Справа № 480/1985/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2021 р. Справа № 480/1985/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до державної установи "Сумський слідчий ізолятор" про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до державної установи "Сумський слідчий ізолятор" (далі - відповідач, ДУ "Сумський слідчий ізолятор"), в якій просив:

1) визнати протиправною бездіяльність ДУ «Сумський слідчий ізолятор» щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна;

2) стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14560,59 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що у період з 08 квітня 2015 року по 20 червня 2019 року проходив службу на різних посадах в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, а відповідно до наказу начальника ДУ «Сумського СІЗО» № 120/ОС-19 від 18.06.2019 року, з 20.06.2019 року звільнений з органів ДКВС України з посади старшого інспектора (з кінології) відділу режиму і охорони Державної установи «Сумський слідчий ізолятор», відповідно до Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та ч.1 пп.7 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію». Однак, при цьому, під час звільнення відповідачем, на порушення Порядку забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578, не була проведена виплата позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно на загальну суму 14560,59 грн.

Ухвалою суду від 15.03.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки твердження позивача стосовно того, що він звертався до державної установи «Сумський слідчий ізолятор» із заявою про виплату йому грошової компенсації на день звільнення 18.06.2019 року, є необґрунтованим. Так, передумовою для позивача щодо виплати йому грошової компенсації за речове майно є виявлення ним бажання шляхом написання заяви, на підставі якої здійснюються відповідні виплати. Так, як бажання на день звільнення він не виявив, тому відповідну компенсацію не було виплачено. Отже, відповідач не погоджується з доводами Позивача, що державною установою «Сумський слідчий ізолятор» було порушено права та інтереси останнього, оскільки йому не було виплачено грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна в день звільнення.

Також вказав, що грошова компенсація вартості за неотримане речове майно речове є складовою грошового забезпечення особи рядового і начальницького кладу Державної кримінально-виконавчої служби України, а її виплата і, як загалом, забезпечення персоналу ДКВСУ речовим майном, регламентовано окремим спеціальним нормативно-правовим актом - Порядком забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 14 серпня 2013 року, який регламентує її виплату лише за умови наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі.

При цьому, станом на 01.04.2021 в кошторисі установи на 2021 рік по загальному фонду Державного бюджету ЕСПКВК 3601020 «Виконання покарань установами і органами Державної кримінально-виконавчої служби України» КЕКВ 2210 «Предмети, матеріали, обладнання та інвентар» відсутні асигнування для виплати грошової компенсації за належні до видачі предмети форменого одягу особам рядового і начальницького складу.

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 08 квітня 2015 року по 20 червня 2019 року проходив службу на різних посадах в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до наказу начальника ДУ "Сумський слідчий ізолятор" № 120/ОС-19 від 18.06.2019 року, з 20.06.2019 року позивач звільнений з органів ДКВС України з посади старшого інспектора (з кінології) відділу режиму і охорони ДУ «Сумський слідчий ізолятор», відповідно до Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» та ч.1 пп.7 ст.77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.6).

При звільненні зі служби позивачу грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна виплачено не було.

Позивач звернувся до ДУ «Сумський слідчий ізолятор» із запитом від 20.01.2021 про отримання публічної інформації, в якому просив надати йому інформацію та копії документів (а.с.40), у відповідь на яку відповідач листом від 26.01.2021 повідомив, що у відповідності до Постанови КМУ від 14.08.2013 року № 578 «Про забезпечення речовим майном персоналу Державної виконавчої служби» позивачу здійснено нарахування про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на загальну суму 14560 грн. 59 коп., про що складено відповідну довідку від 18.06.2019 №120. На день звільнення, як і на день звернення, кошторисні призначення для виплати за належне речове майно відсутні, у зв`язку з цим кошти не були виплачені. ОСОБА_1 буде проведена виплата на підставі встановленого зразка про вартість речового майна, що належить до видачі (а.с.7).

Оскільки відповідачем не було здійснено виплату грошової компенсації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 №2713-IV, відповідно до ст.23 якого держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 "Про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби" затверджений Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок), який визначає механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами.

Пунктом 23 вказаного Порядку визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається ДПтС відповідно до їх закупівельної вартості.

За приписами пункту 27 Порядку під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.

Відповідно до п. 60 Порядку для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.

Згідно довідки ДУ "Сумський слідчий ізолятор" №4 від 26.01.2021 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна загальна сума до виплати компенсації ОСОБА_1 складає 14560,59грн. (а.с.8).

Отже, на час підписання наказу від 18.06.2019 №120/ОС-19 про звільнення ОСОБА_1 позивач мав право на грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна, які він не отримав в період проходження служби.

При цьому, посилання представника відповідача у відзиві на відсутність коштів на виплату компенсації за неотримане речове майно станом на момент виключення зі списків як на підставу в обґрунтування своєї позиції в цій частині, суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, державні органи не вправі посилатись на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов`язань і виправдання своєї бездіяльності, що узгоджується з практикою Європейського суду с прав людини (рішення "Кечко проти України", "Сук проти України", "Ромашов проти України", "Шевченко проти України").

Європейський суд з прав людини у справах зауважив, що посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Таким чином, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004, від 01.12.2004 №20-рп/2004, від 09.07.2007 №6- рп/2007).

Зокрема, у рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. У протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

При цьому, зважаючи на викладений аналіз, судом критично оцінюються і не можуть бути прийняті доводи відповідача, викладені у його відзиві на позовну заяву про те, що позивач не звертався із заявою про виплату йому компенсації за неотримане речове майно, а отже не має на неї права, оскільки як вже зазначалось вище, пунктом 23 Порядку визначено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку, яким у свою чергу передбачено, що для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки. Тобто підставою для виплати компенсації визначено саме відповідна довідка. При цьому, звертаючись з запитом в січні 2021р., на переконання суду, позивач виявив своє волевиявлення з приводу отримання компенсації за належні до видачі предмети речового майна, та на який (запит) відповідачем і було повідомлено, що виплата компенсації буде проведена за наявності кошторисних призначень. А відтак, доводи відповідача з цього приводу суд не приймає до уваги.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, ДУ "Сумський слідчий ізолятор" як суб`єкт владних повноважень не довела правомірності невиплати позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна на суму 14560,59грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14560,59грн.

Щодо розподілу судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00грн. та судового збору у розмірі 908,00грн., суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 244 Кодексу адміністративного судочинства України, під час ухвалення рішення, суд, окрім іншого, має вирішити як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У позовні заяві представник позивача просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, які складають: 908,00грн. - сплачений судовий збір та 1500,00грн. витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вказаних вимог, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Попович Юлією Олександрівною (далі - адвокат, ОСОБА_2 ).

Адвокатом для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду було подано наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 05.03.2021, укладеного між адвокатом Попович Ю.О. та позивачем (далі - Договір від 05.03.2021, а.с.9-10), копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 05.03.2021, укладеної 05.03.2021 між адвокатом Попович Ю.О. та позивачем, з додатком - опис виконаних робіт (далі - Додаткова угода від 05.032.2021, а.с.11-12), квитанцію про сплату позивачем коштів у розмірі 1500,00грн. (а.с.12), звіт про кількість витраченого часу через надання правової допомоги за Договором від 05.03.2021 (а.с.13), а також копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії СМ №000719, виданого на підставі рішення Ради адвокатів Сумської області 28.01.2021 (а.с.14-15).

Згідно п.п.1.1 Договору від 05.03.2021 ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а позивач зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно п.п.1.2 Договору від 05.03.2021 ОСОБА_2 приймає доручення позивача та бере на себе зобов`язання надати позивачу правову допомогу щодо:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань;

- складання звернень (заяв, скарг, пропозицій) та інших документів правового характеру;

- складання процесуальних документів (заперечень, клопотань, претензій, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про вжиття заходів , забезпечення позову та інших документів відповідно до вимог чинного процесуального законодавства);

- представництва та захисту інтересів позивача в будь-яких органах державної влади, на підприємствах, в установах, організаціях всіх форм власності та підпорядкування, а також у судах під час здійснення цивільного. господарського, адміністративного, кримінального та конституційного судочинства, провадження у справах про адміністративні правопорушення, органах державної виконавчої служби, податкових органах, митних органах, органах з пенсійного забезпечення, органах Національної поліції України, прокуратури, органах Державної фіскальної служби України та всіх інших правоохоронних органах, органах Державної реєстраційної служби Украйни, Міністерства юстиції України тощо з будь-яких питань.

За правову допомогу, передбачену в п.п.1.2-1.3 Договору від 05.03.2021, позивач сплачує адвокату винагороду у розмірі, визначеному додатком №1 (додатковою угодою до договору) (п.п.3.1 Договору від 05.03.2021).

Так, згідно п.1 Додаткової угоди від 05.03.2021 позивач доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати правову допомогу у вигляді наданні юридичних консультацій з приводу стягнення з державної установи "Сумський слідчий ізолятор" грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна: підготовки позовної заяви з зазначеного питання та представництва інтересів позивача у суді першої інстанції.

Також, згідно п.п.2,3 Додаткової угоди від 05.03.2021 вартість послуг адвоката складає 1500,00грн. та не залежить від судових засідань та часу розгляду справи судом. Оплата вартості послуг адвоката здійснюється позивачем протягом п`яти календарних днів з дати підписання Додаткової угоди.

При цьому, згідно опису виконаних робіт, що є додатком до Додаткової угоди від 05.03.2021 (а.с.12), адвокатом виконано:

1) аналіз документів, надання усних консультацій - 200 грн.;

2) аналіз судової практики з вказаного питання - 200 грн.;

3) підготовка та подача позовної заяви з додатками до суду - 1100 грн.

Сума вартості робіт є фіксованою та складає 1500,00грн.

Крім того, згідно наданого суду звіту про кількість витраченого часу через надання правової допомоги за договором від 05.03.2021, укладеного 11.03.2021 (а.с.13), адвокатом розраховано такі види робіт із зазначенням витраченого на них часу та розміру витрат, зокрема:

- попереднє опрацювання матеріалів - з розрахунку 1 година, що вартує 200грн.;

- опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини. Формування правової позиції. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи - з розрахунку 1 година, що вартує 200грн.;

- підготовка позовної заяви з додатками та подання її до Сумського окружного адміністративного суду - з розрахунку 3 години, що вартує 1100грн.

Згідно квитанції адвоката Попович Ю.М. від 09.03.2021 позивачем було сплачено 1500,00грн. за послуги згідно Додаткової угоди від 05.03.2021 (а.с.12).

Дослідивши зміст поданих позивачем документів, суд відмічає, що перераховані в описі виконаних адвокатом робіт такі види послуг, як аналіз документів, надання усних консультацій; аналіз судової практики з вказаного питання; опрацювання законодавчої бази, що регулюють спірні відносини. Формування правової позиції. Консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів) та їх отримання для справи не дають змоги визначити об`єм та кількість опрацьованих матеріалів, їх відношення до предмету спору, ступінь впливу на кінцевий результат, якого прагне досягти сторона при розгляді даної справи, та кількість витраченого часу на кожен вид робіт, при цьому даний вид послуг, може бути складовою витрат понесених під час складання позову, відповіді на відзив, тощо.

Також, підготовка додатків до позовної заяви, а також безпосереднє подання позовної заяви разом з додатками до Сумського окружного адміністративного суду взагалі не є юридичними послугами, не потребують спеціальних професійних навичків, відповідно не підлягають відшкодуванню.

При цьому судом враховано, що сама по собі справа є не складною, а спірні правовідносини - не новими у судовій практиці, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала затрат значного часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу.

Таким чином, з урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, тому суд, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 800грн. за підготовку позовної заяви та відшкодувати цю суму позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, суд вважає за необхідне також стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 908,00грн., сплаченого позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції від 12.03.2021 (а.с.18).

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до державної установи "Сумський слідчий ізолятор" (проїзд Гайовий, 19,м. Суми,Сумська область,40002, ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошової компенсації - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державної установи "Сумський слідчий ізолятор" щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.

Стягнути з державної установи "Сумський слідчий ізолятор" на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за належні до видачі предмети речового майна у сумі 14560 (чотирнадцять тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 59коп.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань державної установи "Сумський слідчий ізолятор" (проїзд Гайовий, 19,м. Суми,Сумська область,40002, ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00коп.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 07.06.2021.

Суддя І.Г. Шевченко