від 30.06.2020 року; актом здачі-приймання наданих послуг від 31.07.2020 року за договором доручення № 83/04/20від 30.06.2020 року.
Також, щодо оплати за отриманий позивачем товар від ТОВ «Надежда Ритейл 2017», судом встановлено, що між ТОВ «Надежда Ритейл 2017» (кредитор) та фізичною особою ОСОБА_3 (поручитель) було укладено договір поруки № 84/04/20, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання добровільно, безумовно та безвідклично відповідати по зобов`язаннях ТОВ «Нікопрогресбуд» (боржника), які виникли в результаті відсутності оплати боржником за отриманий товар за договором постачання нафтопродуктів № 20-02/19 від 28.02.2019 року, що укладений між ТОВ «Нікопрогресбуд» та ТОВ «Надежда Ритейл 2017».
Відповідно до повідомлень поручителя від 15.07.2020 року та від 31.07.2020 року, копії яких наявні в матеріалах справи, ОСОБА_3 , як Поручителем, 15.07.2020 року та 31.07.2020 року виконано грошове зобов`язання ТОВ «Нікопрогресбуд» перед ТОВ «Надежда Ритейл 2017», за договором постачання нафтопродуктів № 20-1/02/19 від 28.02.2019 року, сплачено ТОВ «Надежда Ритейл 2017» грошові кошти в сумі 3 000 006,15 грн. та 4 000 083,10 грн., відповідно.
Таким чином, судом встановлено, що всього сплачено 7 000 089, 25 грн.
Отже, поставлений позивачу товар був оплачений в момент його отримання відповідно до умов договору.
Крім того, суд зазначає, що відсутність заборгованості позивача перед ТОВ «Надежда Ритейл 2017» підтверджується також підписаним між сторонами актом звірки взаєморозрахунків, станом на 30.11.2020 року, копія якого наявна в матеріалах справи, та в якому значиться про відсутність заборгованості.
Щодо використання та зберігання позивачем отриманих від ТОВ «Надежда Ритейл 2017» нафтопродуктів, судом встановлено, що відповідно до актів списання товарів, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: № 34 від 31.07.2020 року, № 39 від 31.07.2020 року, № 49 від 31.07.2020 року, придбане у ТОВ «Наежда Ритейл 2017» дизпаливо було списано позивачем у липні 2020 року на витрати по обслуговуванню виробничого процесу Автотранспортної дільниці, будівельно-монтажна дільниця Арселор виконання ремонтних робіт, будівельно-монтажна дільниця Максіпром Груп виконання ремонтних робіт.
Крім того, згідно акту списання товарів № 398 від 31.07.2020 року, придбаний позивачем у ТОВ «Надежда Ритейл 2017» газ нафтовий зріджений (пропан) було списано у липні 2020 року на виробництво металоконструкцій (рах. 231) в. кількості 399 922,32 л.
Судом встановлено, що за даними наданого разом із актом № 398 від 31.07.2020 року виробничого звіту, зріджений газ було використано у виробництві для виконання наступних виробничих процесів: на порізку металу довжиною 12 655 пог. м; на підігрів зварювальних швів довжиною 8 674 пог м.
Згідно із затвердженими 02.01.2020 року головним інженером ТОВ «Нікопрогресбуд» уніфікованими нормами витрат основних та допоміжних матеріалів при виготовленні металоконструкцій на механічну різку списано пропан-бутан по нормі 10,7 л на 1 пог. м металоконструкцій, а при підігріві зварювальних швів - проран-бутан по нормі 15,2 л на 1 пог. м металоконструкцій.
Крім того, передбачено додаткове списання пропан-бутану по нормі 360,8 л на одну тону виробу. Як встановлено судом, протягом липня 2020 року згідно наданого до перевірки виробничого звіту було вироблено 441,364 т металоконструкцій).
Виходячи із затверджених ТОВ «Нікопрогресбуд» уніфікованих норм за здійсненим в ході перевірки розрахунком на виконання задекларованих технологічних операцій товариством було витрачено (списано) 426 497,4312 л пропан-бутану, в тому числі: на порізку металу 135 408,5 л (12 655 пог. м -10,7 л), на підігрів зварювальних швів - 131 844,8 л (8 674 пог м.*15,2 л), на виготовлення металоконструкцій в цілому виходячи з їх загальної ваги - 159 244,1 л (360,8 л * 441,364 т).
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем повною мірою доведено можливість придбання, зберігання використання та сплати придбаних у ТОВ «Надежда Ритейл 2017» ТМЦ.
Серед іншого, при розгляді даної справи, суд враховує, що позивачем надавалися до перевірки первинні документи, документи, що підтверджують придбання, транспортування, зберігання, використання придбаного товару, що підтверджується копіями актів приймання-передачі оригіналів первинних бухгалтерських та інших документів й облікових регістрів ТОВ «Нікопрогресбуд» фахівцю Нікопольського відділу перевірок платників податків - юридичних осіб управління податкового аудиту ГУ ДПС у Дніпропетровській області для проведення виїзної позапланової документальної перевірки від 09.10.2020 року, від 12.10.2020 року, від 13.10.2020 року, від 15.10.2020 року, від 16.10.2020 року, від 23.10.2020 року, від 26.10.2020 року, від 27.10.2020 року, від 29.10.2020 року.
Крім того, як вже було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на кожне постачання товару позивачу контрагентами позивача було складено та направлено на реєстрацію до ЄРПН податкові накладні, а саме: податкова накладна від 15.07.2020 року № 4573; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4557; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4534; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4562; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4601; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4590; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4598; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4552; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4560; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4572; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4570; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4577; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4611; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4580; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4591; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4542; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4583; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4564; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4612; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4554; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4592; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4581; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4539; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4582; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4541; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4545; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4553; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4546; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4584; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4566; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4573; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4603 податкова накладна від 15.07.2020 року № 4555; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4547; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4551; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4600; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4538; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4599; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4613; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4610; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4535; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4568; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4536;податкова накладна від 15.07.2020 року № 4561; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4567; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4605; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4597; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4576; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4540; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4587; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4563; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4569; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4604; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4586;податкова накладна від 15.07.2020 року № 4558; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4608; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4594; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4549; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4609; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4537; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4556; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4559; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4596; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4544; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4579; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4588; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4602; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4606; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4550; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4593; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4575; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4565; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4595; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4571; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4589; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4543; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4578; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4548; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4585; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4607; податкова накладна від 15.07.2020 року № 4574; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6457; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6499; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6483; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6495; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6446; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6474;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6460; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6506; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6513; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6451; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6447; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6501; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6462; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6488; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6479; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6519; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6481; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6476; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6493; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6463; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6458; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6486; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6489; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6466; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6457; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6490; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6502; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6485; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6444;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6470; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6422; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6464; податкова накладна від 31.07.2020 року № 6454;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6467;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6500;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6517;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6445;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6482;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6497;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6409;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6487;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6503;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6511;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6491;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6516;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6514;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6459;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6477;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6496;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6473;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6448;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6449;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6455;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6480;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6469;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6521;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6461;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6512;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6457;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6472;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6507;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6510;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6456;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6471;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6520;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6475;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6518;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6508;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6457;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6450;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6452;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6468;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6492;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6457;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6498;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6515;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6465;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6494;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6484;податкова накладна від 31.07.2020 року № 6453, що сторонами не оспорюється. Вказані податкові накладні є зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд зазначає, що зауваження щодо змісту та форми податкових накладних в акті перевірки відсутні. Отже, податкові накладні підтверджують факт придбання позивачем робіт/послуг/товарів у вищевказаних постачальників та є підставою для віднесення до складу податкового кредиту відповідного податкового періоду.
Суд зазначає, що відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Виявлення розбіжностей даних податкової декларації та даних Єдиного реєстру податкових накладних є підставою для проведення контролюючими органами документальної позапланової виїзної перевірки продавця та у відповідних випадках покупця товарів/послуг.
Таким чином, суд зазначає, що контролюючий орган, у разі не підтвердження реальності здійснення господарських операцій ТОВ «Нікопрогресбуд» з постачальниками товарів чи виявлення розбіжностей, мав право не реєструвати вказані податкові накладні.
Натомість, податкові накладні контрагентів позивача зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що свідчить про відсутність порушень в частині оформлення податкових накладних та їх змісту.
Доказів на підтвердження того, що контрагент позивача не мав адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, відповідачем до суду не надано.
Крім того, суд зазначає, що відповідно до п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Презумпція правомірності рішень платника податку поширюється на господарські операції з метою формування платником податків витрат для визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додатну вартість. За змістом вказаної норми відповідні витрати і податковий кредит вважаються сформованими платником податків правомірно.
Суд зазначає, що відповідачем всупереч вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів поставки, укладених з позивачем, як не було надано і доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагентів та злагодженості дій між ними.
Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладених договорів та специфіку придбаних товарів, суд робить висновок, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарськими операціями з придбання товару позивачем сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.
Серед іншого, щодо посилань контролюючого органу на відсутність сертифікатів відповідності (походження) поставлених ТМЦ, з яких можна було б встановити їх виробника та сертифікати якості на відповідність продукції технічним умовам та/або державним стандартам, суд зазначає, що вказане не впливає на порядок ведення бухгалтерського та податкового обліку на підприємстві.
Також, щодо тверджень контролюючого органу стосовно наявності помилок в товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що вказане не є правовою підставою для позбавлення платника податків права на податковий кредит з ПДВ.
Отже, під час судового розгляду позивачем підтверджено реальне здійснення господарських операцій з придбання товарів, підтверджено виконання умов укладених договорів, надано докази фактів виконання договірних зобов`язань та відповідних розрахунків за укладеними договорами.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд у цій справі також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивача. Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду справи, не довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити повністю.
Стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нікопрогресбуд» судовий збір у сумі 25 432,25 грн. (двадцять п`ять тисяч чотириста тридцять дві гривні 25 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07.06.2021 року.

Суддя І.О. Лозицька