Справа № 520/2036/21
Суддя: Шевченко О.В.
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 р. Справа № 520/2036/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Шевченко О.В.,

при секретарі - Король Д.О.,

за участі представників:

позивача - Пироженко О.С., відповідача - Скубак Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1 , з адміністративним позовом до Харківської обласної державної адміністрації, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ заступника керівника апарату обласної державної адміністрації - начальника управління роботи з персоналом апарату обласної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №5-к про звільнення ОСОБА_2 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації, або на посаді, рівнозначній тій, яку вона займала до звільнення, з 15 лютого 2021 року;

- стягнути з Харківської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 січня 2021 року по день ухвалення судового рішення, виходячи із середньоденної заробітної плати 446,92 грн., з відрахуванням обов`язкових податків та зборів;

- допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на посаді.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірний наказ керівника апарату обласної державної адміністрації - начальника управління роботи з персоналом апарату обласної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №5-к про звільнення ОСОБА_2 є протиправним та підлягає скасуванню в судовому порядку, як і решта позовних вимог, які є похідними.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року відкрито провадження по справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.04.2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Представником відповідача було надано до канцелярії суду 05.03.2021 року відзив на позов в первинній редакції, а також відзив на уточнений позов, в яких просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав та мотивів, викладених у відзивах на позов.

Позивач надав до суду відповідь на відзив (з урахуванням зміненої та уточненої позовної заяви), в якій підтримав свою правову позицію, викладену у відзиві на позов, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги та доводи позовних вимог, просив суд їх задовольнити у повному обсязі з огляду на безпідставність оскаржуваного наказу про звільнення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив суд відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзивах на позов.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 27 листопада 2020 року призначена на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської ОДА на підставі наказу Харківської обласної державної адміністрації від 26.11.2020 року №278-к.

Наказом Харківської обласної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №5-к "Про звільнення ОСОБА_2 ", з 14 січня 2021 року припинено дію контракту про проходження державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОV10-19, спричиненої коронавірусом, від 26 листопада 2020 року з ОСОБА_1 відповідно до абзацу четвертого пункту 18 зазначеного контракту. Звільнено позивача з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації 14 січня 2021 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Харківської обласної державної адміністрації, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з виплатою грошової, компенсації за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та виплати вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

15 грудня 2020 року позивача під особистий підпис попереджено про наступне вивільнення з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської ОДА на виконання розпорядження голови ОДА від 11 грудня 2020 року № 787.

Вказаним вище розпорядженням Харківської ОДА №787 від 11 грудня 2020 року "Про внесення змін до структури Харківської обласної державної адміністрації та визнання такими, що втратили чинність, розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації" визнано таким, що втратило чинність - розпорядження голови обласної державної адміністрації від 26 червня 2020 року № 395 «Про затвердження положень про структурні підрозділи Харківської обласної державної адміністрації без статусу юридичної особи публічного права» (зі змінами) у частині затвердження Положення про управління правового забезпечення структурних підрозділів Харківської ОДА та Положення управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської ОДА (пункт 2 розпорядження).

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що позивача звільнено з посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Харківської обласної державної адміністрації, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», про що чітко зазначено у тексті зазначеного наказу.

Не погоджуючись зі спірним наказом про звільнення, позивач звернувся до адміністративного суду.

Щодо поширення на спірні правовідносини норм КЗпП України.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Разом з тим, за приписами частини п`ятої статті 40 КЗпП України (у редакції із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019) особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Таким чином, особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників), а також особливості застосування до них положень частини другої статті 40 КЗпП України, статті 42, частин першої, другої і третьої статті 49-2 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Станом на час виникнення спірних правовідносин Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019 абзац другий частини третьої статті 87 виключено, зокрема, виключено норму про те, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Натомість, були внесені відповідні зміни, зокрема, до статті 22 та 87 Закону України «Про державну службу», якими врегульовано питання звільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Так, частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, зокрема, що державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Частиною п`ятою статті 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Отже, станом на час виникнення спірних правовідносин дія норм законодавства про працю, а саме: частини другої статті 40 (звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу), статті 42 (переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці), частин другої та третьої статті 49-2 КЗпП України (щодо обов`язку власника або уповноваженого ним орган пропонувати працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації) не поширюється на державних службовців в силу приписів частини п`ятої статті 40 КЗпП України.

Такі правовідносини були врегульовані Законом України «Про державну службу», що передбачає не обов`язок, а право суб`єкта призначення за його рішенням у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, перевести державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу чи пропонувати іншу рівноцінну посаду державного службовця або іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Відтак, доводи представника позивача з приводу обов`язку суб`єкта призначення запропонувати позивачу інші вакантні посади у Харківській обласній державній адміністрації, суд вважає помилковими.

Водночас, розглядаючи вказаний трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.

Розпорядженням голови Харківської ОДА №787 від 11 грудня 2020 року "Про внесення змін до структури Харківської обласної державної адміністрації та визнання такими, що втратили чинність, розпорядження голови Харківської обласної державної адміністрації", з метою оптимізації структури ХОДА відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих адміністрацій» (зі змінами), від 18.04.2012 №606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій» (зі змінами), від 25.03.2014 №91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» (зі змінами), внесено зміни до структури ХОДА.

Вказаним вище розпорядженням визнано таким, що втратило чинність - розпорядження голови обласної державної адміністрації від 26 червня 2020 року № 395 «Про затвердження положень про структурні підрозділи Харківської обласної державної адміністрації без статусу юридичної особи публічного права» (зі змінами) у частині затвердження Положення про управління правового забезпечення структурних підрозділів Харківської ОДА та Положення управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської ОДА (пункт 2 розпорядження).

Додатком №1 розпорядження голови Харківської ОДА №787 від 11 грудня 2020 року затверджено новий перелік структурних підрозділів Харківської ОДА, де Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки відсутнє.

Матеріалами справи встановлено, що позивач був призначений на посаду на посаду головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації на підставі наказу Харківської обласної державної адміністрації від 26.11.2020 року №278-к.

Пунктом 3.1 розпорядження голови Харківської ОДА від 11.12.2020 №787 визначено, що заступнику керівника апарату обласної державної адміністрації - начальнику управління діловодства В. Волік вжити необхідних заходів, пов`язаних із внесенням змін до структури ХОДА та граничної чисельності працівників структурних підрозділів обласної державної адміністрації.

Закон України «Про місцеві державні адміністрації» від 09.04.1999 №586-ХІV (далі - Закон №586) відповідно до Конституції України визначає організацію, повноваження та порядок діяльності місцевих державних адміністрацій.

За ст. 5 Закону №586 склад місцевих державних адміністрацій формують голови місцевих державних адміністрацій. У межах бюджетних асигнувань, виділених на утримання відповідних місцевих державних адміністрацій, а також з урахуванням вимог статті 18 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", їх голови визначають структуру місцевих державних адміністрацій. Типове положення про структурні підрозділи місцевої державної адміністрації та рекомендаційний перелік її структурних підрозділів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

На виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання власних і делегованих повноважень, голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники структурних підрозділів - накази (ст. 6 Закону №586).

Відповідно до ст. 47 Закону №586, фінансове забезпечення місцевих державних адміністрацій здійснюється за рахунок Державного бюджету України. Гранична чисельність, фонд оплати праці працівників і витрати на утримання місцевих державних адміністрацій та їх апаратів встановлюються Кабінетом Міністрів України. Граничну чисельність, фонд оплати праці працівників структурних підрозділів місцевої державної адміністрації, в межах виділених асигнувань, визначає голова відповідної місцевої державної адміністрації.

Таким чином, законодавчо визначено дискреційні повноваження голови щодо визначення структури місцевих державних адміністрацій, загальної чисельності та штатів структурних підрозділів місцевої державної адміністрації.

За загальним правилом власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган сам вирішує питання організаційної структури, чисельності та штатів працівників, якщо інше не встановлено для нього нормативно-правовим актом. Питання про доцільність скорочення посад, чисельності працівників, структури підприємства, установи, організації судом не обговорюється, оскільки, це було б втручанням у доцільність такого підприємства, установи, організації.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.05.2020 року у справі №580/2623/19 та відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Разом з тим, суд зазначає, що розпорядження голови ХОДА від 11.12.2020 №787 прийняте з метою оптимізації структури ХОДА відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №179 «Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих адміністрацій» (зі змінами), від 18.04.2012 №606 «Про затвердження рекомендаційних переліків структурних підрозділів обласної, Київської та Севастопольської міської, районної, районної в мм. Києві та Севастополі державних адміністрацій» (зі змінами), від 25.03.2014 №91 «Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій» (зі змінами), та здійснено відповідачем у межах, спосіб в порядку визначеному законом.

Отже, розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 №787 внесено зміни до структури ХОДА і визначено відсутність в структурі ХОДА такого структурного підрозділу ХОДА як «управління внутрішнього аудиту та правової перевірки» та скасовано Положення, яке регламентує порядок роботи цього структурного підрозділу.

Наказом Харківської обласної державної адміністрації від 14 січня 2021 року №5-к "Про звільнення ОСОБА_2 " звільнено позивача з посади головного спеціаліста відділу внутрішнього аудиту управління внутрішнього аудиту та правової перевірки Харківської обласної державної адміністрації 14 січня 2021 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури Харківської обласної державної адміністрації, відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», з виплатою грошової, компенсації за 4 календарних дні невикористаної щорічної відпустки та виплати вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, про що зазначено у тексті наказу.

Посилання представника позивача на факт створення Сектору внутрішнього аудиту Харківської обласної державної адміністрації, на який було покладено реалізацію тих самих повноважень Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки, суд не бере до оскільки відповідно до Розпорядженням голови ХОДА від 17.02.2021 №54 (за посиланням https://kharkivoda.gov.ua/content/documents/1039/103892/files/-zagal-54%20rozp.pdf) внесено зміни до структури ХОДА та створено Сектор внутрішнього аудиту ХОДА з граничною чисельністю працівників 2 одиниці, тоді як Управління внутрішнього аудиту та правової перевірки налічувало - 14 одиниць працівників, що підтверджується Додатком 1 до розпорядження голови ХОДА від 17.06.2020 №349 за посиланням https://kharkivoda.gov.ua/content/documents/788/78707/files/-zagal-349%20rozp.pdf.

Вказане додатково підтверджує скорочення чисельності посад державної служби внаслідок зміни структури ХОДА.

Судом встановлено, що позивача було призначено на посаду на умовах контракту, в Порядку призначення на посади державної служби на період дії карантину, установленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, затвердженого постановою КМУ від 22.04.2020 №290 (далі - Порядок №290).

Так, відповідно до п. 2 Порядку №290 добір і призначення осіб на вакантні посади державної служби відповідно до цього Порядку здійснюється у виняткових випадках, пов`язаних з необхідністю виконання завдань і функцій державних органів на період дії карантину.

В наказі керівника апарату обласної державної адміністрації від 26.11.2020 року №278-к «Про призначення ОСОБА_2 на умовах контракту» зазначено: призначити на посаду тимчасово на період дії карантину, установленого КМУ з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2.

Абзацом 3 пункту 3 Постанови КМУ від 22.04.2020 №290 встановлено міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади та місцевим державним адміністраціям утриматися на період дії Порядку та після відміни карантину від переведення державних службовців, призначених на державну службу шляхом укладення контрактів на підставі Типового контракту, затвердженого цією постановою, на рівнозначні або нижчі посади.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про державну службу», вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Суд зазначає, що діючим законодавством України не передбачено переведення державних службовців, призначених на державну службу шляхом укладення контрактів, на рівнозначні або нижчі посади.

Відповідно до п. 9 та 10 Положення про апарат Харківської обласної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням голови ХОДА від 11.12.2020 №790, апарат очолює керівник апарату, який призначається на посаду головою обласної державної адміністрації.

Керівник апарату має двох заступників керівника апарату - начальників управлінь.

На період відсутності керівника апарату його обов`язки виконує один із заступників керівника апарату, який наділений правом першого підпису.

Згідно з розпорядженням голови ХОДА від 11.01.2021 №7-к керівнику апарату ХОДА ОСОБА_3 було надано відпустку без збереження заробітної плати строком на 12 календарних днів з 11 по 22 січня 2021 року та на час відпустки ОСОБА_4 покладено виконання обов`язків керівника апарату ХОДА на заступника керівника апарату ХОДА - начальника управління діловодства ОСОБА_5 .

Саме цим розпорядженням заступнику керівника апарату ХОДА - начальнику управління діловодства надані повноваження підписувати накази, що входить до обов`язків та повноважень керівника апарату ХОДА.

Таким чином, оскільки на час відсутності керівника апарату ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки керівника апарату виконувала заступник керівника апарату - начальник управління діловодства Валентина Волік, наказ про звільнення позивача підписано уповноваженим суб`єктом.

Отже, твердження позивача про відсутність повноважень заступника керівника апарату - начальника управління діловодства щодо видання наказу про його звільнення є безпідставними.

Щодо тверджень позивача про недотримання відповідачем встановленого законодавством 30-тиденного строку попередження перед звільненням, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Відповідно до ч. 5 ст. 2411 КЗпП України коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Враховуючи те, що попередження про наступне вивільнення надано позивачу 15.12.2020, перебіг 30-тиденного строку розпочався 16.12.2020.

Останній день 30-денного строку настав 14.01.2021.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Оскільки 14.01.2021 був останнім днем роботи позивача, то це також був день його звільнення.

Отже, твердження позивача про те, що звільнення позивача мало відбутися не раніше 15.01.2021 року є безпідставними та необґрунтованими.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що при винесені оспорюваного наказу про звільнення відповідачем дотримано приписи законодавства, що регулюють питання звільнення державних службовців з державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13-14, 77, 139, 242-246, 250, 255, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер, адреса: АДРЕСА_1 ) до Харківської обласної державної адміністрації (, адреса: вул. Сумська, буд. 64, м. Харків, 61200) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 07 червня 2021 року.

Суддя О.В.Шевченко