Справа № 280/2049/21
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

04 червня 2021 року Справа № 280/2049/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, Україна, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплати позивачу пенсії за віком, із зарахуванням до загального трудового стажу та до стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року, з 20 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року, з 28 лютого 2013 року по 26 травня 2013 року, з 04 серпня 2013 року по 04 липня 2014 року, з 05 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року, з 04 вересня 2015 року по 27 жовтня 2015 року, з 12 лютого 2018 року по 25 квітня 2018 року, з 08 травня 2018 року по 20 липня 2018 року, з 11 грудня 2018 року по 27 листопада 2019 року, та з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії ТОВ «Енергопрогрес» від 19 вересня 2016 року № 47 за період з 01 листопада 2012 року по 31 травня 2013 року, з 31 серпня 2013 року по 31 липня 2014 року, з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року, з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ТОВ «Енергопрогрес» від 27 листопада 2019 року № 28 за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 01 грудня 2018 року по 30 листопада 2019 року, починаючи з 08 січня 2020 року;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, із зарахуванням до загального трудового стажу та до стажу роботи за Списком № 1 періодів роботи з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року, з 20 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року, з 28 лютого 2013 року по 26 травня 2013 року, з 04 серпня 2013 року по 04 липня 2014 року, з 05 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року, з 04 вересня 2015 року по 27 жовтня 2015 року, з 12 лютого 2018 року по 25 квітня 2018 року, з 08 травня 2018 року по 20 липня 2018 року, з 11 грудня 2018 року по 27 листопада 2019 року, та з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії ТОВ «Енергопрогрес» від 19 вересня 2016 року № 47 за період з 01 листопада 2012 року по 31 травня 2013 року, з 31 серпня 2013 року по 31 липня 2014 року, з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року, з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ТОВ «Енергопрогрес» від 27 листопада 2019 року № 28 за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 01 грудня 2018 року по 30 листопада 2019 року, починаючи з 08 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 19 березня 2021 року зазначену позовну заяву було залишено без руху, в зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам КАС України та позивачеві був наданий строк для усунення недоліків.

Так, на виконання вимог зазначеної ухвали 30 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача з виправленими недоліками.

Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з січня 2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком на пільгових підставах, призначену відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначено, що відповідачем не зараховано до загального та пільгового стажу періоди з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року, з 20 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року, з 28 лютого 2013 року по 26 травня 2013 року, з 04 серпня 2013 року по 04 липня 2014 року, з 05 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року, з 04 вересня 2015 року по 27 жовтня 2015 року, з 12 лютого 2018 року по 25 квітня 2018 року, з 08 травня 2018 року по 20 липня 2018 року, з 11 грудня 2018 року по 27 листопада 2019 року, а також не враховані довідки ТОВ «Енергопрогрес» про заробітну плату для обчислення від 19 вересня 2016 року № 47 за період з 01 листопада 2012 року по 31 травня 2013 року, з 31 серпня 2013 року по 31 липня 2014 року, з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року, з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, та довідки ТОВ «Енергопрогрес» про заробітну плату для обчислення пенсії від 27 листопада 2019 року № 28 за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 01 грудня 2018 року по 30 листопада 2019 року. У зв`язку з наведеним, позивач у грудні 2020 року звернувся до суду із заявою про перерахунок пенсії із зарарахуванням вказаних періодів до сажу роботи та врахуванням довідок про заробітну плату. Проте, відповідачем відмовлено у здійсненні такого перерахунку, оскільки зарахування до страхового стажу з 01 січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, зокрема, Російської Федерації, у тому числі періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та врахування заробітної плати за періоди роботи на цій території, здійснюється за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких проводилася трудова діяльність. Позивач, не погодившись з такими діями відповідача, звернувся до суду із цим позовом. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач позовні вимоги не визнав, 16 квітня 2021 року надав до суду відзив (заперечення) на позовну заяву (вх.№21977), в якому зазначає, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту 12 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є: встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №1; зайнятість на вказаній посаді повний робочий день; документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійний забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. Оскільки в трудовій книжці позивача та вкладишах до неї за спірні періоди з 03 вересня 2004 року відсутні записи про зайнятість повний робочий день, та не надано належних доказів підтвердження проведення атестації, зазначені періоди не можливо включити до пільгового стажу. Представник відповідача вказує на те, що період роботи позивача на посаді слюсаря з ремонту обладнання та трубопроводів реакторного відділення, спецкорпусу та хімводоочистки п`ятого розряду у ТОВ «Росьхім» з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року відносяться до списку №2, а не до списку №1, як зазначає позивач. Крім того, в трудовій книжці відсутня інформація про зайнятість повний робочий день, а діяльність ТОВ «Росьхім» за кодами діяльності КВЕД не пов`язана з роботами, зазначеними в розділі ХІІІ «Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство» постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, а отже вказаний період неможливо зарахувати до пільгового стажу без відповідної уточнюючої довідки та підтвердження проведення атестації. Крім того представник, періоди роботи позивача слюсарем з ремонту реакторно-турбінного обладнання шостого розряду у ТОВ «Енергопрогрес» на дільниці АЕС «Бушер-1» (Іран) з 22 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року, з 28 лютого 2013 року по 26 травня 2013 року, з 04 серпня 2013 року по 04 липня 2014 року, з 05 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року, з 04 вересня 2015 року по 27 жовтня 2015 року, з 12 лютого 2018 року по 25 квітня 2018 року, з 08 травня 2018 року по 20 липня 2018 року та з 11 грудня 2018 року по 27 квітня 2018 року також відносяться до списку №2. Також посилається на пункт 2 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яким передбачено, що для встановлення права на пенсію, в т.ч. пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам країн-учасниць Угоди враховується страховий стаж, здобутий на території будь-якої з цих країн, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу дійсної Угоди. Так, враховуючи, що позивач працював за межами території Російської Федерації в Ісламській Республіці Іран, норми вказаних Угод не можуть розповсюджуватись на вказані правовідносини. Разом з тим, посада майстра дільниці ремонту ГМО відділу ремонту Управління по ТО та Р у АТ «Атомтехекспорт» Дирекції АЕС «Бушер», яку позивач займав з 12 лютого 2018 року, взагалі не передбачена постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24 червня 2016 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Що стосується зарахування довідок про заробітну плату, відповідач зазначає, що у довідках про розмір заробітної плати, виданих ТОВ «Енергопрогрес» міститься примітка (мовою оригіналу): «С 2012 года с указанных в документе сумм выплат, не производиться начисление и уплата страховых взносов в Пенсионный фонд РФ на основании статьи 7 Федерального Закона от 24 июля 2009 года №212-ФЗ. Регистрационный номер ПФР 087-810-037294». Таким чином, страхові внески за періоди роботи в ТОВ «Енергопрогрес» та АТ «Атомтехекспорт» не сплачувались не з вини страхувальника, а на законних підставах. Враховуючи викладене та те, що Україною не укладалось міжнародних угод щодо соціального забезпечення з Ісламською Республікою Іран, зазначені періоди не можуть бути зараховані як до пільгового, так і до загального стажу в цілому. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглядаючи матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 08 січня 2020 року позивачу, ОСОБА_1 , призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку №1, відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01 грудня 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про проведення перерахунку та виплату пенсії за віком із зарахуванням до загального трудового стажу та до стажу роботи за списком №1 періодів роботи з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року, з 20 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року, з 28 лютого 2013 року по 26 травня 2013 року, з 04 серпня 2013 року по 04 липня 2014 року, з 05 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року, з 04 вересня 2015 року по 27 жовтня 2015 року, з 12 лютого 2018 року по 25 квітня 2018 року, з 08 травня 2018 року по 20 липня 2018 року, з 11 грудня 2018 року по 27 листопада 2019 року, та з урахуванням довідок про заробітну плату для обчислення пенсії ТОВ «Енергопрогрес» від 19 вересня 2016 року № 47 за період з 01 листопада 2012 року по 31 травня 2013 року, з 31 серпня 2013 року по 31 липня 2014 року, з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року, з 01 вересня 2015 року по 31 жовтня 2015 року, та довідки про заробітну плату для обчислення пенсії ТОВ «Енергопрогрес» від 27 листопада 2019 року № 28 за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2018 року, з 01 грудня 2018 року по 30 листопада 2019 року, починаючи з 08 січня 2020 року.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 28 грудня 2020 року №11597-11330/Н-02/8-0800/20 позивачу відмовлено у здійсненні такого перерахунку.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Пунктом 3 Порядку застосування списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Судом встановлено та матеріали справи, зокрема копією трудової книжки позивача, підтверджено, що ОСОБА_1 працював:

- у період з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року - на посаді слюсаря з ремонту устаткування та трубопроводів реакторного відділення спецкорпусу та хімводоочищення п`ятого та шостого розряду у ТОВ «Росьхім»;

- у період з 20 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року, та у період з 28 лютого 2013 року по 26 травня 2013 року, та у період з 04 серпня 2013 року по 04 липня 2014 року, та у період з 05 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року, та у період з 04 вересня 2015 року по 27 жовтня 2015 року, та у період з 08 травня 2018 року по 20 липня 2018 року, та у період з 11 грудня 2018 року по 27 листопада 2019 року - на посаді слюсаря з ремонту реакторно- турбінного обладнання шостого розряду дільниці АЕС «Бушер-1» (Іран) ТОВ «Енергопрогрес»;

- у період з 12 лютого 2018 року по 25 квітня 2018 року - на посаді майстра дільниці ремонту ГМО відділу ремонту управління з технічного обслуговування та ремонту (ТО та Р) АТ «Атомтехекспорт».

Суд зазначає, що посади, на яких позивач працював з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року, з 20 листопада 2012 року по 10 лютого 2013 року, та у період з 28 лютого 2013 року по 26 травня 2013 року, та у період з 04 серпня 2013 року по 04 липня 2014 року, та у період з 05 березня 2015 року по 21 квітня 2015 року, та у період з 04 вересня 2015 року по 27 жовтня 2015 року відносяться до СПИСКУ №2 відповідно до підпункту «13а-3б» розділу ХІІІ. «Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство» Постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», а за період з 08 травня 2018 року по 20 липня 2018 року та з 11 грудня 2018 року по 27 листопада 2019 року - відповідно до розділу XXIV. «Атомна енергетика та промисловість» Постанови Кабінету міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Посада майстра дільниці ремонту ГМО відділу ремонту управління з технічного обслуговування та ремонту (ТО та Р), яку позивач займав у АТ «Атомтехекспорт» в період з 12 лютого 2018 року по 25 квітня 2018 року не передбачена Постановою Кабінету міністрів України від 24 червня 2016 року № 461 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» взагалі.

Слід зазначити, що видами діяльності ТОВ «Росьхім» (), на якому позивач працював з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року на посаді слюсаря з ремонту устаткування та трубопроводів реакторного відділення спецкорпусу та хімводоочищення п`ятого та шостого розряду, були: 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи (основний); 43.34 Малярні роботи та скління; 43.91 Покрівельні роботи; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Тобто, діяльність зазначеного підприємства (яке ліквідовано за власним рішенням 31 грудня 2013 року) не була пов`язана з роботами, зазначеними в Розділі ХІІІ «Електростанції, енергопоїзди, паросилове господарство» постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність інформації про те, що в період з 03 вересня 2004 року по 07 червня 2010 року позивач не працював повний робочий день, оскільки відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 форми ОК-5, страховий стаж по дням за спірний період врахований у повному обсязі.

Водночас, враховуючи діяльність підприємства, яка не пов`язана з виконуваною позивачем роботою, а також відсутність в матеріалах справи уточнюючих/архівних довідок про характер виконуваної роботи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування цього періоду до пільгового стажу.

Крім того не підлягають зарахуванню у стаж позивача й інші періоди, з огляду на таке.

З 13 березня 1992 року діє Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, якою передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Усі витрати, пов`язані із здійсненням пенсійного забезпечення громадян держав-учасниць СНД, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами. Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

При переселенні пенсіонера в межах держав - учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. Розмір пенсії переглядається відповідно до законодавства держави - учасниці Угоди за новим місцем проживання пенсіонера. При переселенні пенсіонера, якому на території однієї договірної сторони призначено пенсію на підставах, не передбачених законодавством іншої договірної сторони, виплата пенсії проводиться компетентними органами договірної сторони, яка її призначила, до виникнення права на пенсію відповідно до законодавства держави переселення.

Статтею 6 Угоди передбачено, що трудовий стаж, набутий громадянами на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою зараховується для встановлення права на пенсію. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Отже вказаною угодою передбачено зарахування трудового стаж, набутого на території держав-учасниць, при обчисленні пенсії. Будь-яких винятків щодо застосування зазначеного стажу при перерахунку пенсії угодою не передбачено.

Як встановлено вище, позивач працював у ТОВ «Енергопрогрес» та АТ «Атомтехекспорт» на території Ісламської Республіки Іран, а тому, на переконання суду, положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, не розповсюджуються на спірні правовідносини.

Крім того, слід зазначити, що згідно статті 11 Федерального Закону Російської Федерації від 28 грудня 2013 року №400-ФЗ «Про страхові пенсії» в страховий стаж включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території Російської Федерації особами, вказаними у частині першій статті 4 дійсного Федерального Закону, при умові, що за ці періоди нараховувались та сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались особами, вказаними в частині першій статті 4 дійсного Федерального Закону, за межами території Російської Федерації, включаються у страховий стаж у випадках, передбачених законодавством Російської Федерації або міжнародними договорами Російської Федерації, або у випадках сплати страхових внесків в Пенсійний фонд Російської Федерації у відповідності с Федеральним Законом від 15 грудня 2001 року №167-ФЗ «Про обов`язкове пенсійне страхування в Російській Федерації».

Згідно пункту 4 статті 7 Федерального Закону від 24 липня 2009 року №212-ФЗ «Про страхові внески в Пенсійний фонд Російської Федерації» не визнаються об`єктом оподаткування для платників страхових внесків, вказаних в пункті 1 частини першої статті 5 дійсного Федерального Закону, виплати та інші винагороди, нараховані на користь фізичних осіб, які є іноземними громадянами та особами без громадянства, по трудовим договорам, укладеним з російською організацією для роботи в її відокремленому підрозділі, розташованому за межами території Російської Федерації, виплати та інші винагороди, нараховані на користь фізичних осіб, які є іноземними громадянами та особами без громадянства, у зв`язку із здійсненням ними діяльності за межами території Російської Федерації в рамках укладених договорів цивільно-правового характеру, предметом яких є виконання робіт, надання послуг.

У наданих довідках ТОВ «Енергопрогрес» про заробітну плату, що враховується при розрахунку пенсії міститься примітка, що з 2012 року з вказаних у документі сум виплат, не здійснювалось нарахування та виплата страхових внесків в Пенсійний фонд РФ на підставі статті 7 Федерального Закону від 24 липня 2009 року №212-ФЗ.

Суд відзначає, що сплата страхових внесків є основною ознакою страхового стажу, у зв`язку з цим, набутий позивачем стаж не є страховим і не дає права на перерахунок пенсії.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час позивач не має права на перерахунок пенсії з урахуванням спірного стажу та довідок про заробітну плату, виданих ТОВ «Енергопрогрес».

Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№23759/03 та №37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Водночас, відповідно до даного Висновку згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, від різних правових положень, звичаїв, доктринальних принципів, а також ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат не вирішувалось.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72, 77, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-б, м. Запоріжжя, Україна, 69057, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 04 червня 2021 року.

Суддя Д.В. Татаринов