Справа № 243/4387/21
Суддя: Хаустова Т. А.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/243/70/2021
Номер справи 243/4387/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«08» червня 2021 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді - Хаустової Т.А.,

за участю:

- секретаря судового засідання - Стукалової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенанта поліції ІЛЬЧИШИНА Івана Богдановича про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серія ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернувся до інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенанта поліції Ільчишина Івана Богдановича про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у Постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року, яка складена в електронному вигляді та яка не була оголошена та пред`явлена ОСОБА_2 , відповідач звинуватив його в порушенні вимог дорожніх знаків 5.33 із додатковою табличкою 7.4.1, п. 8.4 «ґ» Правил дорожнього руху України, ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зазначає, що з боку відповідача при складенні вищевказаної Постанови було допущено численні порушення вимог чинного законодавства, які полягають у тому, що відповідач на прохання позивача не надав докази вчиненого правопорушення, не надав можливості поставити свій підпис у спірній Постанові, без розгляду справи склав Постанову, не роз`яснив йому його права, не надав можливості у повному обсязі скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, невірно вказав адресу міста скоєння правопорушення.

Крім того, відповідач не мав нагрудного знаку, який повинен використовуватися при патрулюванні, не вмикав відеореєстратор нагрудної камери, чим порушив Наказ Міністерства внутрішніх справ України № 1026 від 18 грудня 2018 року, «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11 січня 2019 року за № 28/32999. Відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст.ст. 278-279 КУпАП, всупереч вимогам ст. 256 КУпАП відповідач не склав протокол про адміністративне правопорушення, оскільки позивач заперечував проти правопорушення. Відповідачем було проігноровано вимоги ч. 2 ст. 33 КУпАП. Також відповідачем було порушено вимоги ст. 276 КУпАП, оскільки справу про адміністративне правопорушення необхідно було розглянути за адресою відповідача у м. Львові, де розташований відділ поліції, отже вважає, що відповідач невірно розуміє словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення».

Оскаржувану Постанову вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню судом.

Просить суд визнати незаконною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року, складену відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн.

Позивач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився.

08 червня 2021 року надав до суду Заяву, в якій вказав, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглянути без його участі (а.с.32).

Відповідач - інспектор 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенант поліції Ільчишин І.Б., в судове засідання не з`явився.

19 травня 2021 року до суду від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву, згідно якого вказав, що із позовними вимогами ОСОБА_2 не згоден з огляду на наступне.

18 квітня 2021 року в ході виконання службових обов`язків інспектор Управління виявив транспортний засіб з номерним знаком НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , що рухався о 13 годині 18 хвилин на проспекті Свободи, 8 та не виконав вимогу дорожнього знаку 5.33 із додатковою табличкою 7.4.1., чим порушив пункт 8.4.ґ. Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч. 1 ст. 283 та п. 1 ч. 1 ст. 284 КУпАП інспектор виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу.

Зі змісту Постанови вбачається, що 18 квітня 2021 року о 13 годині 18 хвилин у м. Львові на проспекті Свободи, 8, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом не виконав вимогу дорожнього знаку 5.33 «Пішохідна зона» з додатковою табличкою 7.4.1 «Час дії», здійснив рух в зону дії дорожнього знаку, чим порушив пункт 8.4 «ґ» ПДР.

Знак 5.33 «Пішохідна зона» інформує про особливості і умови дорожнього руху, передбачені ПДР.

Згідно з пунктом 26.3 ПДР, у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком "Водій з інвалідністю", якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять пасажирів з інвалідністю. Якщо до об`єктів, розташованих на цій території, є інші під`їзди, водії повинні користуватися лише ними.

Табличка 7.4.1 «Час дії» вказує, що знак діє протягом суботніх, недільних та святкових днів.

Дата розгляду справи - 18 квітня 2021 року (неділя).

Відповідно до рішення №1287 від 13 грудня 2018 року «Про затвердження Положення про порядок в`їзду транспортних засобів у пішохідну зону центральної частини м. Львова, обмеженої просп. Свободи, пл. Торговою, пл. Данила Галицького, вул. Підвальною, вул. Валовою, пл. А. Міцкевича»: Положення про порядок в`їзду транспортних засобів у пішохідну зону центральної частини м. Львова, обмеженої просп. Свободи, пл. Торговою, пл. Данила Галицького, вул. Підвальною, вул. Валовою, пл. А. Міцкевича (надалі - Положення) розроблене відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», "Про охорону культурної спадщини", "Про благоустрій населених пунктів", Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, ухвал міської ради від 27 червня 1996 року № 390 "Про створення пішохідної зони в центральній частині міста" та від 10 квітня 2014 року № 3298 "Про затвердження проекту внесення змін до "Схеми організації руху транспорту і пішоходів в центральній частині м. Львова з пропозиціями по створенню пішохідних зон", розробленого Державним підприємством "Державний інститут проектування міст "Містопроект", рішення виконавчого комітету від 12 квітня 2013 року № 208 "Про погодження Концепції створення впорядкованих паркувальних та пішохідних зон у центральній частині Львова і Програми реалізації І стадії Концепції створення впорядкованих паркувальних та пішохідних зон у центральній частині Львова. Наскрізний проїзд через пішохідну зону заборонено. В`їзд у пішохідну зону і виїзд з неї здійснюється через спеціальні технічні пристрої - боларди.

Позивач жодним чином не підтверджує своє право проїзду через пішохідну зону, тому поліцейський діяв в межах наданих йому повноважень.

Згідно зі статтею 222 КУпАП, Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань:

1) здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень;

8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання;

11) регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично -дорожній мережі.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Отже, в даному випадку зупинка була законною.

Щодо твердження позивача про ймовірні, на його думку, процедурні порушення, вважає, що навіть при наявності такого порушення, воно не повинно сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

До аналогічного висновку прийшли судді Восьмого апеляційного адміністративного суду у рішенні № 857/2817/18 від 26 листопада 2018 року.

Аргументи позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не є підставою для сумніву, що відповідач діяв неправомірно.

Просить суд у задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку з безпідставністю такого та справу розглянути за відсутності сторони відповідача (а.с.16-19).

02 червня 2021 року до суду від позивача ОСОБА_2 надійшли Заперечення на Відзив, згідно яких вказав, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих у розумінні статті 72 КАС України доказів, які б підтверджували правомірність винесення ним оскаржуваної Постанови про адміністративне правопорушення. Відповідачем незаконно розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу, позбавлено його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими статтею 286 КУпАП, порушено вимоги процедури розгляду справи, установленої статтями 278-279 КУпАП.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку (Постанова ВС від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17). У даному випадку для підтвердження порушення позивачем пункту 5.33 ПДР України відповідач не надав офіційних даних на підтвердження обставин встановлення знака 5.33 за адресою вул. Свободи 8 , відповідно до статті 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, відеозапис події, фотокартки становлення цього знаку, показання свідків, тощо.

Вважає, що Рішення №1287 від 13 грудня 2018 року «Про затвердження Положення про порядок в`їзду транспортних засобів у пішохідну зону центральної частини м. Львова, обмеженої просп. Свободи, пл. Торговою, пл. Данила Галицького, вул. Підвальною, вул. Валовою, пл. А. Міцкевича» не є нормативним документом. В Постанові вказано місце вчинення правопорушення не проспект Свободи, а вулиця Свободи, що і свідчить про відсутність узгодженого певного місця встановлення тимчасового знаку 5.33, який позначає начало пішохідної зони.

Так як табличкою 7.4.1 було позначено час дії знака 5.33 - в суботні та вихідні дні, вважає, що не порушував вимоги цього знаку, так як він заїхав до вул. Свободи ще в будні дні, а 18 квітня 2021 року виїжджав, але не з проспекту Свободи. А так як в Постанові вказані тільки знаки 5.33 і табличка 7.4.1 , а відсутній заборонений знак 3.1 (який забороняє рух транспорта), то це не відповідає п.8.2.1 ПДР.

В Постанові вказано невірно група дорожніх знаків. Посилання відповідача на рішення апеляційного суду не відповідає вимогам КАС України, так як відповідно до п.5 ст. 242 КАС України: « При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України.

При розгляді даної справи просив прийняти до уваги висновки Верховного Суду по справі: Постанова від 30 травня 2018 року у справі №175/1982/16-а; Постанова ВС/КАС від 18 лютого

2021 року у справі № 524/9827/16-а; Постанова КАС/ВС від 08 липня 2020 року у справі № 177/525/17; Постанова ВСУ від 13 лютого 2020 року по справі №524/9716/16-а; Постанова Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 524/5741/16-а. Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі №524/5536/17 та від 17 липня 2019 року у справі №295/3099/17. Верховний Суд встановив, якщо поліцейським розглянуто справу на місці зупинки транспортного засобу без надання права водію скористатися правовою допомогою адвоката - постанова підлягає скасуванню (Постанова ВС від 18 лютого 2020 року у справі № 524/9827/16-а).

Вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необгрунтованою, не відображає дійсних обставин справи, складена за відсутності належних доказів з грубим порушенням вимог чинного законодавства, а в його діях не було ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

Просить суд визнати незаконною та скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року, складену відносно нього, ОСОБА_2 , про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. (а.с.28-30).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенанта поліції Ільчишина Івана Богдановича про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серія ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року, підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу Адміністративного Судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, саме відповідач зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови та притягнення позивача до адміністративної відповідальності, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог дорожнього знаку 5.33 із додатковою табличкою 7.4.1, п. 8.4.ґ Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім

формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Підпунктом 8.4. «в» ПДР України визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

За приписами частини першої статті 122 КУпАП, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2021 року відповідачем стосовно позивача винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4086030, якою його визнано винним за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

У Постанові зазначено, що 18 квітня 2021 року о 13 годині 18 хвилин у м. Львів на вул. Свободи, 8 водій не виконав вимоги дорожнього знаку 5.33 із додатковою табличкою 7.4.1, чим порушив п. 8.4.ґ Правил дорожнього руху України (а.с.5).

Вказана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Вказана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення позивачем згаданого адміністративного порушення.

Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Посилання на жоден з цих доказів у винесеній постанові немає.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КУпАП визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КУпАП, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП, протокол може не складатись у разі вчинення адміністративних порушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних порушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Однак, системний аналіз положень Кодексу, в тому числі ч.5 ст.258 КУпАП дає підстави для висновку, що у випадку, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.256 цього Кодексу, крім випадків коли порушення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі. Такі ж вимоги містяться у Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом Міністерства Внутрішніх справ №1376 від 06 листопада

2015 року, що зареєстрована у Міністерстві юстиції України 01 грудня 2015 року №1496/27941.

В іншому випадку, на думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень. Така позиція суду ґрунтується також на правових висновках, які зробив Конституційний Суд України у своєму рішенні у справі №23-рп/2010 від 22 грудня 2010 року.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Жодних доказів, які б спростовували позицію позивача та підтверджували, що він допустив порушення п. 8.4.ґ Правил дорожнього руху України, а саме відеозапис події, фотокартки, пояснення свідків, тощо, відповідачем суду не представлено.

Вищевикладене узгоджується із правовими позиціями, викладеними у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року по справі № 338/1/17 та Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 травня 2018 року по справі № 175/1982/16-а (2а/175/10/16).

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлено, а саме ст.ст.72-90, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за порушення пункту п. 8.4.ґ ПДР України, у зв`язку із відсутністю належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній Постанові від 18 квітня 2021 року серії ЕАН № 4086030. Відповідачем правомірність прийняття оскаржуваного рішення не доведена.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як

адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись вимогами ст. ст. 2-16, 19-20, 77, 121-126, 131, 159-167, 193, 227-228, 241, 244, 246, 250-251, 255, п.3 частини 3 статті 286, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 7, 9, 122, 245, 251, 254, 256, 258, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про дорожній рух», Законом України «Про Національну поліцію», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до інспектора 2 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції у Львівській області, лейтенанта поліції ІЛЬЧИШИНА Івана Богдановича про скасування Постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, серія ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року - задовольнити.

Скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАН № 4086030 від 18 квітня 2021 року, складену відносно ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Першого Апеляційного адміністративного суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться місцевий загальний суд як адміністративний суд.

Учасники справи, а також особи які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Повний текст рішення складено 08 червня 2021 року.

Головуючий:

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Т.А. Хаустова.