Справа № 200/11939/20-а
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 р. Справа№200/11939/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27 А) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності щодо незарахування до його страхового стажу періоду роботи з 01.06.2015 по 01.12.2020, зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.06.2015 по 01.12.2020, зобов`язання здійснити перерахунок, нарахування та виплату пенсії з урахуванням доходів та страхового стажу з 01.06.2015 по 30.06.2019 з дня призначення пенсії, тобто, з 27.07.2019, зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.07.2019 по 01.12.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 27.07.2019 перебуває на обліку в Маріупольському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію за віком згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У листопаді 2020 року він звернувся через Веб-портал Пенсійного фонду України до відповідача із заявою про надання інформації, на підставі яких документів йому призначено пенсію, які знаходяться в матеріалах пенсійної справи. 24.11.2020 позивач через Веб-портал Пенсійного фонду України отримав відповідь від відповідача, з якої довідався, що з дня призначення пенсії йому не зараховано період роботи у Приватному акціонерному товаристві «Азовзагальмаш» з 01.06.2015 по 01.12.2020 через несплату підприємством страхових внесків.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, вмотивований тим, що основною умовою для призначення (перерахунку) пенсії є своєчасна сплата страхових внесків, тому підстав для зарахування позивачеві періодів роботи з 01.06.2015 по 01.12.2020 немає, оскільки ПрАТ «Азовзагальмаш», згідно даних з реєстру персоніфікованого обліку, не сплатило за нього страхові внески.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ухвали суду від 27.01.2021 справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 02.03.2021.

02.03.2021 підготовче засідання у справі відкладено на 18.03.2021.

18.03.2021 підготовче засідання у справі відкладено на 29.03.2021.

Розгляд справи, призначеної на 29.03.2021, не відбувся у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Підготовче засідання призначене на 12.04.2021.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12.04.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 28.04.2021.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.04.2021 відкладено судовий розгляд на 06 травня 2021 року.

Розгляд справи, призначеної на 06.05.2021, не відбувся у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Розгляд справи по суті призначено на 08 червня 2021 року.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили, проте представник позивача надав заяву про розгляд справи без участі.

Враховуючи приписи ч. 9 ст. 205 КАС України, суд здійснює розгляд справи у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , наявна в матеріалах справи.

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач 04.09.2019 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 42).

Згідно рішення відповідача 39 від 10.09.2019 позивачу з 04.09.2019 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії за віком обчислений з урахуванням загального стажу 38 років 5 місяців 3 дні, стаж враховано по 31.05.2015 (а.с. 45-46).

20 листопада 2020 року позивач через веб-портал (номер звернення ВЕБ-05805-Ф-С-20-069472) звернувся до відповідача із заявою про доступ до інформації (а.с. 48).

За наслідком розгляду поданої заяви відповідач листом від 24.11.2020 № 1133-2300/Г-02/8-0580/20 надав позивачу роз`яснення щодо розміру призначеної йому пенсії та проведених перерахунків (а.с. 49-50).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, а також не заперечується відповідачем, до страхового стажу позивача не зараховано період його роботи з 01 червня 2015 року по 01 грудня 2020 року у ПрАТ «Азовзагальмаш» з підстав несплати страхових внесків підприємством.

Згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу Форма ОК-5 судом встановлено, що ПрАТ «Азовзагальмаш» виплачувало позивачу заробітну плату, проте не сплачувало за нього страхові внески (а.с. 17-20).

Суд зазначає, що відповідно до записів трудової книжки позивача від 14.07.1977 позивач:

- з 05.01.2011 прийнятий за переведенням до Автотранспортного цеху № 469 в ВАТ «Азовзагальмаш» водієм автотранспортних засобів (наказ № 2 від 05.01.2011);

- з 05.04.2011 Відкрите акціонерне товариство «Азовзагальмаш» перейменоване в Публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» (рішення загальних зборів акціонерів від 05.04.2011 року);

- з 20.04.2016 Публічне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Азовзагальмаш» (рішення загальних зборів акціонерів від 20.04.2016);

- з 01.05.2020 переведено у тому ж цеху начальником зміни (наказ № 39к від 30.04.2020) (а.с. 15-16).

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1058-IV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058-IV).

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року N22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Згідно пункту 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку).

Пунктом 4.2 цього Порядку передбачено право органу, що призначає пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

В пункті 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

За пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерство праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону страхувальниками є, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону № 1058).

Статтею 15 Закону № 1058 передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Частиною 2 статті 20 Закону № 1058 передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до положень ст. 106 Закону № 1058-XV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Статтею 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 01.06.2015 по 01.12.2020 позивач працював у ПрАТ «Азовзагальмаш» та отримував заробітну плату, що підтверджується записами в наявній в матеріалах справи довідкою з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу Форма ОК-5 та копією трудової книжки позивача від 14.07.1977 (а.с. 15-20).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що через відсутність відомостей про сплату ПрАТ «Азовзагальмаш» страхових внесків ним не було зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.06.2015 по 01.12.2020, оскільки несплата роботодавцем позивача страхових внесків не може бути перепоною для перерахунку пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в інформаційному листі Вищого адміністративного суду України № 212/11/14-14 від 18.02.2014, постановах Верховного Суду від 27.03.2018 по справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 20.03.2019 по справі №688/947/17 (провадження № К/9901/35103/18).

За таких обставин суд вважає, що незарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.06.2015 по 01.12.2020 на підприємстві ПрАТ «Азовзагальмаш» через несплату страхових внесків підприємством-роботодавцем є протиправним. При цьому, суд зауважує, що фактично відповідачем вчинені дії, а не бездіяльність, які і мають бути визнані протиправними.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зробити перерахунок, нарахування та виплату пенсії позивачу з урахуванням доходів та страхового стажу за періоди роботи на підприємстві ПрАТ «Азовзагальмаш» з 01.06.2015 по 30.06.2019 з дня призначення пенсії, суд зазначає наступне.

З листа відповідача № 1133-2300/Г-02/8-0580/20 від 24.11.2020 вбачається, що під час призначення пенсії позивачу Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області не було зараховано до його страхового стажу спірний період роботи з 01.06.2015 по 30.06.2019.

Оскільки під час розгляду даної справи судом встановлено, що незарахування відповідачем до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.06.2015 по 30.06.2019 на підприємстві ПрАТ «Азовзагальмаш» через несплату страхових внесків підприємством-роботодавцем є протиправним, отже позовні вимоги в цій частини підлягають задоволенню.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі відповідача, завжди мають межі, встановлені законом.

Згідно рішень Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (справа Hasan and Chaush v. Bulgarіа №. 30985/96).

Однак, відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Сhahal v. thе United Kingdom, (22414/93) [1996] ЕСНR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Таким чином, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з абзацу першого частини 5 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, обрання такого способу захисту та відновлення прав позивача як зобов`язання відповідача зробити перерахунок, нарахування та виплату пенсії позивачу з урахуванням доходів та страхового стажу за періоди роботи на підприємстві ПрАТ «Азовзагальмаш» з 01.06.2015 по 30.06.2019 з дня призначення пенсії - з 27.07.2019 не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки за відсутності передбачених законом підстав для відмови відповідач зобов`язаний вчинити такі дії.

Проте, суд звертає увагу, що позовна вимога щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.07.2019 по 01.12.2020 містить в собі період зарахування, що і позовна вимога про зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.06.2015 по 01.12.2020, отже суд задовольняє позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу період роботи з 01.06.2015 по 01.12.2020.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 8 статті 139 КАС України передбачено, що у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією №79 від 27.11.2020, позивач за подання адміністративного позову сплатив 840,80 грн. судового збору.

Таким чином, суд вважає за можливе покласти судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, на відповідача, оскільки спір виник внаслідок його неправильних дій.

Враховуючи наведене вище, судовий збір у сумі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27 А) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-а) щодо незарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до страхового стажу періоду роботи у ПрАТ «Азовзагальмаш» з 01.06.2015 по 01.12.2020.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-а) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) період роботи у ПрАТ «Азовзагальмаш» з 01.06.2015 по 01.12.2020.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул.Зелінського, буд. 27-а) здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) перерахунок, нарахування та виплату пенсії з урахуванням доходів та страхового стажу за період роботи у ПрАТ «Азовзагальмаш» з 01.06.2015 по 30.06.2019 з дня призначення пенсії, тобто з 27.07.2019.

Стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Зелінського, буд. 27-а) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 червня 2021 року.

Суддя С.В. Ушенко