Справа № 380/5603/20
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2021-05-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 380/5603/20 пров. № А/857/5305/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк С.М.

з участю секретаря судового засідання Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року постановлене суддею Качур Р.П. у м. Львові о 12 год. 21 хв. у справі № 380/5603/20 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» до Галицької митниці Держмитслужби про скасування картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/00027 від 16.01.2020 року, складену головним державним інспектором Галицької митниці Держмитслужби Петрівською К.В.;

- зобов`язати Галицьку митницю Держмитслужби відновити для товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» застосування тарифних преференцій до товарів, митне оформлення яких було здійснено згідно з митною декларацією № UA209140/2020/002954 від 16.01.2020 року.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.01.2020 року відповідач прийняв картку відмови у прийнятті митної декларації та пропуску товарів - мінеральних добрив, імпортованих в Україну із застосуванням режиму найбільшого сприяння на підставі митної декларації № UA209140/2020.002761 від 16.01.2020 року і декларації-інвойсу № А/2020/404 від 14.01.2020 року, через те, що декларація-інвойс видана (складена) експортером, який експортував товари, походження яких не підтверджено митними органами країн ЄС.

Це рішення відповідача позивач вважає протиправним, оскільки у разі виникнення у митного органу сумнівів щодо походження товару, митний орган зобов`язаний перевірити ці обставини, надіславши експортеру чи митним органам країни реєстрації експортера запит, з метою з`ясування цих обставин. Однак, цих дій відповідач не вчинив і не перевірив дійсні обставини справи. Водночас, позиція відповідача ґрунтується на відповіді фіскальних органів Республіки Польща від листопада 2019 року про те, що експортер, який є контрагентом позивача не надав документів про походження товару щодо господарської операції поставки мінеральних добрив, яка відбулась у грудні 2018 року між тими самими сторонами.

Отже, позивач вважає, що відповідач діяв протиправно, а тому просить суд захистити порушене право на застосування режиму найбільшого сприяння, шляхом скасування картки відмови та зобов`язання відповідача застосувати тарифні преференції до товарів, митне оформлення яких було здійснено згідно з митною декларацією № UA209140/2020/002954 від 16.01.2020 року.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/00027 від 16.01.2020 року.

Зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби відновити для товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» застосування тарифних преференцій до товарів, митне оформлення яких здійснено згідно з митною декларацією № UA209140/2020/002954 від 16.01.2020 року.

Стягнуто на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби сплачений судовий збір у розмірі 2102 грн.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, а тому невірно застосував норми матеріального права.

Така позиція відповідача ґрунтується на тому, що походження товару, який розмитнював позивач, згідно з листом уповноваженого органу Республіки Польща від 26.11.2019 року, не підтверджене. При цьому, на думку відповідача, якщо товар розмитнюється окремими партіями, то митний орган не зобов`язаний з`ясовувати походження товару щодо кожної партії, якщо в нього є інформація про те, що походження товару від цього експортера в межах укладеного контракту не підтверджене. Отже, відповідач вважає, що маючи інформацію про те, що експортер позивача «Artano Sp.z o.o» не надав документів, що підтверджують походження товару в рамках довгострокового контракту, то відповідач не зобов`язаний був перевіряти кожну поставку окремо.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 16.01.2020 року позивач для митного оформлення товарів (добрива мінеральні із вмістом трьох поживних елементів азоту, фосфору, калію та мікроелементів) подав митну декларацію № UA209140/2020/002761.

У гр. 36 митної декларації декларант застосував преференцію за кодом 410. Підставою для застосування преференційного режиму є декларація-інвойс, складений експортером Artano Sp.z.o.o № А/2020/404 від 14.01.2020 року.

За результатами здійснення митного контролю за митною декларацією № UA209140/2020/002761 від 16.01.2020 року відповідач прийняв рішення про відмову у митному оформленні товарів та оформив картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/002761 від 16.01.2020 року.

Підставою для відмови у митному оформленні товару стало те, що походження експортованих товарів не підтверджено митними органами країн ЄС.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, згідно з ч. 1 ст. 45 МК України, у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про проходження товару чи достовірності відомостей, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про проходження товару або надання додаткових відомостей. Разом з цим у матеріалах справи відсутні відомості про здійснення відповідачем перевірки походження товару, митне оформлення якого здійснювалося згідно з митною декларацією № UA209140/2020/002761 від 16.01.2020 року, або про надіслання відповідних запитів уповноваженим органам щодо надання додаткових документів чи відомостей до декларації-інвойсу № А/2020/404 від 14.01.2020 року. Тому, суд першої інстанції зробив висновок про задоволення позову.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступні обставини.

Частинами 5-12 статті 264 Митного кодексу України визначено, що з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації.

Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою митного органу, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

У випадках, коли з причин, визнаних митним органом обґрунтованими, окремі документи, визначені цим Кодексом, не можуть бути представлені разом з митною декларацією, дозволяється подання таких документів протягом часу, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

З моменту прийняття митним органом митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.

Митний орган не має права відмовити у прийнятті митної декларації, якщо виконано всі умови, встановлені цим Кодексом.

Відмова митного органу у прийнятті митної декларації повинна бути вмотивованою, а про причини відмови має бути письмово повідомлено декларанта.

Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав:

1) митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу;

2) електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов`язкових реквізитів;

3) митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.

Апеляційний суд встановив те, що позивач при ввезенні на митну територію України товару - добрива мінеральні із вмістом трьох поживних елементів азоту, фосфору, калію та мікроелементів застосував пільгу щодо обкладення товару ввізним митом, код пільги 410 щодо товарів, які ввозяться в Україну та походять з країн ЄС, на підставі Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони.

Відповідач прийняв картку відмови у пропуску цих товарів на територію України без сплати ввізного мита, оскільки походження товару з країн ЄС не підтверджено уповноваженими органами.

Враховуючи це рішення, позивач подав відповідачу нову митну декларацію № 209140/2020/002954 від 16.01.2021 року у якій для митного оформлення товару вказав на відсутність митних преференцій та пільги щодо сплати ввізного мита. На підставі цієї митної декларації, відповідач випустив товари, які задекларував позивач у вільний обіг на митну територію України.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що Митний кодекс України, у випадку, зокрема, коли особа не погоджується із рішенням митного органу щодо розмитнення товару за вищою вартістю чи обкладення певним податком (митом), однак бажає випустити товару у вільний обіг на територію України, передбачає забезпечення виконання зобов`язань осіб, що випливають з митних процедур.

Так, частинами 1-3 статті 305 Митного кодексу України передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, виконання зобов`язань осіб, що випливають з митних процедур, забезпечуються шляхом надання митним органам забезпечення сплати митних платежів у способи, передбачені для відповідної митної процедури.

Надання митним органам забезпечення сплати митних платежів є обов`язковим при ввезенні на митну територію України та/або переміщенні територією України прохідним та внутрішнім транзитом товарів за переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України.

Спосіб забезпечення сплати митних платежів обирається власником товарів чи уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законодавчими актами України.

Кабінет Міністрів України постановою від 21 травня 2021 року № 461 затвердив перелік товарів, ввезення яких на митну територію України та/або переміщення територією України прохідним та внутрішнім транзитом здійснюється за умови обов`язкового надання митним органам забезпечення сплати митних платежів.

Серед цих товарів під кодом УКТЗЕД 3105 зазначено товар, який розмитнював позивач, а саме: «Добрива мiнеральнi або хiмiчнi із вмістом двох чи трьох поживних елементів: азоту, фосфору та калію».

Отже, позивач вправі був скористатися гарантіями забезпечення зобов`язань перед митними органами або погодитися із рішенням митного органу про відмову у застосуванні пільги щодо звільнення від сплати ввізного мита.

Апеляційний суд встановив те, що позивач погодився із рішенням відповідача та не скористався гарантіями забезпечення зобов`язань перед митними органами, які передбачені розділом Х Митного кодексу України.

Про це свідчить наступна інформація зазначена у відповідних графах митної декларації № 209140/2020/002954 від 16.01.2021 року.

У графі 36 «Преференції» відсутні дані про пільги.

У графі 45 «Коригування», яка заповнюється у разі сплати митних платежів або застосування заходів забезпечення їх сплати відповідно до розділу Х Митного кодексу України відсутні дані, щодо забезпечення сплати платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України.

У графі 48 «Відстрочення платежів» не вказано кінцевий термін дії гарантії у випадках забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х Митного кодексу України зазначається, або граничний строк сплати грошових зобов`язань, у разі надання розстрочення (відстрочення) сплати митних платежів.

У графі 52 «Гарантія не дійсна для», яка заповнюється, якщо Митним кодексом України передбачена необхідність надання забезпечення сплати митних платежів, не вказано про розмір гарантійної суми, що не підлягає поверненню (підлягає сплаті) у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого фінансовою гарантією, а також цифровий код згідно з класифікатором заходів гарантування заходу гарантування та виду фінансової гарантії, обраних Декларантом.

Заповнення граф митної декларації у разі поміщення товарів у митні режими імпорту, реімпорту, переробки на митній території України, тимчасового ввезення, знищення або руйнування, відмови на користь держави та поміщення іноземних товарів у митні режими митного складу, вільної митної зони, безмитної торгівлі врегульоване наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 651.

Тобто, у разі незгоди імпортера з митною вартістю, що визначена контролюючим органом, регламентований законодавством алгоритм дій імпортера (декларанта) передбачає подання нової митної декларації, в якій зазначаються: сума митних платежів, обчислена декларантом; сума митних платежів, обчислена митним органом. На різницю між зазначеними сумами декларант надає гарантії, зокрема шляхом забезпечення сплати різниці між самостійно визначеною сумою митних платежів та сумою митних платежів, що нарахована митним органом і зазначається в декларації строк дії гарантії.

Нараховані у графі 47, а також у графі В «Подробиці розрахунків» митні платежі позначаються відповідним кодом розрахунку відповідно до Класифікатора способів розрахунків, який затверджено наказом Мінфіну від 20 вересня 2012 року № 1011. Сплачені декларантом митні платежі (виходячи з митної вартості, визначеної декларантом) показуються з кодами розрахунку «01» (безготівкова форма сплати), « 02» (готівкова форма сплати), « 15», « 72», « 91» або « 92».

Різниця між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом (в разі внесення грошової застави на відповідний рахунок митного органу), зазначається з кодом розрахунку « 55».

Дослідивши митну декларацію № 209140/2020/002954 від 16.01.2021 року, апеляційний суд встановив те, що позивач погодився із рішенням відповідача та не скористався гарантіями забезпечення зобов`язань перед митними органами, які передбачені розділом Х Митного кодексу України.

Також апеляційний суд встановив те, що за результатами подання митної декларації № UA209140/2020.002761 від 16.01.2020 року відповідач прийняв картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/00027.

Отже, розмитнення товару за вказаною митною декларацією не відбулося.

Картка відмови у прийнятті митної декларації митної декларації передбачала можливість позивача розмитнити товар за умови подання нової митної декларації відповідно до норм чинного законодавства, що передбачає, зокрема, забезпечення виконання зобов`язань декларанта перед митним органом, шляхом надання фінансових гарантій та протягом дії гарантії подання документів, які підтверджують право на пільгу.

Водночас, апеляційний суд встановив те, що позивач не скористався правом забезпечення виконання зобов`язань перед митним органом, шляхом надання фінансових гарантій, та, відповідно, документів, які свідчать про наявність пільг при сплаті ввізного мита не подав.

У той же час позивач подав нову митну декларацію, у якій не вказав ро наявність пільг при сплаті ввізного мита.

В цьому контексті, апеляційний суд звертає увагу на те, що дія картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209140/2020/00027 від 16.01.2020 року припинилась, у зв`язку із поданням позивачем нової митної декларації без врахування вимог викладених у картці відмови.

Розмитнення товару відбулось на підставі поданої позивачем митної декларації, яка містила зазначені позивачем відомості.

Зауважень у митного органу щодо поданої декларації не було.

Отже, дії відповідача щодо розмитнення товару - добрива мінеральні із вмістом трьох поживних елементів азоту, фосфору, калію та мікроелементів є правомірними.

За цих обставин апеляційний суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити, оскільки позивач погодився із рішенням митного органу про відсутність підстав для застосування пільги щодо звільнення від ввізного мита.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову апеляційний суд відмовив, судові витрати розподілу не підлягають, а тому додаткове судове рішення необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2020 року у справі № 380/5603/20 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» до Галицької митниці Держмитслужби про скасування картки відмови та заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Волагро» про ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення судових витрат відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Повний текст постанови складений 07.06.2021 року