Справа № 120/5662/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

м. Вінниця

08 червня 2021 р. Справа № 120/5662/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Богоніс М.Б., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборону застосування обмежень

УСТАНОВИВ

У Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборону застосування обмежень.

Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Норми статей 160, 161 КАС України не містять виключень і поширюються на всі випадки звернення до суду з позовною заявою, у зв`язку з чим недотримання положень цих норм свідчить про невідповідність позовної заяви вимогам Закону.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Зміст позову - це звернена до суду вимога позивача про здійснення судом дій із зазначенням способу судового захисту, яка повинна узгоджуватися із нормами ст. 5 КАС України.

Аналіз норми п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України дає підстави для висновку, що у разі подання позову до декількох відповідачів вимога позивача про здійснення судом дій із зазначенням способу судового захисту повинна бути зазначена щодо кожного із відповідачів.

При перевірці адміністративного позову встановлено, що позивачем зазначено двох відповідачів, а саме Державну податкову службу України та Державну фіскальну службу України.

Однак, позовні вимоги адресовані лише до Державної податкової служби України, що свідчить про неузгодженість заявлених позовних вимог із суб`єктним складом відповідачів, визначених у позовній заяві.

Таке формулювання змісту позовних вимог суперечить п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України.

Відтак, на виконання п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України позивачу слід визначитись із змістом позовних вимог до вказаних у позові відповідачів або за відсутності таких вимог - уточнити суб`єктний склад сторони відповідача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України, після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, зокрема, чи подано позов у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Частиною 6 статті 161 КАС України встановлено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Інститут строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою спонукання учасників адміністративного судочинства до своєчасного вчинення ними процесуальних дій. Регламентування строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім цього, строки звернення до суду із адміністративним позовом обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.

Нормами ст. 122 КАС України передбачено диференційований підхід до регулювання тривалості строків звернення до адміністративного суду в залежності від статусу позивача та від категорії публічно - правового спору.

Тому, передумовою вирішення питання про дотримання позивачем строків звернення до суду є оцінка характеру спірних правовідносин з метою визначення категорії спору.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви предметом позову є вимога про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді начальника Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю роботодавця порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Отже, враховуючи правову природу спірних правовідносин, для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом процесуальним законом встановлено місячний строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Щодо моменту із якого починає свій відлік строк звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів «дізнався» та «повинен дізнатися», що вжиті в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При цьому, суд повинен з`ясувати момент, коли позивач фактично дізнався або мав реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення.

Надаючи оцінку процесуальному питанню про дотримання позивачем строку звернення із позовом, суд враховує таке.

Позовна заява зареєстрована у суді 03.06.2021, а в прохальній її частині позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 з роботи від 26.03.2014 № 677-о.

У розділі позовної заяви "Щодо строків звернення до суду", позивач зазначає, що процесуальний строк ним не пропущено, а в обґрунтування цього висновку позивач наводить такі аргументи.

На третьому аркуші позовної заяви позивач зазначає, що у березні 2014 року його усно повідомили про звільнення, однак офіційно він наказу про звільнення чи трудової книжки не отримував, тому вважав, що його трудові правовідносини тривають.

За словами позивача, остаточно він зрозумів про необхідність звертатися до суду для захисту своїх трудових прав наприкінці 2020 коли всі його намагання з`ясувати статус власних трудових правовідносин із Державною податковою службою України не дали жодного результату.

Далі у тексті позовної заяви позивач вказує, що про факт існування наказу про своє звільнення від 26.03.2014 за № 677-о він фактично дізнався 24.11.2020 з листа - відповіді на адвокатський запит від 06.11.2020 за № 14725/10/02-32-11-01 до якого було долучено копію наказу, а остаточна та повна інформація про звільнення ним отримана листом відповідача від 06.05.2021 за № 14931/6/02-32-11-01-42 (арк 4, 7 позовної заяви).

При цьому позивач просив врахувати, що раніше він не мав змоги звернутися до суду з огляду на карантинні обмеження спричинені коронавірусною хворобою.

Разом з тим, вказані твердження позивача оцінюються критично із таких мотивів.

У позовній заяві позивач визнає той факт, що про звільнення із публічної служби його повідомлено усно ще на початку березня 2014 року. Однак, у зв`язку з неврученням копії наказу про звільнення та трудової книжки, за словами позивача він вважав, що його трудові відносини із Міністерством доходів і зборів продовжуються.

Однак, суд вважає, що отримання інформації про звільнення у березні 2014 року безперечно було тим юридичним фактом, із настанням якого починає свій відлік строк звернення із адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Згідно ч. 5 ст. 161 КАС України, позивач вправі заявити клопотання про витребування доказів при поданні позовної заяви.

Частиною 4 ст. 80 КАС України передбачено, що суд може витребувати докази також до подання позову в порядку, встановленому статтями 114-117 цього Кодексу (Порядок забезпечення доказів у адміністративній справі).

Тому навіть у випадку несвоєчасного ознайомлення позивача із наказом про його звільнення, ОСОБА_1 міг звернутися в суд у межах місячного строку з дня його усного повідомлення про звільнення та просити про витребування наказу про своє звільнення. Більше того, за наявності підстав, позивач міг ініціювати процедуру забезпечення доказів ще до подання позову в суд у порядку передбаченому статтями 114-117 КАС України.

Позивач мотивуючи власну позицію про дотримання ним строку звернення в суду зіслався на те, що з огляду на неотримання копії наказу про звільнення від 26.03.2014 № 677-о, він вважав, що його трудові правовідносини із Міністерством доходів і зборів тривають. І лише у травні 2021 року ним отримано повну інформацію яка й стала джерелом обізнаності про припинення його відносин публічної служби.

Однак суд вважає такі твердження безпідставними виходячи із наступного.

Службово - трудові правовідносини - це правові відносини між роботодавцем і працівником щодо виконання останнім певної роботи на умовах, визначених законодавством та роботодавцем.

Елементами цих правовідносин є правовідносини робочого часу та часу відпочинку, оплати праці, трудової дисципліни, тощо.

Змістом трудових правовідносин є в тому числі права та обов`язки працівника (службовця), що випливають із трудового законодавства та законодавства, яке регулює особливості проходження публічної служби.

Службовець (позивач) має право на оплату праці, на відпочинок, на матеріальне забезпечення, на звернення до суду з метою вирішення спорів із роботодавцем, тощо та зобов`язаний виконувати свою трудову функцію, дотримуватися правил трудового розпорядку, виконувати обов`язки передбачені законодавством про запобігання корупції зокрема декларувати майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру.

Тому, той факт, що позивач у період із березня 2014 року не реалізовував свої права та не виконував обов`язки у правовідносинах публічної служби беззаперечно давали йому підстави вважатися обізнаним про його звільнення із посади начальника Головного управління Міндоходів у Вінницькій області.

Відтак, отримання у березні 2014 року ОСОБА_1 інформації про його звільнення та втрата ним у березні 2014 року правосуб`єктності пов`язаної із здійсненням повноважень начальника Головного управління Міндоходів у Вінницькій області без обґрунтованого сумніву вказує на те, що з цього моменту він дізнався про своє звільнення, а відтак саме із березня 2014 року слід обраховувати строк звернення до суду із позовом про скасування наказу від 26.03.2014 року.

Щодо посилань позивача на отримання ним повної інформації про його звільнення лише листами від 06.11.2020 та від 06.05.2021, то такі оцінюються критично, адже факт отримання позивачем цих листів у відповідь на адвокатські запити його представника не змінює момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав (березень 2014 року), а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії з метою отримання інформації, з якою він був обізнаним і до отримання листів. Тому дата надіслання йому листів не може бути пов`язана з початком перебігу строку звернення до суду в цьому випадку, оскільки запити були направлені та оформлені через 7 років від тоді, коли позивача повідомлено про його звільнення і від моменту фактичного припинення ним виконання обов`язків начальника Головного управління міндоходів у Вінницькій області.

До того ж, у випадку відсутності у позивача повної інформації про його звільнення, він міг без невиправданих зволікань звернутися із відповідними запитами ще у 2014 році.

Доводи позивача про те, що для обчислення строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі має застосовуватись частина перша статті 233 КЗпП України, якою визначено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, є необґрунтованими, оскільки цей спір виник з приводу звільнення з публічної служби. Тому до спірних відносин застосовуються положення КАС України, якими встановлено спеціальні правила обчислення строку звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби. Як зазначалося, норми КАС України передбачають, що перебіг строку звернення до суду бере свій початок від моменту коли позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення своїх прав і цей момент не можна ототожнювати із днем отримання наказу про звільнення, адже наказ не вважається єдиним допустимим джерелом інформації про звільнення особи.

Також не беруться до уваги посилання позивача на постанову Верховного Суду від 05.07.2017 № 6-1033цс17, оскільки справа № 6-1033цс17 є приватно - правовим трудовим спором та стосується звільнення особи за нормами Кодексу законів про працю України, а позивач в цій справі проходив публічну службу, а порядок її проходження та процедура звільнення службовців регулюється Кодексом законів про працю лише в частині не врегулювання нормами спеціального Закону.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16.10.2020 по справі № 640/18439/19, від 26.04.2021 по справі № 160/4657/20, від 27.05.2021 по справі № 826/25204/15.

Посилання позивача на карантинні обмеження як перешкоду для вчасного звернення до суду оцінюються критично, оскільки карантин на території України запроваджено у березні 2020. В подальшому правила обчислення процесуальних строків змінено з 02.04.2020 (набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX).

Тому, з огляду на обізнаність позивача про його звільнення ще у березні 2014 року та дату подання позову (03.06.2021), встановлений на території України карантин не може вважатися причиною пропуску строку звернення в суд.

Як зазначалося, згідно ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску

Частиною 1 статті 123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відтак, беручи до уваги, що про порушення своїх прав позивач дізнався у березні 2014 року, а до суду звернувся 03.06.2021, встановлений процесуальним законом строк ним пропущено. Тому йому встановлюється десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин пропуску строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене та враховуючи невідповідність поданої позовної заяви вимогам статей 160, 161 КАС України, позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків у спосіб:

- приведення у відповідність змісту позовних вимог із кількістю вказаних у позові відповідачів або за відсутності вимог до кожного із відповідачів - уточнити суб`єктний склад сторони відповідача;

- подання заяви про поновлення строку звернення до суду разом із доказами, які, на його думку, вказують на поважність причин пропуску місячного строку звернення до суду.

Керуючись ст. 160, 161, 169, 171, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, заборона застосування обмежень, залишити без руху.

2. Запропонувати позивачу у 10-ти денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали суду.

3. Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 293 КАС України, заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович