Справа № 200/3946/21
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2021-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2021 р. Справа№200/3946/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі 1-й відповідач), Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі 2-й відповідач), відповідно до якого просить суд:

- визнати неправомірними дії 1-го відповідача щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати позивачу призначеної пенсії за віком та дії 2-го відповідача щодо не виплати пенсії з місяця в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи;

- зобов`язати 2-го відповідача виплатити заборгованість, що виникла з 01.04.2017 року по 30.04.2018 року, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позивача, з компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є пенсіонером та з 12 січня 2016 року перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі міста Запоріжжя (відповідно до Рішення міської ради від 19.02.2016 року змінено назву Орджонікідзевського району на Вознесенівський район, а відповідно до Постанови КМУ від 21.12.2016 року №988 реорганізовано управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя та утворено Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя), як внутрішньо переміщена особа.

Позивач зазначає, що з квітня 2017 року Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 року № 628 реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області) з підстав, не передбачених статтею 49 Закону України від 09 липня 2003 року N 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування припинило виплату його пенсії.

Вказує, що 27.12.2017 року він звернувся до 2-го відповідача в Донецькій області із заявою про виплату пенсії, але виплату пенсії було розпочато тільки з 01 травня 2018 року, а заборгованість з квітня 2017 по квітень 2018 року, на час звернення до суду, не виплачено.

22 серпня 2018 року на адресу 2-го відповідача було направлено адвокатський запит, щодо причини невиплати пенсії та з вимогою провести відповідні виплати пенсії за всі періоди їх невиплати, проте, 2-й відповідач, листом від 06 жовтня 2018 року № 12933/02, повідомив, що загальна сума заборгованості з пенсії за період з 01.04.2017 року по 30.04.2018 року складає 101840,36 грн., борг за цей період був облікований та буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Позивач зазначає, що неодноразово через свого представника звертався до Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та Селидівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, однак, жодне управління Пенсійного фонду не повідомило дату виплати заборгованості по пенсії.

Крім того вказує, що на порушення вимог постанови Кабінету Міністрів України №365 від 08.06.2016 року, 2-й відповідач відновив виплату його пенсії не з місяця, в якому надійшла заява (тобто з грудня 2017 року), а лише з травня 2018 року та не відновило (не виплатило) з моменту припинення її виплати, тобто з 01.04.2017 року, як це було передбачено в рішенні комісії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №46 від 05.01.2018 року.

Позивач вважає такі дії відповідачів протиправними та такими, що порушують вимоги Конституції України та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058).

27 квітня 2021 року 1-й відповідач, через канцелярію суду, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування відзиву на позовну заяву 1-й відповідач зазначив, що відповідно до Атестату № 59 від 05.01.2018 року пенсійну справу позивача на запит № 2616 від 27.12.2017 року, було направлено до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області та повідомлено, що пенсію позивачу виплачено по 31.03.2017 року.

1-й відповідач зазначає, що виплату пенсії позивачу було припинено з 01.04.2017 року після надходження інформації СБУ про відсутність понад 60 днів за місцем фактичного проживання та відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Протокол від 04.05.2017 року № 18 позивачу було припинено соціальні виплати у зв`язку з непідтвердженням фактичного проживання за адресcою АДРЕСА_1 .

Оскільки позивач не проживав на території Запорізької області, тому відповідач не мав права виплачувати пенсію позивачу з підстав визначених в Законі України № 1058 та в Законі № 1706.

На підставі викладеного 1-й відповідач вважає, що діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами Кабінету Міністрів України. З зазначених причин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

11 травня 2021 року 2-й відповідач надав через канцелярію суду відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просив суд відмовити в задоволені позовних вимог.

2-й відповідач зазначив, що позивач з 02 лютого 2018 року обліковується в Селидовському ОУПФУ Донецької області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах, пенсійну справу за заявою позивача від 27 грудня 2017 року направлено до відповідача з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Згідно з довідкою від 27 грудня 2017 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.01.2018 року №46, позивачеві відновлено пенсію з моменту припинення.

2-й відповідач вказує, що з урахуванням надання фінансування розпорядниками бюджетних коштів вищого рівня позивачеві виплата пенсії розпочата з травня 2018 року, а борг в сумі 101840,36 грн. нараховано та обліковано і буде виплачено за умови надання окремого фінансування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

2-й відповідач звертає увагу, що виплата коштів на виконання рішень судів здійснюється в межах бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат. Бюджетом Пенсійного фонду на 2021 рік, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021 року №126, на погашення заборгованості із пенсійних виплат за рішеннями судів передбачено 360 млн. грн. Фактичне та у повному обсязі виконання судового рішення територіальним органом Пенсійного фонду України можливе лише на наявності відповідних бюджетних асигнувань на відповідей цілі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вказує, що відповідачем щомісячно надсилаються запити до розпорядника бюджетними коштами вищого рівня про надання фінансування для виконання рішень судів та вказана сума буде виплачена за окремим фінансуванням на означені цілі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (а.с. 16-17).

1-й відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, , місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

2-й відповідач, Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: вул. Героїв праці, буд. 6, м. Селидове, Донецька область, 85400 є органом державної влади, про що вказано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch).

ОСОБА_1 був взятий на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою управління соціального захисту населення від 12 січня 2016 року № (а.с. 26), згідно з якою позивач постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 і перемістився та зареєструвався за адресою:

АДРЕСА_3 включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р.

27 грудня 2017 року позивач звернувся до Селидовського ОУПФУ Донецької області із заявою про виплату пенсії, відповідно до якої просив, запросити пенсійну справу з управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя Орджонікідзевського району, а також просив виплачувати пенсію за фактичним місцем проживання (а.с. 71).

17 січня 2018 року Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області отримало від Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя електронну пенсійну справу ОСОБА_1 та атестат про зняття з виплати пенсії.

Відповідно до рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05.01.2018 року №46, позивачеві відновлено виплату пенсії з моменту припинення її виплати (а.с. 76) та розпорядженням Селидовського ОУПФУ Донецької області № 273 від 02.02.2018 року, ОСОБА_1 продовжено виплату попередньо призначеної пенсії з 01 лютого 2018 року (а.с. 72).

22 серпня 2018 року адвокат Литвин О.Г., що діяв в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області із запитом про надання інформації щодо сум заборгованості по пенсії із розбивкою по місяцям. Також просив у разі встановлення порушень норм діючого законодавства негайно вжити заходи по усуненню цих порушень та провести відповідні виплати пенсії за всі періоди їх невиплати (а.с. 16).

Листом від 06 жовтня 2018 року №12933/02 Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило, що загальна сума заборгованості по пенсії складає 101840,36 грн. за період з 01.04.2017 року по 30.04.2018 року, борг за цей період був облікований та буде виплачуватись на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Цим листом також було додано копії документів з облікової справи (а.с. 17а).

27 листопада 2020 року на адресу Пенсійного фонду України направлено адвокатський запит від 27.11.2020 року №27-11/20-02 в якому запитував інформацію щодо причин невиплати Селидовським ОУПФУ Донецької області заборгованості по пенсії за період з 01.04.2017 року по 30.04.2018 рік ОСОБА_1 , а також просив зазначити дату виплати заборгованості (а.с. 18а).

Листом від 16 грудня 2020 року №2800-03-0202-8/44078 Пенсійний фонд України повідомив, що «Пенсійний фонд України не здійснює безпосереднє призначення, перерахунки і виплату пенсій, а тому не є належним розпорядником інформації щодо пенсійного забезпечення пенсіонерів. З огляду на зазначене, адвокатський запит направляється до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області». Додатково повідомив, що, згідно п. 1 Постанови 637 суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України (а.с. 19).

Листом від 18 грудня 2020 року №0500-0204-9/24230 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на запит адвоката від 27 листопада 2020 року №27-11/20-02 повідомлено, що Головне управління не здійснює безпосереднє призначення, перерахунки та виплату пенсій та не є належним розпорядником запитуваної інформації. Громадянин ОСОБА_1 перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. З огляду на зазначене, адвокатський запит направлено за належністю до Управління (тобто, до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області) для організації розгляду та надання відповіді по суті порушених питань (а.с. 20).

27 листопада 2020 року за №27-11/20-01 позивач, через свого представника, звернувся з адвокатським запитом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в якому запитував інформацію щодо причин не виплати заборгованості по пенсії за період з 01.04.2017 по 30.04.2018 року ОСОБА_1 , а також просив зазначити дату виплати заборгованості.

На звернення позивача, 2-й відповідач листом № 0572-02-8/9938 від 16 грудня 2020 року повідомив, що ОСОБА_1 звернувся до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою щодо запиту пенсійної справи з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України Запорізької області для виплати пенсії за фактичним місцем проживання. Згідно наданої довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 27.12.2017 року, фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Після отримання електронної справи та макету паперової справи документи ОСОБА_1 були відпрацьовані. Пенсійну справу взято на облік в управлінні. За результатами перевірки достовірності фактичного місяця проживання, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365, винесено рішення про відновлення виплати пенсії.

Вказано, що починаючи з травня 2018 року виплата пенсії здійснюється щомісячно на картковий рахунок установи ДОУ АТ «Ощадбанк». Число виплат 13.

Головним розпорядником коштів, зокрема бюджету Пенсійного фонду України, є міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня - Пенсійний фонд України, та відповідно головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Кошти на виплату пенсії надходять до головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області за кодами бюджетної класифікації.

Зазначено, що пенсія за минулий період з 01.04.2017 року по 30.04.2018 рік у розмірі 101840,36грн. нарахована та облікована. Виплата буде здійснена за окремі фінансуванням на означені цілі (а.с. 22).

Згідно довідки 2-го відповідача № 1384 від 26.04.2021 року судом встановлено, що позивач знаходиться на обліку в Селидовському об`єднаному управління Пенсійного фонду України Донецької області і отримує пенсію за віком, проте, заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року в сумі 101840,36грн. йому нарахована, однак, не виплачена (а.с.69).

2-й Відповідач факт не виплати пенсії позивачу за період з квітня 2017 року по квітень 2018 року не заперечує.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім того, згідно ч. 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у зразковій адміністративній справі № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18) про припинення виплати пенсії внутрішньо переміщеній особі було прийнято рішення від 03 травня 2018 року (залишене без змін постановою Великої палати Верховного суду від 04.09.18 р.).

Як зазначено у вказаному рішенні, висновки Верховного Суду в цій зразковій справі підлягають застосуванню в адміністративних справах, в яких позивач:

1) є громадянином України;

2) має статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про взяття її на облік, як внутрішньо переміщеної особи;

3) є пенсіонером та отримує пенсію, призначену їй відповідно до Закону № 1058-IV.

Поновлення виплати пенсії потребує здійснення додаткових дій позивачем.

Відповідач право позивача на отримання пенсії не заперечує.

Відповідно до вказаного рішення висновки Верховного Суду в цій зразковій справі не підлягають застосуванню в адміністративних справах щодо звернення пенсіонерів, яким призначено пенсію згідно із Законом № 1058-ІV та які є внутрішньо переміщеними особами, якщо нарахування та виплату пенсії такої пенсії їм припинено за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду України з підстав, які передбачені п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 49 Закону № 1058-IV в редакції на день прийняття цього рішення.

Таким чином, враховуючи вказані ознаки та їх наявність у адміністративній справі № 200/3946/21-а, судом встановлено, що дана справа є типовою та такою, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18)

Суд зазначає, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Приписами статті 47 Закону № 1058 визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, абз. 10 ч. 2 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються […] порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначені статтею 49 Закону № 1058.

Згідно вказаної норми виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідачем не надано суду доказів того, що було прийнято рішення територіальних органів Пенсійного фонду або відповідне судове рішення про припинення виплату пенсії позивачу.

Відсутність обставин, вказаних у п. п. 1, 2, 4 ч.1 ст. 49 Закону № 1058 щодо позивача відповідачем не заперечується.

Судом встановлено та не заперечується відповідачами, що виплата пенсії позивачу було припинена, з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року включно.

Суд зазначає, що враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами, якими є постанови Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Як передбачено ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеного у рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, а саме, п.15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України."

За змістом конституційних норм (ст.ст.113,116,117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у Закон № 1105-XIV з приводу особливостей виплати заборгованості з соціальних виплат особам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалось.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд акцентує увагу на тому, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у ст. 9 Закону 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Суд зазначає, що враховуючи те, що відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами, якими є постанови Кабінету Міністрів України.

Наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від пенсіонера на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо пенсійного забезпечення, зокрема ідентифікація особи, надання заяви про поновлення виплати пенсії, яка була припинена органом Пенсійного фонду без законних на те підстав.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, який врегульований Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб від 20 жовтня 2014 року № 1706 (далі - Закон № 1706).

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 7 Закону № 1706, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Доказів скасування дії довідки про взяття позивача на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.01.2016 року № (а.с. 24) та від 27 грудня 2017 року № 000450061 у встановленому законом порядку та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб відповідачем суду не надано.

Суд зазначає, що за положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ст. 14 Конвенції регламентовано, що користування правами та свободами, визнаними Конвенцією, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

У рішенні Суханов та Ільченко проти України Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Тому, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Щокін проти України, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (параграф 50).

Таким чином, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів правомірності невиплати пенсії позивачу відповідачами суду не надано.

З огляду на викладене суд, з урахуванням положень ч. 2 ст. 2 КАС України, встановив, що відповідачі, не виплативши позивачу заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року включно діяли не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України і допустили протиправну бездіяльність.

Доводи відповідачів щодо неможливості виплати пенсії за минулий період з огляду на те, що суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, який на цей час ще не прийнятий, суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05 листопада 2014 року № 637 доповнено абзацом 20 згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року, за змістом якого суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Внаслідок прийняття вказаної норми Кабінетом Міністрів України не тільки фактично зупинено виплату громадянам України пенсійних виплат на невизначений період часу, а й змінено строк виплати пенсій, регламентований частиною першою статті 47 Закону № 1058.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058 зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Судом встановлено, що жодних змін до Закону № 1058 з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою України не приймалось.

Отже, приписи абзацу 20 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 05 листопада 2014 року № 637 (з урахуванням змін, внесеними постановою Кабінету Міністрів України № 788 від 21 серпня 2019 року) не можуть бути застосовані до правовідносин у цій справі, оскільки не відповідають частині першій статті 47 Закону № 1058.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідачів.

Суд зазначає, що дія - це активна поведінка, під час якої приймаються певні рішення, вчиняються певні активні дії, які змінюють існуюче (статичне) положення, а бездіяльність - це пасивна поведінка, тобто невиконання будь-яких активних дій в конкретних умовах.

Доказів прийняття рішень про припинення виплати пенсії позивачу чи вчинення саме активних дій щодо припинення виплат суду не надано.

У даних спірних правовідносинах мали місце не дії відповідачів а їх бездіяльність, у формі невиплати позивачу заборгованості з пенсії.

Стосовно позовних вимог позивача щодо зобов`язання Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області виплатити заборгованості з пенсії, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4.3 постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого п.п. 3 п. 4.2 цього розділу), орган що призначає пенсію розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії.

Відповідно до положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України № 28-2 від 22 грудня 2014 року Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах об`єднаними управліннями утворюють систему територіальних органів Фонду.

Таким чином, суд зазначає, що, оскільки матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 у Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відсутні та були передані до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, саме останній повинен поновити виплату позивачу раніше призначеної пенсії та сплатити заборгованість з пенсії позивачу.

Стосовно позовних вимог у частині зобов`язання здійснити виплату компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України серед повноважень суду при вирішенні справи є повноваження прийняти рішеня про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити пенвні дії.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд вважає за необхідне застосувати до спірних у даній справі правовідносин висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного суду від 14.05.19 р. у справі № 487/6312/16-а.

Так, у вказаній постанові Верховний Суд, серед іншого, зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Як встановлено судом у даній справі відповідачем допущено затримку у виплаті позивачу пенсії у 13 місяців.

Згідно з п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (далі - Порядок № 159) компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 року (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 року (№523/1124/17) та від 03.07.2018 року (справа № 521/940/17).

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.

За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо виплати компенсації позивачу є обгрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Як було встановлено вище, виплату поточної пенсії позивачу відновлено 2-им відповідачем лише з травня 2018 року, а заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року до 30 квітня 2018 року жодоним з відповідачів позивачу не виплачена.

Враховуючи викладене, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 та п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України суд, з метою забезпечення ефективного захисту прав позивача, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльності 1-го відповідача щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати позивачу призначеної пенсії та шляхом визнання протиправною бездіяльності 2-го відповідача, щодо невиплати пенсії позивачу у період 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року, а також зобов`язання 2-го відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року, зі здійсненням компенсації втрати частини доходів.

У позовній заяві позивач просив допустити негайне виконання даного рішення в частині виплати заборгованості з пенсії у межах суми за один місяць.

Приписами п.1 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, дане рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовних вимог до обох відповідачів, сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 1018,40 грн. підлягає стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Врахувавши висновки Верховного суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 805/402/18-а (провадження № Пз/9901/20/18), керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, Законами України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Про судовий збір, статтями 2, 9, 77, 133, 139, 241-246, 262, 263, 291, 371, 382 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, щодо припинення з 01 квітня 2017 року виплати ОСОБА_1 призначеної пенсії.

Визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 у період 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) заборгованість з пенсії за період з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року, зі здійсненням компенсації втрати частини доходів.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 1018 (одну тисячу вісімнадцять) гривень 40 (сорок) копійок солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, місцезнаходження: пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005).

У частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць рішення суду виконується негайно.

Повне судове рішення складене 12 травня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч