Справа № 420/14580/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, Україна, 65014, місто Одеса, вул. Преображенська, 44 а) в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (Україна, 65039, місто Одеса, вул. Канатна, 101 в) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у видачі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянки України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області оформити та видати паспорт громадянки України у формі книжечки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;

зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у подальшому здійснити паспортний облік громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з Положенням про паспорт громадянина України, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХП, а саме виключно за прізвищем, іменем та по батькові (ст. ст. 28, 294, 296 Цивільного кодексу України), роком народження та місцем реєстрації.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/14580/20 18.12.2020 о 15:59:32 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України.

14.01.2021 року за вх.№1605/21 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16.03.2021 року.

15.03.2021 року за вх.№12761/21 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів.

16.03.2021 року за вх.№12878/21 від представника відповідача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.

Підготовче засідання, призначене на 16.03.2021 року, у зв`язку із неявкою сторін перенесено на 01.04.2021 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.04.2021 року.

У судове засідання 20.04.2021 року сторони не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та завчасно. 19.04.2021 року за вх.№ЕП/10849/21 від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

На підставі ч.9 ст.205 КАС України справа розглянута к порядку письмового провадження.

В обґрунтування вимог позову позивачка вказує, що з причин втрати раніше отриманого паспорта та з урахуванням власних релігійних переконань вона звернулась до міграційного органу із заявою про видачу їй паспорта у формі книжечки згідно Постанови Верховної Ради України від 26.02.1992 року. У відповідь на подану заяву позивачка отримала відмову, вмотивовану тим, що видача паспорта зразка 1994 року здійснюється лише на підставі рішення суду. Позивачка зазначає, що відмова у видачі їй паспортного документу у формі книжечки порушує її особисте право на ім`я, оскільки видача паспорта у формі ID-картки передбачає присвоєння їй номеру (штрих-коду), що для позивачки вважається недопустимим. Така форма документа не відповідає релігійним переконанням позивачки та означає втручання у право на повагу до приватного життя.

Позивачка також вважає, що спірне обмеження грубо порушує основоположні конституційні права громадян, передбачені статтями 21-24, 27-29, 31, 32, 34, 35, 41-43, 46-48, 53, 60, 67, 68 Конституції України, на життя, релігійні переконання, честь, гідність, здоров`я, працю та заробітну плату, навчання, розвиток особистості тощо, оскільки громадяни, які за релігійними переконаннями відмовляються від отримання паспорта з безконтактним електронними носієм або з ним, від присвоєння унікального номеру запису у реєстрі (УНЗР) та від зняття біометричних даних, обліку персональних даних в ЄДДР позбавляються згідно з пунктами 2 та 3 постанови КМУ від 25.03.2015 року №302 права на отримання паспорта у формі книжечки, у тому числі, у разі втрати паспортного документа.

Відповідач, як вбачається із відзиву на позов, заперечує проти заявлених позовних вимог. В обґрунтування такої позиції зазначає, що позивачем при зверненні до міграційного органу не дотримано вимог щодо подачі заяви, а саме не додано всіх необхідних документів, на основі яких відповідач міг би видати будь-який із видів паспорту. За умови невідповідності заяви встановленим вимогам відповідь суб`єкта владних повноважень слід розглядати у контексті відповіді на звернення громадян, а не заяви про видачу паспорта. Враховуючи те, що позивач не звернувся із відповідною заявою для отримання адміністративної послуги - оформлення та видачі паспорта громадянина України, та за відсутності необхідних документів (фотокартки, свідоцтва про народження тощо), представник відповідача вважає, що бездіяльність відповідача щодо не оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відсутня, а так само відсутні підстави для зобов`язання відповідача видати такий паспорт.

Також представник відповідача вказав, що наказ №320 13.04.2012 року "Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" був документом, який встановлював порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки. Наказ №320 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства внутрішніх справ №161 від 01.03.2018 року "Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 13 квітня 2012 року №320".

Крім цього, аналізуючи фактичні обставини справи, відповідач зазначає, що дана справа не підпадає під категорію зразкової, адже не відповідає основним критеріям, встановленим Верховним Судом у постанові від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

01.12.2020 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року у зв`язку із втратою нею паспортного документа (а.с.14).

02.12.2020 року за №5115/7-20 Приморським районним відділом у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області надано лист-відповідь, де зазначено, що відсутні правові підстави для видачі паспорта громадянина України відповідно до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ. Вказано, що видача паспорта громадянина України у формі книжечки здійснюється на підставі рішення суду (а.с.15).

Сам лист оформлений як відповідь «Про розгляд звернення».

Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивачка звернулась до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч.2 ст.32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами 1, 2, 4, 5 ст.14 вищезазначеного Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Отже, у разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Згідно із ч.3 ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", зокрема, паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту в накидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. На першу і другу сторінки паспортної книжечки заносяться прізвище, ім`я та по батькові, дата і місце народження. На першій сторінці також вклеюється фотокартка і відводиться місце для підпису його власника. На другу сторінку заносяться відомості про стать, дату видачі та орган, що видав паспорт, ставиться підпис посадової особи, відповідальної за його видачу. Записи засвідчуються мастиковою, а фотокартка - випуклою сухою печаткою. Перша сторінка або перший аркуш після внесення до них відповідних записів та вклеювання фотокартки можуть бути заклеєні плівкою. У разі заклеювання плівкою усього аркуша записи та фотокартка печатками не засвідчуються. Третя, четверта, п`ята і шоста сторінки призначені для фотокарток, додатково вклеюваних у паспорт, а сьома, восьма і дев`ята - для особливих відміток. На десятій сторінці робляться відмітки про сімейний стан власника паспорта, на одинадцятій - шістнадцятій - про реєстрацію постійного місця проживання громадянина. На прохання громадянина до паспорта може бути внесено (сьома, восьма і дев`ята сторінки) на підставі відповідних документів дані про дітей, групу крові і резус-фактор. На внутрішньому правому боці обкладинки надруковано витяг з цього Положення.

Вносити до паспорта записи, не передбачені цим Положенням або законодавчими актами України, забороняється. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Водночас, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (надалі - Постанова №302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.

Пунктом 131 Постанови №302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.

Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні дані особи.

При цьому, слід дійти до висновку про порушення принципу поваги до приватного життя суб`єкта персональних даних, шляхом електронної обробки таких даних у процесі оформлення ID-паспорту, оскільки суб`єкт згоди на таку обробку не надає.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України "Про захист персональних даних" мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Відповідно до ч.2 вищезазначеного Закону, персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована .

Частиною 5, 6 вищезазначеного Закону передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Водночас, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює не якість закону та порушення конституційних прав такої особи.

За практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст.8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну "закон" є автономним, та до якості "закону" ставляться певні вимоги (рішення ЄСПЛ у справі "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства" (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном "закон" … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам "доступності" та "передбачуваності".

Таким чином, норми ст.13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" на відміну від норм Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар. Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення ст.8 Конвенції.

Відповідно до наказу МВС України від 06.06.2019р. затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, згідно п.1 якого (розділ VІ) для паспорта замість втраченого або викраденого заявник подає:

1) заяву про втрату/викрадення паспорта (далі - заява про втрату паспорта) за зразком, наведеним у додатку 5 до цього Тимчасового порядку;

2) рішення суду;

3) заяву;

4) дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см;

5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта);

6) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України);

7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб);

8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

У разі оформлення паспорта замість втраченого/викраденого, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив свою діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи. Для оформлення паспорта замість втраченого/ викраденого, рішення суду не подається, якщо паспорт, який було втрачено/викрадено оформлювався на підставі рішення суду.

Заява про втрату паспорта реєструється в журналі реєстрації заяв про втрату/викрадення паспорта за формою згідно з додатком 6 до цього Тимчасового порядку, після чого посадова особа територіального підрозділу ДМС заводить справу про втрату або викрадення паспорта (далі - справа про втрату паспорта), до якої долучаються подані документи та матеріали перевірки.

До видачі паспорта територіальний підрозділ ДМС на підставі заяви про видачу тимчасового посвідчення за формою згідно з додатком 7 до цього Тимчасового порядку видає особі тимчасове посвідчення за формою згідно з додатком 8 до цього Тимчасового порядку відповідно до розділу VII цього Тимчасового порядку.

Строк розгляду заяви про втрату паспорта становить 30 календарних днів з дня подання заяви. За потреби проведення додаткової перевірки за матеріалами справи про втрату паспорта або у разі несвоєчасного надходження відповіді на направлені запити строк розгляду продовжується не більше ніж на 30 календарних днів.

Під час розгляду заяви працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку інформації за даними відомчої інформаційної системи ДМС, а відомостей про реєстрацію місця проживання, які подані заявником,- за даними обліку територіального органу ДМС. У разі якщо особа зазначила у заяві, що її місце проживання зняте з реєстрації та/або не зареєстроване, така перевірка здійснюється за обліками всіх територіальних органів ДМС.

Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України, проводиться за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних органів ведення Державного реєстру виборців.

У разі якщо відомості, зазначені в документах, поданих заявником, відсутні в обліку територіального органу ДМС або не відповідають його даним, працівник територіального підрозділу ДМС здійснює перевірку та/або уточнення таких даних у відповідному органі реєстрації в установленому порядку.

Якщо втрачений/викрадений паспорт був отриманий у територіальному підрозділі ДМС, до якого подано заяву про втрату паспорта, здійснюється звірка даних особи та її фотозображення з даними і фотокарткою, уклеєною до заяви про видачу цього втраченого/викраденого паспорта.

У разі отримання паспорта, який було втрачено/викрадено, в іншому територіальному підрозділі ДМС для підтвердження видачі цього паспорта саме тій особі, яка його втратила / у якої викрадено паспорт, не пізніше наступного дня після надходження заяви про втрату/викрадення паспорта до територіального підрозділу ДМС, який здійснював оформлення паспорта, який було втрачено/викрадено, засобами поштового або фельд`єгерського зв`язку надсилається запит за формою, наведеною в додатку 9 до цього Тимчасового порядку, з долученою фотокарткою цієї особи.

У разі якщо втрачений/викрадений паспорт був оформлений територіальним підрозділом ДМС, який припинив діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, територіальний підрозділ ДМС надсилає такі запити до всіх територіальних органів ДМС.

Під час перевірки працівник територіального підрозділу ДМС перевіряє відповідність відомостей, наведених у запиті, та долученої до нього фотокартки даним заяви про видачу паспорта, який було втрачено/викрадено, та фотокартці, що міститься на ній. Одночасно в графі «Службові відмітки» заяви проставляється відмітка про дату надходження запиту й орган, який оформлює паспорт замість втраченого, після чого заява поміщається до архівної картотеки.

За результатами перевірки складається відповідь за формою, наведеною в додатку 10 до цього Тимчасового порядку, до якої долучається завірена керівником територіального підрозділу ДМС копія заяви про видачу паспорта, який було втрачено/викрадено.

У разі якщо під час порівняння фотокарток не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним заяви про видачу паспорта, який було втрачено/викрадено, про це повідомляється територіальний підрозділ ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з установлення особи заявника та обставин виникнення розбіжностей.

У разі якщо картотеки заяв про видачу паспорта, який було втрачено/викрадено, територіального підрозділу ДМС не збереглися, відсутня будь-яка інформація у наявних даних обліку територіального органу ДМС, проводиться процедура встановлення особи відповідно до розділу VIII цього Тимчасового порядку.

Перевірки, зазначені в пунктах 3-6 цього розділу, здійснюються шляхом надсилання засобами поштового або фельд`єгерського зв`язку відповідних запитів.

Надсилання запитів здійснюється не пізніше одного робочого дня з дня подання заяви. Строк надання відповідей не повинен перевищувати трьох робочих днів з дня надходження запитів.

Після проведення необхідних перевірок за заявою про втрату паспорта працівник територіального підрозділу ДМС складає висновок за заявою про втрату паспорта за формою згідно з додатком 11 до цього Тимчасового порядку, який затверджується керівником цього підрозділу. У висновку зазначаються результати перевірки і прийняте рішення про видачу паспорта.

Якщо втрачений/викрадений паспорт було знайдено під час розгляду заяви про втрату паспорта, розгляд справи про втрату паспорта припиняється. У разі знайдення паспорта після отримання нового особа повинна здати знайдений паспорт до територіального підрозділу ДМС, де оформлювався новий паспорт, про що особу попереджають під час подання заяви про втрату паспорта.

Знайдені паспорти знищуються відповідно до пункту 6 розділу ХI цього Тимчасового порядку. Якщо паспорт знищено в іншому територіальному підрозділі ДМС, за місцем видачі паспорта надсилається повідомлення про його знищення за формою згідно з додатком 12 до цього Тимчасового порядку.

Таким чином, розділ VІ Тимчасового порядку встановлює поетапні дії, які має вчинити міграційний орган у разі надходження відповідної заяви та відповідно визначає, які саме документи має надати особа.

При цьому, відповідачем заява позивачки необґрунтовано розцінена як звернення громадянки, незважаючи на те, що позивачка чітко просила у заяві здійснити оформлення паспортного документа зразка 1994 року, а не роз`яснити підстави його оформлення. Фактично заява позивачки по суті питання оформлення та видачі паспортного документа не розглянута.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 01.12.2020 року про оформлення та видачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянки України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Відповідно до частин 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 05.09.2018 у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18 та справі №520/8576/18 від 26 грудня 2019 року.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

У спірних правовідносинах судом встановлено, що Головне управління не розглянуло заяву позивачки по суті, а тому вирішувати питання про оформлення та видачу паспорта громадянина України замість суб`єкта владних повноважень суд не має підстав.

Судом встановлено, поряд із цим, що до заяви ОСОБА_1 від 01.12.202р. не були додані передбачені Тимчасовим порядком документи (фотокартки, платіжний документ, тощо), а сама заява за формою не відповідача зразку, наведеному у Додатку 5 до Тимчасового положення.

Обставина подання документів суду разом із позовом не усуває допущені позивачкою недоліки при поданні заяви від 01.12.2020р.

ОСОБА_1 не спростувала твердження відповідача про неподання нею документів для отримання адміністративної послуги з видачі паспорта.

В свою чергу,відповідач у відзиві, констатуючи відсутність документів ОСОБА_1 , вже наперед вирішив питання неможливості оформлення паспорту у формі книжечки, заперечивши взагалі право ОСОБА_1 на це без законних на те підстав.

За таких умов належним способом захисту порушених прав, на переконання суду, буде зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 01.12.2020 року про оформлення та видачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянки України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ в порядку розділу VІ Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України №456 від 06.06.2019р., з урахуванням правових висновків суду у рішенні.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа "РуїзТоріха проти Іспанії" (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Наведеним обґрунтуванням суду надана оцінка аргументам сторін, що є суттєвими для вирішення справи у зв`язку із чим сформовано висновок щодо часткового задоволення позову.

Суд відмовляє у вимогах ОСОБА_1 стосовно зобов`язання видати паспорт у формі книжечки як заявлених передчасно, як і вимоги щодо зобов`язання вести паспортний облік за П.І.Б. ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивачкою сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с.9).

Суд дійшов висновку про стягнення з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судових витрат зі сплати судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на підставі ч.3 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (, Україна, 65014, місто Одеса, вул. Преображенська, 44 а) в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (Україна, 65039, місто Одеса, вул. Канатна, 101 в) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 01.12.2020 року про оформлення та видачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянки України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області в особі Приморського районного відділу у місті Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 01.12.2020 року про оформлення та видачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянки України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ в порядку розділу VІ Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом МВС України №456 від 06.06.2019р., з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду, щодо права особи на отримання паспорта у формі книжечки.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області () за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено 07.06.2021р. у зв`язку із перебуванням судді у відпустці з 17.05.2021р. по 31.05.2021р.

Суддя М.М. Аракелян