Справа № 120/3462/21-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 р. Справа № 120/3462/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Панасюк В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: адвоката Рябокінь Р.П.

представника відповідача: Довбенко М.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі за текстом - відповідач, ГУ НП у Вінницькій області), за вимогами якого просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 545 від 02.04.2021 "Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області" щодо накладення на підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 52 о/с від 05.04.2021 "Щодо особового складу", в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_1 з посади заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу;

- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу;

- стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 по дату винесення судом рішення у справі, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що спірними наказами від 02.04.2021 та від 05.04.2021 позивача було незаконно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено зі служби в поліції. Підставою для звільнення слугував висновок відповідача щодо порушення позивачем Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1, 3, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про національну поліцію", який, за твердженням позивача, ґрунтується на недоведених фактах скоєння ним дисциплінарного проступку, пов`язаного із відмовою проходження огляду на стан сп`яніння під час зупинки транспортного засобу, яким він керував. Позивач наголошує на тому, що обставинам складання працівниками патрульної поліції відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП була надана критична оцінка Вінницьким міським судом Вінницької області, який за наслідками розгляду відповідних адміністративних матеріалів своєю постановою від 06.04.2021 закрив провадження у справі за відсутності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, позивач також посилається на недоліки проведеного службового розслідування та явні порушення, які були допущені відповідачем при його проведенні. Зокрема, вказує на те, що його не було ознайомлено з наказом про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії, що позбавило можливості подати скарги на дії відповідних осіб, які проводять службове розслідування, заявлення їм відводів. Також позивач окремо акцентує увагу на неналежному складі утвореної дисциплінарної комісії, до якої був включений працівник відділу внутрішньої безпеки Департаменту внутрішньої безпеки НП України за відсутності відповідного листа керівника такого Департаменту, що є грубим порушенням вимог п. 3 Розділу ІІ Положення про Дисциплінарні комісії Національної поліції України, затвердженого наказом МВС № 893 від 07.11.2019. Окрім того, просить суд врахувати, що службове розслідування проводилося формально, поверхово, без урахування усіх істотних обставин та з явним обвинувальним ухилом, про що свідчить вкрай короткий термін його закінчення - п`ять робочих днів. На переконання позивача за відсутності жодних обставин вчинення ним як адміністративного так і дисциплінарного проступку, підстав притягувати його до дисциплінарної відповідальності та застосовувати найсуворіший вид дисциплінарного стягнення у відповідача не було. З огляду на це позивач вважає власне звільнення зі служби в поліції незаконним, у зв`язку з чим просить суд поновити його на займаній посаді.

Ухвалою від 11.05.2021 судом відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

27.05.2021 року на адресу суду від ГУ НП у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позову заперечує, вважаючи його безпідставним. Вказує на те, що в ході проведеного службового розслідування дисциплінарною комісією зібрано ряд матеріалів, які підтверджують скоєння ОСОБА_1 грубого дисциплінарного проступку, який виразився у відмові ним виконати законну вимогу працівника патрульної поліції та пройти медичний огляд на стан сп`яніння. При цьому відповідач наголошує, що підставою для призначення такого службового розслідування став не факт оформлення відносно позивача адміністративних матеріалів, а вчинення ним дій, сутність яких полягає у порушенні службової дисципліни та які компрометують звання поліцейського. Так, відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що керування поліцейським транспортним засобом у стані сп`яніння як і відмова від проходження ним медичного огляду є грубим дисциплінарним проступком, що свідчить про низькі морально-ділові якості поліцейського, які суперечать інтересам служби та підривають довіру до нього як до носія влади, що унеможливлює виконання ним своїх обов`язків та є безальтернативною підставою для застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби.

За таких обставин відповідач вважає, що оскільки матеріалами службового розслідування було доведено ті обставини, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, який є несумісним із подальшим проходженням служби в поліції, тому оскаржувані накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення зі служби є співмірними із тяжкістю вчиненого проступку. Таким чином відповідач у позові просить суд відмовити.

Своїм правом на подання відповіді на відзив позивач не скористався.

У судовому засіданні 01.06.2021 була оголошена перерва до 04.06.2021. Крім того, в цьому ж судовому засіданні за клопотанням позивача були допитані в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В ході судового розгляду справи позивач та його представник повністю підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення згідно з обґрунтуваннями, наведеними у позовній заяві. Додатково позивач суду повідомив, що причини, які слугували відмовою від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, були пов`язані виключно із подіями, які передували цьому, а саме невідкладним рятуванням життя людини - брата його дружини ОСОБА_2 , який вночі 27.03.2021 в смт. Літині внаслідок нещасного випадку пов`язаного із пошкодженням кровоносної артерії на руці почав швидко втрачати кров. Оскільки підручними засобами кровотечу не вдалось зупинити, він разом зі своєю дружиною та дружиною потерпілого відвезли останнього в районну лікарню в смт. Літин. Однак, у зв`язку з тим, що в місцевій лікарні був відсутній лікар-хірург для надання невідкладної медичної допомоги, їм запропонували в терміновому порядку їхати у м. Вінницю. Тому, з метою рятування життя ОСОБА_2 , який за цей час втратив значну кількість крові, вони терміново доставили його в лікарню в м. Вінниця та після того, як лікарі почали надавати потерпілому медичну допомогу, їм потрібно було привезти додаткові ліки, одяг, кошти та інші речі, необхідні хворому. У зв`язку з цим він разом зі своєю дружиною та дружиною потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 поїхали додому до потерпілого за необхідними речами, де їх і зупинили працівники поліції. Вказує на те, що оскільки його одяг був закривавлений і всі вони були в стресовому стані після пережитих подій, працівники патрульної поліції відразу ж зрозуміли, що у них щось сталося та їм необхідна допомога. Однак, не виясняючи жодних причин, вони відразу ж вказали на необхідності проходження огляду на стан сп`яніння. Втім, від проходження медичного огляду він не відмовлявся, а лише просив надати можливість першочергово доставити потерпілому в лікарню ліки та необхідні речі, а потім провести усі необхідні огляди на стан сп`яніння. Натомість, працівники патрульної поліції на це уваги не звертали та спочатку вирішили зачекати прибуття ще одного екіпажу поліції, а надалі взагалі почали займатися вирішенням іншої конфліктної ситуації, яку спричинила невідома особа, яка почала вчиняти в присутності поліцейських хуліганські дії та яку, в подальшому, було затримано та доставлено в відділок поліції. А оскільки такі події відбувалися близько години і враховуючи нагальність потреби прибуття до потерпілого ОСОБА_2 в лікарню, надалі витрачати ще більше часу на проходження огляду на стан сп`яніння не було можливості, що, власне, і було зумовлено складанням протоколу про відмову його від проходження такого огляду на місці зупинки. При цьому наголошує, що після того, як лікарі провели всі необхідні медичні процедури і стабілізували стан потерпілого, він близько 11 год. 27.03.2021 особисто звернувся в наркологічний диспансер «Соціотерапія», де разом із працівниками поліції пройшов медичний огляд на стан сп`яніння який не виявив рівню алкоголю в його крові. Позивач додатково вказує, що дана обставина аж ніяк не може вважатися проявом неналежного виконання ним своїх службових обов`язків, проявом бездіяльності поліцейського чи порушенням службової дисципліни, оскільки саме життя і здоров`я людини є найвищою цінністю, і присяга поліцейського якраз зобов`язувала його вживати невідкладних заходів щодо порятунку цієї людини. У зв`язку із цим позивач просить суд врахувати наведені ним доводи та скасувати незаконні, на його думку, накази.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим у їх задоволенні просить суд відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності встановив, що позивач ОСОБА_1 з 1997 року проходив службу в органах внутрішніх справи, з листопада 2015 року - в органах Національної поліції України та з 04.01.2021 року займав посаду заступника начальника Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області - начальника слідчого відділу.

27.03.2021 з Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП Національної поліції України до ГУ НП у Вінницькій області надійшла інформація про те, що по вул. Баженова в м. Вінниці заступник начальника Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та у встановленому законом порядку відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння.

Про вказану подію відповідачем було повідомлено Департамент кадрового забезпечення Національної поліції України згідно з інформаційною довідкою від 27.03.2021 № 1306/12/01-2021.

За фактом отриманої інформації та з метою з`ясування усіх обставин можливого вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, наказом начальника ГУ НП у Вінницькій області від 27.03.2021 № 510 призначено відповідне службове розслідування, на час проведення якого ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків. Цим же наказом утворено дисциплінарну комісію для проведення службового розслідування та визначено її склад.

02.04.2021 начальником ГУ НП у Вінницькій області затверджено висновок за результатами службового розслідування щодо порушення службової дисципліни ОСОБА_1 .

Зокрема, висновком службового розслідування було встановлено, що 27.03.2021 близько 03:50 год. поліцейськими УПП у Вінницькій області ДПП НП України (автопатруль «Юнкер-105») лейтенантом поліції В. Пеньковим та капралом поліції Є.Чернишем під час патрулювання з метою контролю за дотриманням водіями Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, було помічено автомобіль марки «Toyota Camri», н.з. НОМЕР_1 , водій якого допустив порушення пункту 31.4.3 (в) ПДР України (не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла), що стало приводом для подальшої зупинки такого автомобіля.

При спілкуванні із водієм зазначеного транспортного засобу, яким виявився ОСОБА_1 , поліцейські помітили в нього ознаки алкогольного сп`яніння, що виражалось у запаху алкоголю з порожнини рота, невиразній мові та нечіткій ході, у зв`язку з чим відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735, водію було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився. За таких обставин працівниками патрульної поліції було залучено двох свідків та в їх присутності повторно запропоновано водію пройти огляд на стан сп`яніння. Отримавши від водія чергову відмову лейтенантом поліції В. Пеньковим відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ДПР 18 № 031257 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову серії ЕАН № 3978119 за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Як зазначено у висновку службового розслідування, на підставі отриманих пояснень від працівників патрульної поліції ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідків цих подій ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , переглядом відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, дисциплінарною комісією зроблено висновок про вчинення ОСОБА_1 грубого дисциплінарного проступку, що виразився у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння та висловлено пропозицію керівництву про необхідність застосування відносно ОСОБА_1 найсуворішого виду дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції.

В подальшому, наказом начальника ГУ НП у Вінницькій області від 02.04.2021 № 545, за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1, 3, 6, 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію", абзацу 1 пункту 1 розділу ІІ та абзацу 1 пункту 3 розділу V Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 № 1179, до заступника начальника Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області - начальника слідчого відділу підполковника поліції ОСОБА_1 застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільненні зі служби в поліції.

Наступним наказом відповідача від 05.04.2021 № 52 о/с у зв`язку з реалізацією накладеного дисциплінарного стягнення, на підставі п. 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 5 квітня 2021 року.

Вважаючи вказані вище накази відповідача протиправними, а своє звільнення з поліції незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та фактичним обставинам справи суд керується наступним.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України,) визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України від 02.07.2015 N 580-VIII "Про Національну поліцію", відповідно до частини першої статті 1 якого Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Національну поліцію", у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;

4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року N 2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.

Принципи етики для працівників поліції визначають Правила етичної поведінки поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 N 1179, відповідно до яких, зокрема, поліцейські повинні неухильно дотримуватись положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку. Також, за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Частиною 1 статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно статті 64 Закону України "Про Національну поліцію" особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Відповідно до статей 11, 12, 13 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Застосування до поліцейського інших видів дисциплінарних стягнень, не передбачених цим Статутом, забороняється.

Згідно статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

У пункті 1 розділу II Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2018 року N 893 (надалі - Порядок N 893) зазначено, що службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до положень п. 1, 4 розділу V Порядку N 893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія (п. 2 розділу VI Порядку N 893).

Положеннями статті 19 Дисциплінарного статуту встановлено, що у висновку за результатами службового розслідування зазначаються, зокрема: документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Згідно з приписами розділу VI та VII Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

Застосування до поліцейського, винного в учиненні дисциплінарного проступку, дисциплінарних стягнень та їх виконання здійснюються з урахуванням вимог статей 19-22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно статті 21 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.

Підстави звільнення зі служби в поліції визначені частиною першою статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відповідно до якої поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України (пункт 6).

Як встановлено судом та слідує із матеріалів службового розслідування, підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стало вчинення ним дій, сутність яких, за переконанням відповідача, полягає у порушенні службової дисципліни, а саме - відмові від проходження огляду на стан сп`яніння.

При цьому, обставини відмови позивача від проходження огляду на стан сп`яніння були виявлені працівниками патрульної поліції, що стало наслідком наступного оформлення на позивача відповідних адміністративних матеріалів - протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КАС України.

Найперше, на що наголошує суд та в цілому розділяє твердження відповідача, що питання адміністративної відповідальності позивача не слід ототожнювати з фактом притягнення його до дисциплінарної відповідальності, позаяк, як уже наголошувалось судом вище, звільнення позивача зі служби згідно оскаржуваного наказу відбулось не за вчинення ним адміністративного проступку, а, на думку відповідача, за порушення службової дисципліни.

Втім, і в першому і в другому випадках суть порушення є одним і тим же «відмова від проходження огляду на стан сп`яніння», однак має різну юридичну кваліфікацію. Зокрема, як адміністративне правопорушення відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння кваліфікується за ч. 1 ст. 130 КУпАП як правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, і передбачає відповідальність ідентичну як за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи іншого сп`яніння. А як порушення службової дисципліни поліцейським - відмова від проходження огляду на стан сп`яніння розцінюється як вчинок морального змісту, що дискредитує таку особу як працівника поліції.

Однак обставини, за яких мали місце відповідні події щодо такого вчинку, дії працівників патрульної поліції щодо спонукання позивача до проведення огляду на стан сп`яніння та причини, за яких позивач відмовився від проходження такого огляду є незмінними у своїй оцінці та кваліфікації, оскільки це фактичні обставини справи, які безумовно підлягали встановленню як у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності так і в межах службового розслідування за фактом можливого скоєння дисциплінарного проступку. Отже, враховуючи те, що в обох випадках справи відносно позивача перебували на розгляді в суді, тому в питаннях про правові наслідки дій позивача відносно обставин відмови від проходження ним огляду на стан сп`яніння та законності вимог працівників патрульної поліції щодо проходження такого огляду, суд зобов`язаний взяти до уваги згідно ч. 6 ст. 78 КАС України висновки, що викладені в постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2021 по справі № 127/7909/21.

Так, судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2021 у справі № 127/7909/21 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Зокрема, місцевим судом було встановлено, що згідно п. 2.5 Правил дорожнього руху України, який ставиться в провину ОСОБА_1 , водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. Тобто, об`єктивна сторона зазначеного правопорушення, яке інкримінувалося ОСОБА_1 , полягає у відмові водія виконати вимогу працівника поліції пройти у встановленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, а суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає умисну форму вини.

За змістом частини першої статті 130 КУпАП адміністративним правопорушенням вважається зокрема, відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

При цьому, сам по собі факт складення протоколу про адміністративне правопорушення не є доказом того, що особа його вчинила, тобто не виконала законну вимогу працівника поліції пройти відповідний огляд на стан сп`яніння.

Для визнання діяння правопорушенням і, відповідно, застосування передбачених правовими нормами санкцій беззаперечною та головною обставиною є необхідність встановлення в діянні особи складу такого правопорушення.

Тобто, основним та беззаперечним доказом вчинення чи не вчинення особою діяння, яке пов`язане із відмовою в проходження огляду на стан сп`яніння (як адміністративного правопорушення) є рішення суду, яке набрало законної сили, яким встановлено вину або невинуватість особи.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, з поміж іншого, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні.

Розглядаючи справу про притягнення позивача до адміністративної відповідальності місцевим судом було проаналізовано положення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 за № 1452/735, Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 № 1103, надано оцінку протоколу серії ДПР 18 № 031257 від 27.03.2021 складеного відносно ОСОБА_1 , письмовому рапорту працівника патрульної поліції Пенькового В., яким був складений такий протокол, а також письмовим поясненням свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . При цьому зроблено висновок про те, що працівниками патрульної поліції було порушено порядок проходження огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки будь-яких підстав вважати, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння чи мав ознаки такого сп`яніння в працівників поліції не було, і такі обставини не були підтверджені жодними доказами, що містилися у матеріалах справи про адміністративне правопорушення.

Окрім того, суд вказав на не встановлення факту пред`явлення поліцейськими вимоги водієві ОСОБА_1 щодо проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, у зв`язку з чим у нього не виникло обов`язку, закріпленого у п. 2.5 ПДР. Наведені обставини і стали підставою для висновку місцевого суду про те, що ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі не відмовлявся, а тому підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за вказаним фактом згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП не має.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином зроблений місцевим судом у постанові від 06.04.2021 про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення висновок про відсутність у ОСОБА_1 жодних ознак алкогольного сп`яніння та, як наслідок, відсутність необхідності у зв`язку з цим проходження відповідного огляду на стан сп`яніння, не може не враховуватися судом при розгляді даної адміністративної справи.

Як у відзиві на позовну заяву так і у висновку службового розслідування відповідач відмежовується від обставин, які пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, однак при цьому чітко вказує на те, що службове розслідування якраз і було призначено за фактом відмови від проходження ОСОБА_1 на вимогу поліцейських огляду на стан сп`яніння. Відповідно, саме цей факт в подальшому послугував підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та його звільнення зі служби в поліції.

Отже, такі обставини є основними, які мали бути з`ясовані під час дисциплінарного провадження дисциплінарною комісією відповідача, а також перевірені та вивчені в межах судового розгляду цієї справи.

Так, судом встановлено, що обставини подій, які мали місце 27.03.2021 під час зупинки працівниками поліції транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 фіксувалися на нагрудну камеру поліцейських, відеозаписи яких були долучені до матеріалів службового розслідування та які досліджувалися судом. Зокрема переглядом відеозапису « 1» встановлено, що 27.03.2021 о 03:34 працівники патрульної поліції підійшли до попередньо зупиненого транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 та після повідомлення про причину зупинки запропонували водієві дихнути в бік поліцейського, що останній і зробив. В подальшому, поліцейські запропонували ОСОБА_1 пройти огляд (без зазначення де саме: на місці чи в лікарні), на що ствердної відмови від позивача не отримали, оскільки фраза «Та ну .. ну цей» не може розцінюватися як відмова особи від проходження огляду.

Надалі із відеозаписів « 2», « 3», « 4» слідує, що пасажири, які перебували разом із ОСОБА_1 в автомобілі пояснюють працівникам патрульної поліції обставини, за яких вони вимушені терміново їхати в лікарню для надання медичної допомоги їхньому хворому родичу. І лише на відеозаписі « 5» міститься відображення того, як ОСОБА_1 приблизно о 04.01 27.03.2021 вказав працівникам патрульної поліції на відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, надаючи щодо цього певні пояснення.

При цьому судом встановлено, що на усіх відеозаписах зафіксовано, як позивач поводить себе абсолютно стримано та вкрай толерантно, в жодному разі не намагається вступати в дискусію з працівниками поліції та за своїм зовнішнім виглядом, поведінкою будь-яких ознак, які б указували на те, що позивач перебуває у стані алкогольного сп`яніння чи намагається приховати свій стан судом не замічено. Наведене визнав і сам відповідач, вказавши на те, що стан алкогольного сп`яніння у позивача підтвердженим не був.

Як наголошувалося судом вище, згідно з частиною другою статті 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, основна мета службового розслідування це своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, виявлення причин та умов його вчинення.

Таким чином з`ясувавши ті обставини, що будь-яких доказів перебування позивача у стані алкогольного чи іншого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу здобуто не було та маючи досить суб`єктивні та сумнівні ознаки, які визначені працівниками патрульної поліції як ті, які можуть вказувати на стан сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, нечітка хода), а також будучи обізнаним із відеозаписами з нагрудних камер поліцейських з яких слідує, що ОСОБА_1 прямував із медичного закладу де надається невідкладна медична допомога внаслідок отриманої травми їхньому родичу, відповідач мав би достеменно дослідити причини та умови, що слугували підставою для відмови позивача пройти медичний огляд на місці зупинки транспортного засобу та обставини, за яких відбувалися такі події.

Втім, вказаних положень відповідач не дотримався, і оцінка відповідним обставинам взагалі не надавалася, що вочевидь дає підстави для суду зробити висновок про неповноту службового розслідування.

Натомість, в ході розгляду даної справи судом з`ясовано, що обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом вночі 27.03.2021 та необхідність термінового прибуття в медичний заклад пов`язані із рятуванням життя людини, яка зазнала серйозних травм, та якнайшвидшим наданням їй необхідної допомоги.

Зокрема, як із пояснень позивача так і свідчень допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судом з`ясовано, що 27.03.2021 року позивач перебував у батьків своєї дружини в смт. Літин, де також перебував і брат її дружини - ОСОБА_2 зі своєю сім`єю. Однак із ОСОБА_2 стався нещасний випадок, що спричинив пошкодження (перерізання) кровоносної артерії на руці, у зв`язку з чим розпочалась масивна кровотеча. Оскільки підручними засобами спинити кровотечу не вдалось, ОСОБА_1 , який в цей день не вживав жодних алкогольних напоїв, власним автомобілем повіз ОСОБА_2 спочатку в районну лікарню в смт. Літин. Однак, надати необхідну медичну допомогу там не змогли у зв`язку з відсутністю в нічну пору доби лікаря хірурга, та вказали на необхідність термінового доправлення потерпілого в лікарню в м. Вінниця. За таких обставин позивач разом зі своєю дружиною та дружиною ОСОБА_2 - ОСОБА_3 негайно вирушили до м. Вінниці. За час дороги ОСОБА_2 втратив значну кількість крові, яка забруднила весь одяг та салон автомобіля. Приїхавши в лікарню ОСОБА_1 зняв з себе кофту та додатково обмотав нею місце рани для зменшення витоку крові і практично на власних руках відніс потерпілого в приймальне відділення лікарні, де його відразу відправили на операційний стіл.

В подальшому лікарі вручили їм список ліків, які були першочергово необхідними, у зв`язку з чим виникла необхідність з`їздити до дому до ОСОБА_2 , будинок якого знаходився по АДРЕСА_1 , щоб взяти кошти на придбання ліків, чистий одяг, оскільки наявний був весь закривавленим, та інші необхідні потерпілому речі. Саме доїжджаючи до будинку ОСОБА_2 по вул. Баженова в м. Вінниці працівниками патрульної поліції і був зупинений їхній автомобіль.

На переконання суду, наведені обставини які пов`язані із пережитими подіями беззаперечно вказують на те, що як позивач так і пасажири його автомобіля у цей момент були дійсно в стресовому стані, і їхні першочергові дії якраз і були спрямовані на якнайшвидше прибуттям до лікарні де перебував потерпілий ОСОБА_2 .

Як зазначив позивач у судовому засіданні, що власне і знайшло своє підтвердження на відеозаписах з нагрудних камер поліцейського, під час зупинки транспортного засобу (відеофайл "1", 27.03.2021 приблизно о 03:34) він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння. Втім працівники поліції в цей час викликали ще декілька екіпажів патрульних машин, що потребувало часу для їх очікування.

Позивач стверджував, і про це підтвердили допитані судом свідки, що він погоджувався пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі однак після доставлення потерпілому ОСОБА_11 в лікарню необхідних ліків та пересвідчення у його задовільному стані.

Однак, дії працівників поліції зумовили невиправдане у цій ситуацій очікування. Більше того, судом із записів оглянутих відео файлів, зроблених з нагрудних камер поліцейських, також було встановлено, що в цей час по АДРЕСА_1 на місці зупинки їхнього транспортного засобу у працівників патрульної поліції виник конфлікт із невідомою особою, яка за явними ознаками перебувала у стані алкогольного сп`яніння та вела себе вкрай агресивно. Відповідно, працівники поліції залишили в очікуванні позивача, а самі почали вгамовувати невідому особу припинити вчиняти хуліганські дії. Такий розвиток подій зумовив те, що одна із пасажирок автомобіля - дружина потерпілого ОСОБА_2 - ОСОБА_3 терміново відправилась додому за необхідними речами, та вернувшись на місце події побачила незмінну ж картину, за якою працівники патрульної поліції були зайняті іншою невідомою особою, а ОСОБА_1 в цей час стояв біля власного автомобіля в очікуванні спілкування з поліцейськими.

Отже, в цьому випадку власне переконання позивача у превалюванні життя і здоров`я людини, яка перебувала у небезпеці, над необхідністю невиправданого очікування у забезпеченні проходження огляду на стан сп`яніння і зумовили наступне оформлення щодо позивача відповідних адміністративних матеріалів.

При цьому, уже після того, як потерпілого ОСОБА_2 було забезпечено усім необхідним та його стан стабілізувався, позивач за власною ініціативою та в присутності працівників поліції 27.03.2021 о 11:10 пройшов медичний огляд в Вінницькому обласному наркологічному диспансері «Соціотерапія», за висновками якого було підтверджено його стан як «тверезий», результат огляду Алкотест 6510 - 0,00 проміле. Тобто, в цьому випадку незважаючи на те, що такий огляд було проведено поза строками, визначеними ст. 266 КУпАП (2 години), однак його результат (повна відсутність алкоголю за показниками алкотесту) свідчить на користь доводів позивача та в своїй сукупності підтверджує як ту обставину, що ОСОБА_1 в межах цих подій не перебував у стані алкогольного сп`яніння, так і те, що визначені працівниками патрульної поліції виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння є вкрай суб`єктивними, та такими, що не давали підстави для висновку про нагальну необхідність проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу у той час та за відповідних обставин. Наведене, з поміж іншого, підтверджується і обставинами, встановленими в постанові Вінницького міського суду Вінницької області від 06.04.2021 у справі № 127/7909/21.

Вищевикладені обставини в межах службового розслідування взагалі не досліджувалися, хоча про їх існування відповідач був обізнаний. Зокрема, відповідачем не було опитано ні безпосередніх свідків цих подій, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не з`ясовано важкість отриманих потерпілим травм та їх дійсна небезпека для життя, хоча, як повідомили суду вказані особи, за твердженням лікарів, «питання життя та смерті ОСОБА_2 вирішувалося хвилинами», а тому якби не активні дії та власна відповідальність ОСОБА_1 , не виключено, що життя потерпілого було би врятованим.

Тобто, на переконання суду, службове розслідування в цьому випадку відносно позивача було проведено не повно та не об`єктивно, з явно вираженим ухилом на притягнення позивача до відповідальності (упереджено), без з`ясування усіх важливих обставин спірної події, про що, крім іншого, свідчить напрочуд швидкий термін його проведення, а саме фактично 5 робочих днів (7 календарних днів) (з 27.03.2021 по 02.04.2021), з визначеного ст. 16 Дисциплінарного статуту місячного строку. Вказане, зі слів позивача, унеможливило надання ним як власних письмових пояснень так і інших доказів на обґрунтування своїх доводів, позаяк відмова від надання пояснень 27.03.2021 члену дисциплінарної комісії ОСОБА_12 була пов`язана із його станом здоров`я за наслідками пережитих подій цього ж дня.

Більше того, і склад дисциплінарної комісії на момент її утворення згідно наказу ГУ НП у Вінницькій області № 510 від 27.03.2021 був визначений з порушень вимог чинного законодавства. Зокрема, як зазначено у пунктах 1, 3 Розділу ІІ Положення про Дисциплінарні комісії Національні поліції України, персональний склад дисциплінарних комісій із проведення службових розслідувань за відомостями про порушення поліцейським посадових (функціональних) обов`язків, наказів безпосереднього керівника, втрату службового посвідчення та (або) спеціального жетона (знака) формується із числа поліцейських та працівників органу (підрозділу) поліції, в якому проходить службу зазначений поліцейський.

За листом керівника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України чи його заступника, а також керівника територіального (відокремленого) підрозділу цього органу до складу дисциплінарної комісії може(уть) бути включений(і) представник(и) підрозділу внутрішньої безпеки.

Судом з`ясовано, що до складу дисциплінарної комісії за наказом відповідача від 27.03.2021 № 510 був включений в тому числі і представник підрозділу внутрішньої безпеки - старший оперуповноважений з ОВС ВУ ДВБ НП України майор поліції ОСОБА_13 за відсутності на момент винесення такого наказу відповідного листа керівництва Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.

При цьому відповідний лист керівника Вінницького управління Департаменту внутрішньої безпеки НП України був виданий 29.03.2021, а надійшов до управління кадрового забезпечення ГУ НП у Вінницькій області лише 01.04.2021, і це при тому, що уже 02.04.2021 службове розслідування було завершеним.

Суд хоч і зважає на те, що наказ № 510 від 27.03.2021 про призначення службового розслідування не є предметом даного спору, однак як самі недоліки цього наказу так і процедури проведення службового розслідування лише додатково підтверджують висновок суду про неповноту та необ`єктивність проведеного відносно позивача розслідування.

Згідно пункту 4 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Суд зазначає, що дисциплінарним проступком визнається протиправне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність), тобто невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків при здійсненні повноважень, передбачених Конституцією України та Законами України, статутом, наказами керівника (установи) та іншими організаційно-розпорядчими документами, перевищення наданих повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням служби, а також вчинок, що суперечить вимогам нормативних актів щодо професійної етики та поведінки.

В даному випадку відповідач у висновку службового розслідування обмежився лише констатацією факту про допущення позивачем порушення службової дисципліни, яке виразилося у відмові від проходження медичного огляду на стан сп`яніння, з вказівкою на те, що такі дія ОСОБА_1 проявлялися у формі прямого умислу, а допущене порушення стало можливим внаслідок його особистої недисциплінованості та ігнорування ним вимог законодавства.

Проте вина особи у формі прямого умислу настає тоді, коли така особа передбачаючи суспільно шкідливі наслідки своєї дії чи бездіяльності, бажає їх настання, що не можна сказати за обставини, які мали місце відносно ОСОБА_1 , оскільки останній мав бажання та намір пройти відповідний огляд на стан сп`яніння після виконання свого обов`язку пов`язаного із наданням допомоги потерпілому ОСОБА_2 . Тому жодного прямого умислу у таких діяннях позивача не має.

Відповідач ставлячи позивачу в якості провини порушення ним Присяги поліцейського, вимог частини 1, пунктів 1, 3, 6 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України "Про національну поліцію", Правил етичної поведінки поліцейських не взяв до уваги те, що відповідні положення вказаних правових приписів в першу чергу визначають обов`язок поліцейського служити Українському народові, охороняти права та свободи людини, а також надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я.

За змістом статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Таким чином, при вирішенні справи суд враховує баланс інтересів та вважає, що вжиття заходів поліцейським щодо рятування життя та здоров`я людини є пріоритетним та превалює над іншими обов`язками, порушення яких є менш важливим у цій ситуації. При цьому така поведінка поліцейського не може вважатися виходом за межі професійної чи службової етики, а так само підривати авторитет поліції як органу влади, оскільки не ставить під сумнів належність виконання позивачем своїх обов`язків не лише як працівника поліції, а й як громадянина, який не може бути осторонь подій, які могли б спричинити небезпеку для життя іншої людини.

Відносно інших доводів відповідача про те, що така подія була висвітлена у засобах масової інформації на відповідних інтернет-ресурсах та зібрала значну кількість негативних відгуків жителів міста та області, то передусім необхідно відмітити, що такі статті є лише суб`єктивною думкую їх авторів, яка не ґрунтується на дійсних обставинах справи. В той же час судом встановлено, що, наприклад, в одному з найбільш тиражованому друкованому виданні на Вінниччині в газеті « 33 канал» за № 14 від 31.03.2021 міститься інша стаття, де позитивно оцінюється вчинок ОСОБА_1 як працівника поліції, який сприяв рятуванню життя людини. Отже, вести мову про якийсь негативний розголос цієї події немає жодних підстав.

Суд також враховує, що висновок службового розслідування містить відомості відносно того, що позивач не має діючих дисциплінарних стягнень, характеризується виключно позитивно, в якості обставини, що пом`якшує його відповідальність визнано як сумлінне ставлення до служби, та не встановлено жодної обставини, що могла б обтяжувати його відповідальність. Однак в цей же час застосовано найсуворіший вид дисциплінарного впливу - звільнення зі служби в поліції, що вочевидь не відповідає характеру скоєного.

За приписами статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Таким чином, при наданні оцінки правомірності порядку накладення на позивача дисциплінарного стягнення та законності обставин його накладення, слід виходити з наявності всіх елементів складу дисциплінарного проступку - об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкта, суб`єктивної сторони, а також врахувати інші обставини, що мають значення: ступінь тяжкості, наявність шкоди, особу працівника.

Кваліфікуючи діяння позивача як умисні та всупереч інтересам служби, відповідачем не враховано, що за встановлених обставин справи, по-перше, не знайшло свого належного підтвердження наявність у позивача будь-яких ознак алкогольного сп`яніння, які б давали привід чи припускали можливість перебування останнього у стані сп`яніння, та, відповідно, необхідність проходження ним медичного огляду; по-друге, питання порятунку людини не може бути другорядним, а тому відмову від проходження медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу у цій ситуації не можна кваліфікувати як вчинок, який підриває авторитет працівника поліції, тим більше що позивач від такого огляду не відмовився та після надання потерпілому медичної допомоги здав відповідний тест на стан сп`яніння в медичному закладі та в присутності працівників поліції.

Суд зазначає, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення є вчинення дисциплінарного проступку, а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. При цьому поняття "службова дисципліна" містить в собі не лише обов`язок особи належним чином виконувати свої службові обов`язки, а і обов`язок дотримуватися положень чинного законодавства України та Присяги поліцейського. Тому, на переконання суду, ставити позивачу в провину як дисциплінарний проступок його дії, які останній спрямовував виключно з метою допомоги потерпілій особі, яку він рятував, немає достатніх правових підстав. А отже відмова позивача у проходженні медичного огляду на місці зупинки транспортного засобу за обставин цієї справи не може визнаватися тим вчинком, який призвів до грубого порушення норм чинного законодавства чи норм професійної і службової етики, що зумовлює необхідність застосування найбільш суворішого виду дисциплінарного стягнення.

За таких обставин суд вважає, що висновок відповідача про порушення позивачем службової дисципліни, а також скоєння ним вчинку, який дискредитує його як представника поліції та шкодить авторитету правоохоронного органу ґрунтується на неповно з`ясованих фактичних обставинах під час проведеного службового розслідування, які не знайшли свого належного підтвердження в процесі розгляду справи, а тому такий висновок визнається судом безпідставним.

При цьому суд вважає, що дисциплінарне покарання особи, вина якої не доведена належними та допустимими доказами не може вважатись результатом ефективного розслідування.

В розумінні правової позиції Європейського суду з прав людини, яка викладена у рішенні від 06.12.88 у справі "Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії", принцип презумпції невинуватості полягає в тому, що тягар доведення вини обвинуваченого покладається виключно на обвинувачення, а всі сумніви повинні тлумачитися на його користь. При цьому, принцип презумпції невинуватості є обов`язковим не лише для органів досудового розслідування чи судів, а й для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень. Поширюється він не лише на прийняття такими суб`єктами певних рішень, а й на публічні висловлювання певних посадових осіб. Зокрема, в рішенні від 10.02.95 у справі "Аллене де Рібемон проти Франції", де заявник скаржився на порушення презумпції невинуватості міністром внутрішніх справ, який зробив публічну заяву з твердженням про винуватість заявника. У даному рішенні, Суд вказує на те, що заява про винуватість, з однієї сторони, спонукала громадськість повірити в неї, а з іншої випереджало оцінку фактів справи компетентними суддями. Отже, порушення статті 6 пункту 2 мало місце. Таким чином, сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою. Він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави, відтак жодна посадова особа не може навіть називати людину винуватою, підміняючи таким чином "доведення вини відповідно до закону", та перебираючи на себе функцію суду.

На думку суду, відповідачем не дотримано критерію обґрунтованості та пропорційності, оскільки, приймаючи рішення про наявність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, несумісного з подальшим проходженням служби в органах Національної поліції, яке потягнуло за собою звільнення позивача із займаної ним посади, не враховано всіх обставин, які мали бути враховані, зокрема те, що відповідні події були пов`язані із необхідністю надання допомоги потерпілій особі.

Викладене свідчить про те, що підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення згідно ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції у виді звільнення зі служби в поліції, у відповідача не було. За таких обставин суд доходить висновку про протиправність наказу ГУНП у Вінницькій області від 02.04.2021 № 545 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення та наявність правових підстав для його скасування.

При цьому, оскільки наступним наказом відповідача № 52о/с від 05.04.2021 згідно п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» реалізовано попередній наказ про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, який визнаний судом протиправним, тому і такий наказ у відповідній частині, що стосується позивача, також має бути скасований з підстав його протиправності.

При вирішенні спору суд також враховує, що питання, пов`язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про національну поліцію», який є спеціальним законом у питанні проходження позивачем публічної служби. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 17.02.2015 у справі N 21-8а15.

Оскільки нормами вищевказаного Закону не врегульовані питання процедури поновлення на посаді поліцейських, звільнення яких визнано судом незаконним, суд згідно з положеннями статті 7 КАС України вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин положення КЗпП України.

Так, відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 19 постанови від 06.11.92 N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 27.05.2014 у справі N 21-108а14, від 28.10.2014 у справі N 21-484а14.

При виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд також враховує висновки Верховного Суду України, викладені в постанові від 21.05.2014 у справі N 6-33цс14, відповідно до яких закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями про обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині 1 статті 235 та статті 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Як вже встановлено судом, позивач згідно наказу відповідача від 05.04.2021 № 52о/с вважається звільненим зі служби в поліції з 05.04.2021. А тому, з метою відновлення порушених прав позивача, останній підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений - на посаді заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу, з 05.04.2021.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 N 100 (далі - Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. При цьому, згідно з п. 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Проте, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 N 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - Постанова N 988).

Пунктом 2 Постанови N 988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Пункт 9 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 N 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за N 669/28799 (далі - Порядок N 260) визначає, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Пункт 6 розділу III Порядку N 260 передбачає, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Отже, в цьому випадку до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України "Про національну поліцію" та Порядку N 260. Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 17.01.2019 у справі N 814/2648/16, від 17.01.2019 у справі N 805/2706/17-а.

Як вже зазначалось, за змістом п. 9 розділу І Порядку N 260 при розрахунку середньоденного забезпечення позивача використовуються календарні дні, а не робочі дні.

Згідно з довідкою ГУНП у Вінницькій області від 09.04.2021 № 627/29/01-2021 про доходи ОСОБА_1 , заробітна плата (грошове забезпечення) останнього за попередній повний місяць роботи перед звільненням - березень 2021 року складає 25035,95 грн. Тобто середньоденний заробіток в цьому випадку становить 807,61 грн. (25035,95 / 31 день).

Період вимушеного прогулу позивача з 05.04.2021 по 04.06.2021 становить 60 днів.

Відтак, сума середнього заробітку за даний період із моменту звільнення до моменту прийняття у справі судового рішення по суті, яка підлягає виплаті позивачу, становить 48456,60 грн. ( 807,61 х 60 днів).

Згідно з пунктом 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

З огляду на зазначене суд вирішив стягнути з ГУНП у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 по 04.06.2021 в сумі 48456,60 грн., без урахування податків, зборів та обов`язкових відрахувань.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнень за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, слід допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу та присудження виплати грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Інші ж аргументи, жодним чином не відображаються на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинули на результат розгляду даної справи.

Таким чином системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись статтями 9, 72-77, 78, 90, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 545 від 02.04.2021"Про застосування дисциплінарних стягнень до окремих поліцейських Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області" в частині застосування до заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу підполковника поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції у Вінницькій області № 52 о/с від 05.04.2021 в частині звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 , заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу з 5 квітня 2021 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу з 5 квітня 2021 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) за час вимушеного прогулу за період з 05.04.2021 по 04.06.2021 в сумі 48456,60 грн. (сорок вісім тисяч чотириста п`ятдесят шість гривень 60 копійок), без урахування податків, зборів та обов`язкових відрахувань.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області - начальника слідчого відділу та присудження виплати грошового забезпечення в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено судом 09.04.21.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, , місцезнаходження юридичної особи: вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050.

Суддя Слободонюк Михайло Васильович