Справа № 140/3300/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 року ЛуцькСправа № 140/3300/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мебель в дом» до Поліської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мебель в дом» (далі - ТзОВ «Мебель в дом», товариство, позивач) звернулося з позовом до Поліської митниці Держмитслужби (далі - Поліська митниця, митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/000314/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТзОВ «Мебель в дом» на умовах контракту від 26 травня 2020 року №2605220 придбало у компанії Meblolux Baryga Spolka Jawna (місто Хелм, Республіка Польща) меблеві вироби, які імпортувало в Україну. Митним брокером 01 жовтня 2020 року подано електронну митну декларацію (далі - МД) типу ІМ40ДЕ №UA204120/2020/092136, за якою задекларовано ввезення товариством партії товару (43 товарні позиції) загальною фактурною вартістю 34550,00 польських злотих (або 256640,88 грн). Під час декларування загальну митну вартість товару вказано на рівні 259740,88 грн, до якої окрім фактурної вартості товару додано вартість транспортування товару до місця ввезення в Україну в сумі 3100,00 грн, оскільки поставка товару здійснювалася на умовах FCA згідно з правилами Інкотермс та витрати по транспортуванню товару несе позивач. Інших витрат (складових митної вартості) товариство не понесло. На підтвердження заявленої митної вартості товару і обраного методу її обчислення декларантом подано документи, визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України): контракт, рахунок-фактуру (інвойс), банківський платіжний документ, автотранспортну накладну, документи, що підтверджують транспортування (договір перевезення вантажів, довідку про вартість перевезення), експортну декларацію, а на вимогу митниці також додатково подано прайс-лист постачальника товару. Відповідач не виявив, що ці документи містять ознаки підробки або не містять усіх відомостей щодо ціни товару, або що задекларований товар не відповідає фактичному. Разом з тим, рішенням від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/000314/2 Поліська митниця відмовила у визнанні заявленої декларантом митної вартості товарів по 13 товарних позиціях (товар №7, №12, №17, №21, №22, №23, №24, №30, №32, №40, №41, №42, №43) та їх митну вартість визначила (скоригувала) за резервним методом на рівні 56768,22 польських злотих (або 421680,01 грн). Щодо іншої частини партії товару (30 товарних позицій) заявлена декларантом митна вартість митним органом не коригувалась.

Позивача вважає рішення Поліської митниці про коригування митної вартості товарів від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/000314/2 протиправним, а тому воно підлягає скасуванню. На думку позивача, воно прийнято всупереч положенням статей 49, 57, 58 МК України, без дотримання умов, передбачених частинами другою, третьою статті 53, частини шостої статті 54, статей 55, 64 МК України; висновки відповідача у рішенні не відповідають фактичним обставинам декларування та підтвердження заявленої митної вартості. Відповідач, вказавши у рішенні про розбіжності і неточності відомостей щодо складових митної вартості, не навів аргументованих доводів на підтвердження таких висновків. Викладені у рішенні висновки про наявність розбіжностей і неточностей є свідченням штучного створення формальних підстав для витребування додаткових документів, відсутніх у декларанта, з метою подальшого коригування митної вартості у зв`язку з ненаданням цих додаткових документів. Як зазначив позивач, зі свого боку він надав усі необхідні і наявні у нього документи на підтвердження заявленої митної вартості товару згідно з МД №UA204120/2020/092136 від 01 жовтня 2020 року і обраного методу її обчислення; подані документи підтверджують числові значення складових митної вартості та ціни, яка була сплачена за товар, а аргументи митниці про те, що митна вартість не може бути визнана через відсутність у специфікації умов поставки та підпису покупця є необґрунтованими, оскільки ці обставини не впливають на вартість товару, адже запропонована продавцем ціна продажу підтверджена товариством шляхом оплати товару 30 вересня 2020 року і такі документи митниці були надані. Витребування додатково таких документів - висновків про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, виписки з бухгалтерської документації - є безпідставним, оскільки такі документи не можуть ні підтвердити, ні спростувати ціну товару та вартість транспортування товару до пункту ввезення в Україну. Крім того, взявши за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів відомості Єдиної інформаційної автоматизованої системи (ЄАІС) Держмитслужби, відповідач у спірному рішенні не навів пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнав (а.с.131-137). В обґрунтування цієї позиції вказав, що при проведенні відповідно до положень статті 54 МК України митного контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за МД №UA204120/2020/092136 від 01 жовтня 2020 року, встановлено розбіжності та неточності у поданих декларантом документах. Зокрема, згідно з умовами зовнішньоекономічного договору від 26 травня 2020 року №26052020 передбачено в специфікаціях зазначати умови поставки, проте подана до митного оформлення специфікація від 26 вересня 2020 року №FSE-64/20/O3 не має посилання на договір та не містить відомостей про умови поставки і не завірена покупцем; в документах відсутня інформація про те, що відправник Meblolux Baryga Spolka Jawna є виробником товару з торговою маркою «Meblolux»; додатково наданий лист від виробника від 30 вересня 2020 року вказує на те, що ТзОВ «Мебель в дом» користується знижкою 3-10% від оптових прайсів на товар, проте договором від 26 травня 2020 року №26052020 не передбачено таку знижку. У зв`язку із такими обставинами з метою підтвердження заявленого рівня митної вартості імпортованого товару відповідно до приписів частини третьої статті 53 МК України позивачу запропоновано надати висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; виписку з бухгалтерської документації, прайс-листи, каталоги, специфікації виробника товару для широкого кола осіб. Однак декларант не подав ці документи. Поряд з тим митниця володіла інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару за товарними позиціями №7, №12, №17, №21, №22, №23, №24, №30, №32, №40, №41, №42, №43.

Відповідач зазначив, що частина друга статті 58 МК України не дозволяє застосовувати метод визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. Використовуючи передбачене частиною п`ятою статті 54 МК України право, митниця не визнала митну вартість імпортованого товару за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, оскільки надані декларантом документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових його митної вартості (відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті). Тому за результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку із відсутністю у декларанта та митниці прийнятної до застосування інформації для визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість скориговано із застосуванням резервного методу визначення митної вартості відповідно до статті 64 Кодексу та митну вартість імпортованих товарів за 13 товарними позиціями визначено на основі раніше визнаних вартостей. Різниця між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом за рішенням про коригування №UA204120/2020/000314/2, становить 33069,29 грн.

З наведених підстав відповідач вважає, що його рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений митним законодавством, та у задоволенні позову просив відмовити.

У відповіді на відзив (а.с.141-142) позивач заперечив проти доводів відповідача та просив задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково зазначив, що обрані сторонами умови поставки, окрім змісту контракту, підтверджуються, також рахунком-фактурою (інвойсом) від 26 вересня 2020 року №FSE-64/20/03, який містить посилання на контракт від 26 травня 2020 року №26052020. Також наголосив, що частина третя статті 53 МК України передбачає право митниці витребовувати у декларанта додаткові документи, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, але лише ті, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Вимагаючи надання висновків про вартісні характеристики товару та використовуючи ненадання такого документа як підставу для коригування митної вартості, відповідач ні під час декларування, ні у відзиві не навів жодного аргументу про можливість їх впливу на конкретні числові значення складових митної вартості.

Відповідач заперечення на відповідь на відзив не подав.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

26 травня 2020 року між ТзОВ «Мебель в дом» (покупець) та компанією Meblolux Baryga Spolka Jawna (місто Хелм, Республіка Польща) (продавець) було укладено контракт №26052020 (а.с.43-52), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується поставити товар, а покупець прийняти та оплатити його на умовах, визначених у цьому контракті. Згідно з пунктом 1.2 контракту товар, що поставляється, має бути поставлений партіями відповідно до вимог, на умовах та за цінами, зазначеними в специфікаціях до цього контракту, що є його невід`ємною частиною.

Орієнтовна сума контракту становить 5000000,00 польських злотих. Загальна кінцева сума контракту становить суму всіх специфікацій, що будуть підписані сторонами протягом строку дії цього контракту. Вартість одиниці товару зазначено в специфікаціях до цього контракту. Ціна на товар розуміється згідно з умовами FCA (Польща) відповідно до «Інкотермс-2010» і включає в себе вартість доставки товару до складу продавця, вартість усіх митних формальностей у країні продавця, вартість сертифікації товару, вартість упаковки, маркування, не включаючи податки та мито на території України (пункти 2.1-2.2 контракту).

Всі умови оплати зазначаються в специфікаціях до кожної партії товару (пункт 3.3 контракту). Продавець разом із товаром зобов`язаний передати (або одночасно з відвантаженням товару надіслати поштою або кур`єрською доставкою) покупцеві оригінали документів: рахунку-фактури (інвойсу); міжнародної автомобільної накладної (CMR) у разі автомобільної поставки; пакувального листа (пункт 4.2. контракту).

На підставі цього контракту позивач замовив в продавця поставку партії товару (159 найменувань) на суму 34550,00 польських злотих та на цю суму здійснив оплату шляхом проведення SWIFT-платежу відповідно до банківського платіжного документа від 30 вересня 2020 року №200903/COR/13032 (а.с.53).

01 жовтня 2020 року для митного оформлення в режимі імпорту придбаного за зовнішньоекономічним договором товару від імені позивача декларант - Мале приватне підприємство «Статус-Кво» - подав електронну митну декларацію типу ІМ40ДЕ №UA204120/2020/092136 щодо товару «Меблі, кухонні та столові аксесуари, товари для облаштування інтер`єрів» (всього 43 товарні позиції) загальною фактурною вартістю 34550,00 польських злотих (графа 22 митної декларації) (а.с.20-42). Митна вартість визначена за основним методом - ціною договору (графа 43 митної декларації). Сторонами у справі не заперечується, що до митної декларації додано такі документи: контракт від 26 травня 2020 року №26052020 (а.с.43-52); рахунок-фактуру (інвойс) від 26 вересня 2020 року №FSE-64/20/О3 (а.с.54-63); банківський платіжний документ від 30 вересня 2020 року №200903/COR/13032 (а.с.53); автотранспортну накладну (CMR) від 26 вересня 2020 року б/н (а.с.64); договір перевезення вантажів від 10 червня 2020 року №10/06 (а.с.65-70); довідку про вартість перевезення від 30 вересня 2020 року б/н (а.с.71); експортну декларацію від 26 вересня 2020 року №20PL301010E0970331.

Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення, в електронному повідомленні (а.с.72) митницею запропоновано декларанту подати такі документи: висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; прайс-листи, каталоги, специфікації виробника товару для широкого кола осіб; виписку з бухгалтерської документації; за власним бажанням - інші додаткові наявні документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. При цьому митниця посилалася на те, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, зокрема згідно з пунктом 1.2 зовнішньоекономічного договору від 26 травня 2020 року №26052020 в специфікації передбачено зазначати умови поставки, а подана специфікація від 26 вересня 2020 року №FSE-64/20/03 не містить посилання на договір, дані про умови поставки, не завірена покупцем; митниця також володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів (зазначені митні декларації раніше оформлених товарів різними митними органами України та визнана за цими митними деклараціями митна вартість аналогічних товарів у розрахунку за кілограм ваги).

У відповідь на повідомлення митниці декларант надав прайс-лист компанії Meblolux Baryga Spolka Jawna та повідомив про відсутність інших документів.

02 жовтня 2020 року Поліською митницею прийнято рішення №UA204120/2020/000314/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.14-19). У графі 33 вказаного рішення зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються та за рівнем, визначеним декларантом, оскільки документи, подані декларантом до митного оформлення товару за митною декларацією №UA204120/2020/092136 містять розбіжності та неточності (ті, які зазначалися в електронному повідомленні декларанту), а додатково наданий лист від виробника від 30 вересня 2020 року №б/н вказує на те, що ТзОВ «Мебель в дом» користується знижкою 3-10% від оптових прасів на товар, проте договором від 26 травня 2020 року №26052020 не передбачено таку знижку; додатково надані документи не містять інформації щодо підтвердження числового значення заявленої декларантом митної вартості. Митниця володіє інформацією, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару за товарними позиціями №7, №12, №17, №21, №22, №23, №24, №30, №32, №40, №41, №42, №43. У рішенні також вказано, що за результатом проведеної відповідно до положень частини четвертої статті 57 МК України процедури консультації з декларантом та у зв`язку з відсутністю у декларанта та митниці прийнятої до застосування інформації щодо вартості операцій щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, достовірної та документально підтвердженої інформації щодо ціни одиниці товару для обчислення митної вартості за методом на основі віднімання вартості, інформації щодо складових вартості товарів наданої виробником для обчислення митної вартості за методом на основі додавання вартості, що унеможливлює визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України, митну вартість партії товарів скориговано із застосуванням резервного методу відповідно до статті 64 МК України. При цьому для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша вартість із альтернативних згідно з інформацією, наявною у митниці. Митну вартість імпортованих товарів визначено на основі раніше визнаних митними органами митних вартостей: товар №7 - 4,81 USD/кг (МД №UA204120/2020/62441 від 29 липня 2020 року); товар №12 - 4,81 USD/кг (МД №UA100020/2020/32257 від 09 липня 2020 року); товар №17 - 3,76 USD/кг (МД №UA100020/2020/32144 від 09 липня 2020 року); товap №21 - 2,51 USD/кг (МД №UA500070/2020/501090 від 06 вересня 2020 року); товаp №22 - 2,91 USD/кг (МД №UA500490/2020/501901 від 07 вересня 2020 року); товap №23 - 5,01 USD/кг (МД №UA100020/2020/40641 від 08 вересня 2020 року); товap №24 - 4,61 USD/кг (МД №UA100100/2020/578295 від 28 вересня 2020 року); товap №30 - 4,53 USD/кг (МД №UA209140/2020/81900 від 08 вересня 2020 року); товаp №32 - 2,91 USD/кг (МД №UA100020/2020/39601 від 01 вересня 2020 року); товаp №40 - 3,51 USD/кг (МД №UA100020/2020/42094 від 18 вересня 2020 року); товаp №41 - 4,81 USD/кг (МД №UА100020/2020/41656 від 15 вересня 2020 року); товap №42 - 4,81 USD/кг (МД №UA100020/2020/41522 від 15 вересня 2020 року); товap №43 - 4,81 USD/кг (МД №UA100020/2020/43100 від 27 вересня 2020 року). Числове значення митної вартості товарів становить: товар №7 - 87010,9418 грн (11918,4907 злотих); товар №12 - 45170,3906 грн (6187,3009 злотих); товар №17 - 72,4531 грн (99243 злотих); товар №21 - 54,7676 грн (7,5019 злотих); товар №22 - 137,7108 грн (18,8632 злотих); товар №23 - 193,0751 (26,4468 злотих); товар №24 - 433,7380 грн (59,4121 злотих); товар №30 - 207,9577 грн (28,4854 злотих); товар №32 - 56,0693 (7,6802 злотих); товар №40 - 76,5815 грн (10,4899 злотих); товар №41 -107512,9171 грн (14726,7881 злотих); товар №42 - 66617,1455 грн (9125,0113 злотих); товар №43 - 8631,9464 грн (1182,3774 злотих).

Випуск товарів №7, №12, №17, №21, №22, №23, №24, №30, №32, №40, №41, №42, №43 у вільний обіг здійснено за МД від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/093126 (а.с.73-93) з наданням гарантій, передбачених частиною сьомою статті 55 МК України, з врахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/000314/2 за резервним методом. Донарахована сума митних платежів становить 33069,29 грн.

Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся до суду.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються Митним кодексом України та іншими законами України.

Відповідно до вимог частини першої статті 246 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товару, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товару.

Частина перша статті 257 МК України передбачає, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Статтею 49 МК України встановлено, що митною вартістю товару, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товару, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частинами першою, другою статті 51 МК України митна вартість товару, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товару здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товару у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною першою статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України визначений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Ними є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частини перша, друга статті 54 МК України).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Як встановлено частиною п`ятою статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості.

У частині третій статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частиною четвертою статті 53 МК України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 53 МК України).

Із наведених положень випливає, що митний орган має повноваження здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товару, порівнянням рівня заявленої митної вартості товару з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товару, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товару. При цьому лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій статті 53 МК України (подані документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, мають ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари), є підставою для витребування додаткових документів, перелік яких наведений у цій нормі. Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару «Меблі, кухонні та столові аксесуари, товари для облаштування інтер`єрів» за основним методом - за ціною договору (контракту).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товару та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Наведені норми зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовiрностi.

Разом з тим, у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 53 МК України).

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

У розглядуваному випадку спірне рішення прийняте відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України - декларант не надав у повному обсязі додаткових документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу.

Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті (частина четверта статті 58 МК України).

У розумінні частини п`ятої статті 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Повний перелік витрат, які підлягають додаванню до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари при визначенні митної вартості, визначений частиною десятою статті 58 МК України. Зокрема, при розрахунку митної вартості відповідно до положень пунктів 5, 6, 7 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості за ціною договору до фактурної вартості додаються витрати (як складових митної вартості) на транспортування, навантаження та обробку товару, якщо ці витрати не включались до ціни, що була сплачена або підлягає сплаті; витрати на страхування цих товарів.

Надаючи оцінку доводам сторін у справі, зокрема, щодо наявності у митного органу підстав для витребування додаткових документів, суд зазначає, що з урахуванням специфіки та умов зовнішньоекономічної операції купівлі-продажу товару, який був предметом декларування позивачем, для підтвердження заявленої ним митної вартості за основним методом - за ціною договору (контракту) декларант подав разом із митною декларацією документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України (зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактуру (інвойс), документ про оптату товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (договір перевезення, довідку про вартість перевезення).

На думку суду, подані декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України документи є вичерпними та підтверджують усі складові митної вартості за першим (основним) методом. Так контракт від 26 травня 2020 року №26052020 містить усі необхідні відомості щодо основних комерційних умов поставки (порядку передачі товару, оплати). Поставка товару здійснювалася партіями на підставі замовлень покупця. Конкретні найменування, кількість, ціна товарів узгоджується у фактурах та/або специфікаціях. Оплата за товар здійснюється шляхом передоплати.

Суд зауважує, що Правила Інкотермс-2010 визначають обов`язки сторін щодо перевезення товару від продавця до покупця, виконання митних формальностей при експорті, імпорті, перевірки безпеки товару та розподілу затрат і ризиків між сторонами контракту. Умови поставки FCA передбачають, що продавець поставляє і передає товари в зазначені терміни і місце передачі, а покупець приймає їх, якщо всі умови дотримані. Максимальні обов`язки продавця - доправити товар у місце призначення; поставка відбулася у момент, коли товар надано у розпорядження покупця на транспортному засобі, який прибув і готовий до розвантаження в узгодженому місці призначення. Всі витрати, пов`язані з експортом до моменту поставки, оплачує продавець. Після поставки, всі супутні і непередбачені витрати оплачує покупець.

Згідно з пунктом 2.2 контракту від 26 травня 2020 року №26052020 продавець несе витрати, пов`язані з доставкою до складу продавця, вартість усіх митних формальностей в країні продавця, вартість сертифікації, упаковки, маркування.

Обрані сторонами контракту умови поставки за своїм змістом передбачають, що витрати від місця поставки до пункту ввезення на митну територію України несе покупець. Відповідно до пункту 5 частини десятої статті 58 МК України витрати на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення на митну територію України включаються до митної вартості товару і ці вимоги позивачем дотримано. Позивач надав договір на перевезення вантажів автомобільним транспортом від 10 червня 2020 року №10/6, укладений між ТзОВ «Мебель в дом» (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) (а.с.65-70), а також довідку перевізника від 30 вересня 2020 року про вартість перевезення від міста Хелм до пункту попуску «Ягодин» у сумі 3100,00 грн (а.с.71). Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної від 26 вересня 2020 року (б/н) ОСОБА_1 здійснював перевезення товару (а.с.64, а також а.с.107, переклад а.с108-109).

Матеріали справи вказують на те, що товар не був застрахований (про це зазначається у вказаній вище довідці), та з інших документів не слідує, що позивач мав обов`язок застрахувати імпортований товар. Відомості про наявність інших витрат подані позивачем документи не містять.

Аргументи, про які зазначено у графі 33 спірного рішення - митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, містять розбіжності та неточності не знаходять підтвердження матеріалами справи.

Про наявність розбіжностей та неточностей в поданих документах зазначалося і в електронному повідомленні декларанту як підстава для витребування додаткових документів.

Проте суд не може погодитися із діями відповідача стосовно витребування додаткових документів за митною декларацією ІМ40ДЕ №UA204120/2020/092136 від 01 жовтня 2020 року.

Так відповідач вважає, що мають місце розбіжності у поданих документах: в поданій до митного оформлення специфікації від 26 вересня 2020 року №FSE-64/20/O3 не має посилання на договір та вона не містить даних про умови поставки і не завірена покупцем.

Однак таке твердження відповідача є безпідставним. Суд зауважує, що рахунок-фактура (інвойс) від 26 вересня 2020 року №FSE-64/20/O3 (а.с.54-63, а також а.с.110-119, переклад на а.с.120-129) містить посилання на контракт від 26 травня 2020 року №26052020, за яким постачається товар, та передбачає умови поставки FCA - Хелм, що відповідає умовам контракту, а фактична сплата коштів у сумі 34550,00 польських злотих (перераховано на рахунок продавця) згідно з банківським платіжним документом від 30 вересня 2020 року №200903/COR/13032 (а.с.53) є доказом узгодження позивача як покупця пропозиції продавця за договором.

При цьому відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації, не зазначив, які саме складові митної вартості не підтверджені документально та які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах. Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях. Відповідач не довів, що у цій ситуації мали місце умови, визначені частиною третьою статті 53 МК України для витребування додаткових документів, тобто, що мала місце фактична наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

Враховуючи позицію Верховного Суду у постановах від 12 березня 2019 року у справі №826/2313/16, від 13 червня 2019 року у справі №820/6315/15, суд зауважує, що вимоги частини третьої та четвертої статті 53 та частини другої статті 58 МК України зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товару, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товару є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Наведене дає підстави погодитися з доводами позивача про штучне створення відповідачем передумов для невизнання заявленої митної вартості і її коригування, адже якщо й прийняти доводи відповідача про те, що мали місце розбіжності у поданих декларантом документах, то такі розбіжності стосуються усіх 43 задекларованих товарних позицій, які постачались за одним договором і рахунком, одним перевезенням та декларувались за однією декларацією. Однак у такому випадку не знаходить логічного пояснення та обставина, що по 30 товарних позиціях задекларованих в митній декларації №UA204120/2020/092136 від 01 жовтня 2020 року митну вартість відповідач визнав, а по 13 товарних позиціях відкоригував за резервним методом.

Аргументи, про які зазначено у графі 33 спірного рішення стосовно неточностей та розбіжностей у поданих декларантом документах (в частині інформації про знижку 3-10% від оптових прайсів на товар та відомостей про виробника та торгівельну марку), суд вважає надуманими та такими, що не вказують на неповноту відомостей про ціну товару. Суд зауважує, що в рахунку-фактурі від 26 вересня 2020 року №FSE-64/20/O3 відсутня графа «знижка». Підсумувавши вартість кожного найменування товару сума товару становить 34550,00 польських злотих, як і зазначено в графі «Разом» і яку задекларував позивач.

Отже, відповідач не довів суду необхідність витребування у позивача додаткових документів для підтвердження митної вартості за обраним декларантом методом її визначення. Також суд вважає, що відповідач не обґрунтував, яким чином висновки про вартісні характеристики товарів у такій кількості (159 найменувань - 43 товарні позиції), підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, нададуть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. В процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність висновків про якісні та вартісні характеристики товару не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю та не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару. Крім того, ні в спірному рішенні, ні у відзиві на позов відповідач не наводить даних щодо конкретної суми розбіжностей, не вказує кількість одиниць, щодо яких було виявлено такі розбіжності.

Вимога надати виписку з бухгалтерських документів може мати місце у разі, якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість (частина третя статті 53 МК України). Але у такому випадку за правилами, визначеними частиною тринадцятою статті 58 МК України, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце.

Застосування другорядного - резервного методу визначення митної вартості товару передбачене статтею 64 МК України, згідно з якою у разі якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товару визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товару має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товару, інших умов, що могли вплинути на ціну товару), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товару, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товару, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01 червня 2012 року за №883/21195), у рішенні про коригування митної вартості зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом. Посилання на використання цінової бази ЄАІС Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товару, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товару, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товару із застосуванням резервного методу.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 08 лютого 2019 року у справі №825/648/17.

При прийнятті спірного рішення відповідач використав інформацію ЄАІС Держмитслужби та навів номери і дати митних декларацій, митну вартість з яких взято за основу. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією чи іншими особами у попередніх періодах, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товару до показників ЄАІС. Відповідач не вказав, які складові вплинули на формування саме такої вартості, не навів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, що свідчить про порушення ним вимог статті 55 МК України. Цілком ймовірно, що на ціну мають вплив умови та об`єм поставки, тривалість взаємних торгових стосунків між партнерами, спосіб транспортування та інші умови.

Суд зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 57 МК України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В той же час, доказів того, що відповідач провів необхідні консультації у належний спосіб, матеріали справи не містять. Саме лише посилання на проведення консультацій не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Також суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08 жовтня 2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, доки протилежне не буде доведено контролюючим органом.

На думку суду, позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені МК України, необхідні для визначення митної вартості, та які містять повну інформацію про митну вартість. Натомість митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар (чи підлягає сплаті), та що такі документи не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як і не довів правових підстав для застосування резервного методу. При цьому відповідач не надав жодного документа, який би підтвердив митну вартість товару, визначену ним за резервним методом, та не виконав вимоги ухвали від 05 квітня 2021 року про відкриття провадження у справі, якою у відповідача витребувано повний розрахунок митної вартості за резервним методом та документи, на підставі яких здійснено такий розрахунок при прийнятті рішення (належним чином засвідчені копії митних декларацій на основі яких скориговано митну вартість).

Отже, підстави вважати, що рішення відповідача від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/000314/2 про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм частини другої статті 55 МК України, відсутні. Тому таке рішення підлягає скасуванню як протиправне. Таким чином, позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Частиною першою статті 139 КАС України обумовлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У позовній заяві та у заяві про відшкодування судових витрат від 07 травня 2021 року (а.с.145-146) позивач просив стягнути з відповідача судові витрати у сумі 7439,50 грн, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних із залученням перекладача, а також витрат зі сплати судового збору у сумі 2270,00 грн.

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Відповідно до частин другої, третьої статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката 07 травня 2021 року суду надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 13 жовтня 2020 року №114-1/20, укладеного між Адвокатським бюро "Сергій Степанюк і Партнери" (далі - Адвокатське бюро, виконавець) та ТзОВ «Мебель в дом» (клієнт) (а.с.147), ордер на надання правової (правничої) допомоги серії АС №1015709 (а.с.95), який виданий Адвокатським бюро на підставі вказаного договору адвокату Парфелюку Г.І.; копії рахунків від 13 жовтня 2020 року №114-1/20 (а.с.148) та від 07 травня 2021 року №114-1/20-2 (а.с.151); платіжного доручення від 13 жовтня 2020 року №102 на суму 5000,00 грн (а.с.149); актів надання послуг правничої допомоги від 07 травня 2021 року №114-1/20-1 (а.с.150),

За умовами пунктів 3.1-3.3 договору про надання правової допомоги від 13 жовтня 2020 року розмір винагороди виконавця визначається на підставі обсягу наданих послуг і виконаних робіт, часу, затраченого виконавцем, та встановленої пунктами 3.2.-3.3 договору вартості надання послуг/виконання робіт. Вартість однієї години роботи виконавця (крім участі в судових засіданнях) становить 1/2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством на дату надання послуги/виконання роботи. Перша оплата правничої допомоги здійснюється клієнтом авансовим платежем у розмірі 5000,00 грн упродовж трьох банківських днів з дня отримання рахунку від виконавця. Подальша оплата правничої допомоги (винагороди) здійснюється клієнтом упродовж трьох банківських днів з дня підписання акта наданих послуг/виконаних робіт та отримання рахунку від виконавця (пункти 3.4-3.5 договору).

Згідно з актом надання послуг правничої допомоги від 07 травня 2021 року №114-1/20-1 виконавцем надано такі послуги правничої допомоги: підготовка справи до судового оскарження рішення Поліської митниці Держмитслужби від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/000314/2, складання адміністративного позову (позовної заяви) і подання до суду (4 год) - 4540,00 грн; супровід адміністративної справи №140/3300/21 в суді: щоденний моніторинг руху справи; аналіз прийнятих у справі процесуальних рішень; підготовка, складання та надіслання до суду перекладів документів на вимогу суду; відповіді на відзив, заяви про стягнення судових витрат; інформування клієнта про рух справи (1/2 год) - 567,50 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 13 жовтня 2020 року №102 ТзОВ «Мебель в дом» сплатило 5000,00 грн згідно з рахунком від 13 жовтня 2020 року №114-1/20 (а.с.148, 149) та позивачу виставлено рахунок від 07 травня 2021 року №114-1/20-1 на суму 107,50 грн (а.с.150).

Відповідач у цій справі не подав обґрунтованих заперечень щодо судових витрат на правничу допомогу адвоката та не довів їх неспівмірність.

На думку суду, заявлений до відшкодування розмір витрат на оплату послуг правниої допомоги є співмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, їх обсягом. Також суд враховує значення справи для позивача, оскільки внаслідок задоволення позовних вимог судом скасовано рішення митниці про коригування митної вартості товарів, яким збільшено сплату митних платежів.

За приписами частин п`ятої - восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 31 березня 2020 року (справа №160/7049/19), склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Витрати, пов`язані із залученням перекладача у цій справі, підтверджуються копіями таких документів: рахунка-фактури від 19 квітня 2021 року №19/04/2021, виданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (а.с.152), акта здачі-прийняття виконаних робіт (надання послуг) від 19 квітня 2021 року на суму 2232,00 грн (а.с.153), платіжного доручення від 21 квітня 2021 року №5 на суму 2332,00 грн (а.с.154). Факт надання послуг перекладача підтверджується перекладом документів, складених іноземною мовою, на українську мову, які містяться в матеріалах справи (а.с.107-119).

Враховуючи те, що переклад документів, які є письмовими доказами у справі, замовлений позивачем на вимогу суду, то такі витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи і у зв`язку із задоволенням позову також підлягають розподілу разом з іншими витратами. При цьому відповідач не надав суду доказів про неспівмірність цих витрат на оплату робіт (послуг) перекладача.

Звертаючись до суду, позивач також сплатив судовий збір у сумі 2270,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 12 листопада 2020 року №122, від 23 лютого 22021 року №506 (а.с.13, 94), виписками про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.97, 156).

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судові витрати у сумі 9709,50 грн, з них 5107,50 грн - витрати на правничу допомогу адвоката; витрати, пов`язані із залученням перекладача, - 2332,00 грн та 2270,00 грн - судовий збір.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мебель в дом» (43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Конякіна, 2, ідентифікаційний код юридичної особи 43428964) до Поліської митниці Держмитслужби (33028, Рівненська область, місто Рівне, вулиця Соборна, 104, ідентифікаційний код юридичної особи 43350097) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Поліської митниці Держмитслужби від 02 жовтня 2020 року №UA204120/2020/000314/2.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мебель в дом» за рахунок бюджетних асигнувань Поліської митниці Держмитслужби судові витрати у сумі 9709,50 грн (дев`ять тисяч сімсот дев`ять грн 50 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк