Справа № 638/14950/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 р.Справа № 638/14950/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Лисиченко С.М., м. Харків, повний текст складено 12.04.21 року по справі № 638/14950/20

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції

третя особа: Інспектор роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Ковальов Сергій Олександрович

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (надалі також відповідач), третя особа - Інспектор роти № 6 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Ковальов Сергій Олександрович, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 3337636 від 25.10.2020 у справі про адміністративне правопорушення та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях складу правопорушення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2021 позовну заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, дійшов хибного висновку, що відеозапис, наданий відповідачем до матеріалів справи, за викладених обставин справи є підтвердженням вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання (вимірювання швидкості здійснювалося з рук патрульного поліції), закріплення приладу пристрою 000755 (саме так вказано в оскаржуваній постанові - відсутнє найменування приладу, що використовувався), яким патрульний поліцейський здійснював вимірювання швидкості автомобіля позивача.

Водночас, зазначає, що дорожній знак « 5.45» встановлено з порушенням дорожніх правил, що не може бути підставою для притягнення до відповідальності за порушення його вимог.

Відповідач та третя особа правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористалися.

Третя особа - Інспектор Ковальов С.О. на адресу суду апеляційної інстанції надіслав лист з проханням слухати справу за його відсутності.

Всі учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕАМ № 3337636 від 25.10.2020 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вбачається, що 25.10.2020 о 15-35 годин в п. Травневе, дорога 448 км. М03, позивач, керуючи транспортним засобом у населеному пункті, де максимально допустима швидкість руху 50 км на годину, перевищив швидкість на 28 км/год, пристрій 000755, чим порушив п. 12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволена швидкість не більше 50 км/год) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Скориставшись правом на оскарження постанови серії ЕАМ № 3337636 від 25.10.2020 у судовому порядку, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування та закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, доведена та підтверджується наданими відповідачем до суду доказами, у тому числі відеозаписом та фотознімком з приладу TruCam LTI 20/20 №ТС000755.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Статтею 1 Закону України "Про дорожній рух" визначено, що цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух; не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом; у випадках, визначених Законом України "Про екстрену медичну допомогу", надавати необхідну домедичну допомогу та вживати всіх можливих заходів для забезпечення надання екстреної медичної допомоги, у тому числі потерпілим внаслідок дорожньо-транспортних пригод.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року за № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Пунктом 8.4 ПДР України визначені групи, на які поділяються дорожні знаки, зокрема, підпункт «ґ» вказує на інформаційно-вказівні знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з розділом 33 Правил, знак 5.11 «Початок населеного пункту» є інформаційно-вказівним знаком.

Знак вказує на найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Як встановлено пунктом 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року, № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно зі статтею 31 Закону № 580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за Перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Крім того, згідно з частиною другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з Національним стандартом України «Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування» ДСТУ 4100-2014 (далі - ДСТУ) (п. 10.1.1.) дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможлиле їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо).

Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечення спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено.

Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

На ділянках доріг, де дорожню розмітку важко побачити (сніг, бруд тощо) або не можна відновити, повинні бути установлені відповідні за змістом дорожні знаки.

Відповідно до п. 10.2.3. ДСТУ знаки, встановлені на дорозі послідовно, за винятком знаків, установлених на перехресті та в місцях проведення робіт, повинні бути розташовані поза населеними пунктами на відстані не менше ніж 50 м, а в населених пунктах - не менше ніж 25 м між поперечними перетинами дороги, в яких встановлені знаки.

Пункт 10.2.4. ДСТУ вказує на те, що дорожні знаки потрібно встановлювати з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускають установленні на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом.

На дорогах із двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки, що встановлені з правого боку дороги, потрібно дублювати. Дублюючі знаки потрібно встановлювати на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або по лівому боці дороги, якщо для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження вчинення позивачем порушення п. 12.4 ПДР відповідачем надано до матеріалів справи відеозапис та фотографію, зроблені за допомогою приладу лазерного вимірювача швидкості TruCAM серійний номер ТС000755 (а.с. 60, 61, 66).

Суд першої інстанції, досліджуючи надані відповідачем відеозапис та фотографію, дійшов висновку, що ними підтверджується вчинення позивачем вказаного в оскаржуваній постанові адміністративного правопорушення.

Так, судом першої інстанції зазначено, що на вказаних відеозаписі та фотографії, зроблених за допомогою приладу TruCAM серійний номер ТС000755, зафіксовано рух транспортного засобу Chevrolet Nubira, р.н. НОМЕР_1 , зі швидкістю 78 км/год, при встановленому ліміті швидкості 50 км/год, та зазначено дату і час фіксації: 25.10.2020 о 15-24 годин.

Також, на фотознімку зафіксовано місце руху автомобіля Chevrolet Nubira, р.н. НОМЕР_1 - географічні координати місця здійснення правопорушення: географічна широта: 49° 57' 21.82" N і географічна довгота: 35° 49' 10.29" E. При перенесенні вказаних координат за допомогою загальнодоступних карт Google Maps встановлено, що прилад знаходився в межах населеного пункту с. Травневе. При цьому, судом спершої інстанції зазначено, що як вбачається із вказаного фотознімку, відстань від приладу до автомобіля, яким керував позивач становила 247 м, а відтак, і сам автомобіль позивача знаходився в межах населеного пункту.

Крім того, у рішенні суду першої інстації зазначено, що факт руху позивача в межах населеного пункту підтверджується також наявною в матеріалах справи інформацією Служби автомобільних доріг у Харківській області від 14.06.2019 щодо місць встановлення дорожніх знаків 5.45 "Початок населеного пункту" та 5.46 "Кінець населеного пункту", які розміщені на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, з якої вбачається, що дорожні знаки, які визначають початок та кінець населеного пункту, зокрема, розташовані на автомобільній дорозі М-03 Київ-Харків-Довжанський, в межах с. Травневе з адресною прив`язкою км 448+090 та км 448+992 (а.с. 64 на звороті).

Проте, колегія суддів зазначає, що позивач, не заперечуючи того факту, що 25.10.2020 о 15-39 години в селищі Травневе, дорога М03 448 км, він керував транспортним засобом Chevrolet Nubira, р.н. НОМЕР_1 , вказав, що не бачив знака 5.45 «Початок населеного пункту», з огляду на його візуальну непомітність при здійсненні такого руху та вважав, що автомобіль перебував поза межами населеного пункту - с. Травневе, тому рух зі швидкістю 78 км/год не є порушенням п. 12.4 ПДР України.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з листом Служби автомобільних доріг у Харківській області за №1290/05 від 14.06.2019, наданим відповідачем, частина автомобільної дороги М-04 «Київ-Харків-Довжанський», яка проходить через населений пункт «Травневе», є дорогою І (першої) категорії і має дві смуги для руху в одному напрямку, що веде до обов`язкової наявності дублюючого знаку, так як при інтенсивному трафіку або аварійній зупинці вантажного транспорту на узбіччі, може бути обмежена видимість знаку, який встановлено праворуч дороги, що унеможливить видимість знаку іншими учасниками дорожнього руху.

Тобто, знак 5.45 «Травневе» розташований з порушенням Національного стандарту України ДСТУ 4100-2014.

Зазначений факт відповідачем не спростовано, оскільки матеріали справи, зокрема, відзив на позовну заяву, не містить відповідних заперечень та пояснень. До суду апеляційної інстанції відповідачем також не надано доказів на спростування тверджень позивача щодо відсутності дублюючого дорожнього знаку.

За такого правового регулювання та обставин справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів правомірності свого рішення.

Наведені висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 199/8466/16.

Доводи позивача щодо невірного вимірювання інспектором швидкості руху за допомогою TruCam, внаслідок того, що лазерний пристрій тримався у руках, а не був закріплений, колегією суддів не приймаються, оскільки відповідачем використання лазерного вимірювача здійснювалося з дотриманням інструкції по експлуатації.

Згідно з приписами пункту другого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні з позовною заявою, відповідно до квитанції № 259T002WME від 15.01.2021 сплатив судовий збір у сумі 420,40 грн (а.с. 28). При подачі апеляційної скарги, відповідно до квитанції № 66831 від 21.04.2021, позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 630,60 грн (а.с. 129).

Оскільки Другим апеляційним адміністративним судом скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено, враховуючи, що рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у сумі 1051,00 грн (420,40 грн + 630,60 грн).

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2021 по справі № 638/14950/20 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАМ № 3337636 від 25.10.2020.

Провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1051,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк