Справа № 200/8401/20-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 червня 2021 р. Справа№200/8401/20-а
винання протиправними дій в частині прийняття рішення №46/1 від 25.03.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" за заявою від 18 квітня 2019 року;
скасування рішення №46/1 від 25.03.2020 про відмову у призначенні пенсії за віком згідно пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
зобов`язання повторно розглянути заяву від 18 квітня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно до норм пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
зобов`язання призначити та виплатити недоотриману пенсію за період з дати звернення до відповідача за заявою від 18 квітня 2019 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до прийняття рішення по справі, -
02.06.2021 до Донецького окуржного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №200/8401/20-а.
В обгрунтування вищевказаної заяви зазначено наступне.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2021 зобов`язано Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 № 2146 від 18.04.2019 з зарахуванням до стажу періоду роботи позивача з 25.06.1990 по 31.12.1998 року з дня звернення з заявою про призначення пенсії від 18.04.2019 з урахуванням висновків суду.

Однак рішенням №46/2 від 26.03.2021 Бахмутсько - Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області при виконанні рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі №200/8401/20-а було відмовлено у призначені мені пенсії згідно до норм пункту «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», свою відмову Бахмутсько - Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду 'України Донецької області мотивувало тим, що потрібно надання відповідних роз`яснень по зарахуванню пільгового стажу роботи за списком № 1.

При поданні адміністративного позову до суду одною з вимог було зобов`язання зарахувати до пільгового стажу та загального стажу роботи за списком № 1 періоду роботи позивача з 25.06.1990 по 31.12.1998 при призначенні пенсії за віком згідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Однак ця вимога не була розглянута судом та по ній не було прийнято рішення суду.

На підставі вищенаведеного, позивач просить суд ухвалити по справі додаткове рішення, яким:

прийняти заяву до розгляду та прийняти додаткове рішення по справі щодо вимог про зобов`язання відповідача Бахмутсько - Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати до пільгового стажу та загального стажу роботи за списком №1 періоду роботи позивача ОСОБА_1 з 25.06.1990 по 31.12.1998 при призначені пенсії за віком згідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини третьої статті 252 КАС України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

До судового засідання, сторони не з`явились, належним чином повідомлені про час та дату судового засідання у справі, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли.

Суд, керуючись ч. 9 ст. 205 КАС України та відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, розгляд справи здійснив у письмовому провадженні.

Суд, вивчивши заяву позивача щодо ухвалення додаткового судового рішення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов наступного.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2021 у справі №200/8401/20-а позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, код ЄДРПОУ 3786879) №46/1 від 25.03.2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (в зміну рішення від 21.06.2019).

Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84500, Донецька область, м.Бахмут, вул.Миру, 35, код ЄДРПОУ 3786879) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) № НОМЕР_2 від 18.04.2019 року з зарахуванням до стажу періоду роботи позивача з 25.06.1990 по 31.12.1998 з дня звернення з заявою про призначення пенсії від 18.04.2019 року з урахуванням висновків суду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням суду було встановлено, зокрема таке.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1419- від 17.04.2019 фактичним місцем проживання позивача є: АДРЕСА_2 .

18.04.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 46 від 21.06.2019 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах з підстав відсутності страхового та пільгового стажу, передбаченого законодавством. Згідно зазначеного рішення для призначення пенсії заявником надано трудову книжку від 21.07.1986 року, на титульній сторінці якої зазначено неповну дату народження позивача, відсутня печатка підприємства, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом МПУ, МЮУ та МСЗНУ № 58 від 29.07.1993, період трудового стажу з 22.07.1986 по 10.09.1986, з 15.09.1986 по 19.05.1987, з 25.06.1990 по 31.12.1998 не підтверджено окремими довідками про стаж. Враховуючи наведене до страхового стажу не враховано стаж роботи позивача з 22.07.1986 по 10.09.1986, з 15.09.1986 по 19.05.1987, 25.06.1990 по 31.12.1998. Згідно наданих позивачем документів та відомостей реєстру застрахованих осіб страховий стаж роботи позивача становить 19 років 11 місяців 12 днів, з яких до пільгового стажу роботи на підставі відомостей про застрахованих осіб враховано періоди роботи позивача за списком №1 з 01.01.1999 по 28.09.2001, з 01.01.2002 по 15.04.2002, що становить в сукупності 3 роки 0 місяців 13 днів.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року у справі №200/13255/19-а визнано протиправним та скасовано рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного Управління пенсійного фонду України Донецької області № 46 від 21.06.2019 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.04.2019 з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні суду.

Рішенням відповідача від 25.03.2020 №46/1 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13.12.2019 по справі №200/13255/19-а позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю пільгового стажу, передбаченого чинним законодавством. При винесенні рішення враховано відомості про трудовий стаж згідно трудової книжки позивача та з урахуванням отриманих даних із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, страховий стаж позивача склав 29 років 10 місяців 14 днів, із них до пільгового стажу за даними наявними в реєстрі застрахованих осіб з 1999 по 2017 роки, враховано за Списком №1 з 01.01.1999 по 28.09.2001, з 01.02.2002 по 15.05.2002 - 3 роки 0 місяців 13 днів не враховано до пільгового стажу роботи за Списком №1 період роботи з 25.06.1990 по 31.12.1998, так як відсутні довідки уточнюючі пільговий характер роботи, оскільки в трудовій книжці недостатньо відомостей про роботу особи на посадах, що надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відсутня інформація про зайнятість повний робочий день на підземних роботах, проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Згідно трудової книжки НОМЕР_3 позивач:

25.06.1990 прийнятий учнем гірничого робітника під землею (наказ від 29.06.90);

29.09.2001 звільнений за ст.38 КЗпроП України за власним бажанням (наказ від 01.10.01).

Згідно інформації, яка міститься в довідці про підземні виходи від 10.12.2018 позивачем було здійснено підземні виходи в 1990 та 2000 роках.

Згідно інформації, яка міститься в довідці від 11.12.2018 позивач отримував заробітну плату в 1991-1996 роках, на всі виплати нараховано страхові внески в Пенсійний фонд України.

При ухваленні рішення судом не вирішено позовні вимоги щодо зарахування періодів з 25.06.1990 по 31.12.1998 до пільгового стажу, з приводу чого суд зазначає таке.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії відповідач своїм рішенням №46/1 підставою не врахування періоду з 25.06.1990 по 31.12.1998 вказав відсутність довідок, які уточнюють пільговий характер роботи позивача.

У відзиві на позовну заяву відповідачем також зазначено, про не можливість зарахування періодів трудової діяльності позивача з 25.06.1990 по 31.12.1998 через не надання довідок про пільговий характер роботи.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС Укрїни в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд вважає за необхідне надати правову оцінку спірним періодам роботи позивача з 25.06.1990 по 31.12.1998 на ДП «Торезантрацит» «Шахта «Зоря».

Як зазначалось судом вище, дослідженням трудової книжки НОМЕР_3 встановлено, що записи:

№ 6 від 25.06.1990 про прийняття позивача учнем гірничого підземного, наказ № 167к від 29.06.1990;

№ 7 від 30.06.1990-31.07.1990 - про навчання позивача професії гірника підземного (свідоцтво №306);

№ 8 від 01.08.1990, про переведення гірником підземним 3 розряду, наказ від 06.08.1990;

№ 9 від 29.09.2001, про звільнення за власним бажанням, наказ від 01.10.2001;

Крім вказаного матеріали справи містять довідку про підтвердження фактичного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки, видана 10.12.2018 ДП «Торезантрацит» «Шахта «Зоря» №01-19-27/3120. Вказана довідка також містить інформацію про атестацію робочих місць, а саме: Сп.1, наказ від 26.01.1995 №9, Наказ від 11.02.2000 №156к.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

З зазначених правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Трудова книжка позивача містить необхідну інформацію щодо спірних періодів, тому у позивача не було правових підстав для не зарахування таких періодів.

З приводу доводів відповідача про неможливість зарахування до пільгового стажу позивача періоду його роботи з 25.06.1990 по 31.12.1998 на ДП «Торезантрацит» «Шахта «Зоря», у зв`язку із відсутністю довідки на підтвердження пільгового характеру роботи, суд зазначає таке.

На підтвердження трудового стажу по вказаному періоду роботи, позивачем суду, а також, як зазначено у позовній заяві, відповідачу надавалась довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від №01-19-27/3120. Вказана довідка засвідчена печаткою ДП «Торезантрацит» «Шахта «Зоря» та містить інформацію про пільговий характер роботи позивача у спірний період з 25.06.1990 по 31.12.1998 за Списком №1.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ДП «Торезантрацит» «Шахта «Зоря»: Донецька обл., м.Сніжне, вул. Леніна, б. 32, 86500, тобто на території яка тимчасово не підконтрольна українській владі.

Положенням частини 3 статті 44 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить в залежність особу, щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу і призначення пенсії.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Також суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій, відмова відповідачем - органом державної влади позивачу - фізичній особі у реалізації її права на отримання пенсії з підстави знаходження підтверджуючих первинних документів на окупованій території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

Суд враховує ту обставину, що підприємства, які видали позивачу довідки про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії позивачу, розміщені на тимчасово окупованій території України, але суд зауважує, що відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного права на пенсійне забезпечення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного суду по справі № 175/4336/16-а від 28 серпня 2018 року та по справі № 172/718/17 від 27 лютого 2018 року.

В даному випадку відомості, що містяться у довідці, в повній мірі узгоджуються з записами у трудовій книжці позивача, тому відповідач повинен при прийнятті рішення за наслідками розгляду заяви позивача надати оцінку вказаній довідці.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо неналежного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, та не надання правової оцінки поданих позивачем усіх документів на підтвердження пільгового характеру роботи у спірний період з 25.06.1990 по 31.12.1998.

Щодо вимоги позивача стосовно зобов`язання відповідача, зарахувати до пільгового стажу період роботи з 25.06.1990 по 31.12.1998, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

Згідно із частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на встановлені обставини справи та наведені норми закону, якими регулюються спірні відносини, з урахуванням встановлених обставин у справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з застосуванням положень статті 245 КАС України, а саме, обрати належний спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права шляхом зобов`язання відповідача при повторному розгляді заяви позивача від 18.04.2019 №2146 зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 25.06.1990 по 31.12.1998, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо вимоги позивача про прийняття судом додаткового рішення в частині зобов`язання відповідача зарахувати спірний до загального стажу, та вказана задоволенню не підлягає, оскільки ця вимога вже розглянута під час ухвалення судом рішення від 11.01.2021. А також, згідно наданого позивачем рішення Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №46/2, вказаний період відповідачем до страхового стажу позивача вже був зарахований.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 132, 133, 139, 143, 241, 243, 248, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі №200//8401/20-а - задовольнити частково.

Зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 18.04.2019 №2146 зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 25.06.1990 по 31.12.1998 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 08.06.2021.

Суддя О.О. Аканов