Справа № 360/3315/20
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2021 року справа №360/3315/20

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 360/3315/20 (головуючий І інстанції Ірметова О.В., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:

- визнати протиправними дій щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 10.05.2017 року по 30.01.2020 року;

- визнати протиправними дії щодо невиплати грошового забезпечення за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року;

- визнати протиправними дії щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 2 календарних роки;

- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 10.05.2017 року по 30.01.2020 року, з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 146027 грн.;

- зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 30240,92 грн.;

- зобов`язати нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні за 3 календарних роки, з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 6584,71 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22.02.2021 року, з урахуванням ухвали суду від 04.03.2021 року про виправлення описки, позов задоволений частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо невиплати грошового забезпечення позивачу за період 16 липня 2018 року по 8 жовтня 2018 року;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 16 липня 2018 року по 8 жовтня 2018 року;

- визнано протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період 10 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року;

- зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення позивачу за період 10 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року;

- визнано протиправними дії відповідача щодо незарахування до вислуги років позивача період перебування під домашнім арештом з 16 липня 2018 року по 9 жовтня 2018 року;

- зобов`язано відповідача зарахувати до вислуги років позивача період перебування під домашнім арештом з 16 липня 2018 року по 9 жовтня 2018 року та здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільнення з урахуванням даного періоду;

- в решті позовних вимог відмовлено (а.с. 141-150).

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, доповнення до неї в яких просив частково скасувати рішення суду в частині вимог про невиплату індексації грошового забезпечення та задовольнити позов про визнання протиправними дій щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.01.2020 року, зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.01.2020 року, з врахуванням виплачених сум, посилаючись на абз. 4 п. 5, абз. 4 п. 11 постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року (а.с. 171-174).

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову. Апелянт вважає, що відстуні підстави для здійснення індексації грошового забезпечення позивача з урахуванням базового місяця - січень 2008 року, оскільки базовим місяцем є квітень 2016 року для періоду з 01.05.2016 року по 31.10.2018 року; індексація не випалчена у з`вязку з відсутністю коштів в кошторисі. Також, відповідач вважає правомірними дії щодо зупинення виплати позивачу грошового забезпечення за період липень-жовтень 2018 року, у зв`язку із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на підставі судового рішення. Крім того, позивачу виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні за 2 повні календарні роки, що пов`язано з незарахуванням до загального строку військової служби 4 місяці знаходження під домашнім арештом (а.с. 162-169).

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив відмовити у її задоволенні.

Сторони в судове засідання не з`явлився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися із заявами про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційних скарг, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31.01.2017 року № 24 позивача прийнято на військову службу за контрактом, з 31.01.2017 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення (а.с. 27).

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.07.2018 року у справі № 766/21057/17 застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22:00 год. до 07:00 год. Встановлено строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу до 28.08.2018 року включно (а.с. 60-62).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2018 року № 146 вважати такими, що вибули на домашній арешт прапорщика ОСОБА_1 , командира відділення взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, у зв`язку з виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 до 28.08.2018 (а.с. 63).

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.08.2018 року у справі № 661/3232/18 продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період доби з 22:00 год. до 07:00 год. Встановлено строк дії ухали в частині продовження запобіжного заходу до 25.10.2018 року включно (а. с. 98).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частини) від 30.08.2018 року № 180 прапорщику ОСОБА_1 , командиру відділення взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи, продовжено виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка до 27.10.2018 року (а.с. 64).

Вироком Новокаховського міського суду Херсонської області від 5 вересня 2018 року у справі № 661/3232/18 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 7 вересня 2017 року; запобіжний захід щодо ОСОБА_1 до набрання вироком законної сили залишити без змін у виді домашнього арешту (а.с. 99).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.10.2018 року № 210 вважати такими, що прибули і приступили до виконання службових обов`язків з домашнього арешту прапорщика ОСОБА_1 , командира відділення взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи; з 10 жовтня 2018 року зараховано на продовольче забезпечення (а.с. 65).

Відповідно до витягу з наказу командира 24 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 28.01.2020 року №19-РС, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) прапорщика ОСОБА_1 , техніка взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону бригади (а.с. 66).

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.01.2020 року № 27 прапорщика ОСОБА_1 , техніка взводу забезпечення протитанкового артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.01.2020 року №19-РС у запас, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Шевченківського РВК міста Львова. 30 січня 2020 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 21 рік 09 місяців 21 день, пільгова 02 роки 04 місяці 02 дні. Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, за 02 календарних років (а.с. 67).

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року та зобов`язання нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з липня 2018 року по жовтень 2018 року з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 30240,92 грн.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон № 2011-ХІІ) та Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 7 червня 2018 року № 260 (далі- Порядок № 260).

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

За змістом ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 4 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовців із числа осіб офіцерського складу, в тому числі слухачів (ад`юнктів, докторантів), рядового, сержантського та старшинського складу (крім військово-службовців строкової служби), включає: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавку за вислугу років; підвищення посадового окладу під час проходження військової служби на території населених пунктів, яким надано статус гірських, та на острові Зміїний; надбавки за особливості проходження служби, за службу в Силах спеціальних операцій Збройних Сил, кваліфікацію, кваліфікаційну категорію, виконання функцій державного експерта з питань таємниць, роботу в умовах режимних обмежень, безперервний стаж на шифрувальній роботі, почесні та спортивні звання; доплати за науковий ступінь та за вчене звання; премію; морську винагороду, винагороди за стрибки з парашутом, за розшук, піднімання, розмінування та знешкодження вибухових предметів, тралення і знешкодження мін, за водолазні роботи та за бойове чергування; одноразові грошові допомоги після укладення першого контракту, для оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань, у разі звільнення з військової служби; інші виплати, які здійснюються відповідно до чинного законодавства України.

За змістом п. 15 розділу I Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Отже, грошове забезпечення не виплачується за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом.

За матеріалами справи ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.07.2018 та ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 27.08.2018 застосовано щодо позивача запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у період доби з 22:00 год. до 07:00 год. та на підставі даних ухвал командиром військової частини НОМЕР_1 прийняті накази від 16.07.2018 року №146 та від 30.08.2018 року №180 щодо вибуття позивача на домашній арешт.

Колегія суддів зазначає, що вказаними ухвалами суду до позивача застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло у визначений час доби, тобто позивач знаходився не під цілодобовим домашнім арештом, а тому мав право виконувати свої службові обов`язки у період доби з 08:00 год. до 21:00 год. та отримувати грошове забезпечення з усіма його складовими.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач без законних підстав усунув ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків у часовий період доби з 08:00 год. до 21:00 год. шляхом видання наказів від 16.07.2018 року № 146 та від 30.08.2018 року № 180, чим позбавив позивача права на оримання грошового забезпечення у вказаний період.

За довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2020 року №3630вих про виплачене грошове забезпечення в липні 2018 року та в жовтні 2018 року грошове забезпечення позивачу виплачено не в повному обсязі, а за серпень, вересень 2018 року взагалі не нараховано позивачу грошове забезпечення (а.с. 79-80).

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки відповідачем в липні 2018 року та в жовтні 2018 року частково нараховано грошове забезпечення позивачу та з урахуванням прийнятих наказів 16.07.2018 року № 146 та від 30.08.2018 року № 180, право позивача на отримання грошового забезпечення порушено саме з 16 липня 2018 року по 8 жовтня 2018 року (перша дата - наказ від 16.07.2018 року № 146, друга дата - наказ від 09.10.2018 року № 210).

Щодо проведеного позивачем розрахунку суми грошового забезпечення у розмірі 30 240,92 грн. колегія суддів зазначає, що повноваження військової частини НОМЕР_1 відносно виплати грошового забезпечення є дискреційними і у разі здійснення розрахунку виплати грошового забезпечення позивача за період з 16.07.2018 року по 08.10.2018 року із застосуванням складових грошового забезпечення судом останній фактично перебере на себе відповідні функції, що є неприпустимим.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати грошового забезпечення позивачу за період з 16 липня 2018 року по 8 жовтня 2018 року та зобов`язння відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 16 липня 2018 року по 8 жовтня 2018 року.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 10.05.2017 року по 30.01.2020 року та зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за вказаний період з врахуванням проведеного розрахунку у сумі 146027 грн.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 27.10.2020 №3630вих про виплачене грошове забезпечення із зазначенням розміру основних та додаткових видів грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення за період з травня 2017 року по листопад 2018 року ОСОБА_1 не нарахована та не виплачена індексація грошового забезпечення, а за період з грудня 2018 року по січень 2020 року сума нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення позивачу складає 2210,76 грн. (а.с. 79-80).

Згідно довідки-розрахунку про виплачену індексацію грошового забезпечення від 27.10.2020 року № 3628вих з травня 2018 року по листопад 2018 року індексація не нараховувалась та не виплачувалась, з грудня 2018 року по січень 2019 року нараховано та виплачено індексацію у розмірі 2210,76 грн (а.с. 81).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

За змістом ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно зі статтею 1 цього Закону індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Згідно ч. 1, 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, серед яких оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом ч. 2 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Законом України № 76-VIII від 28.12.2014 року статтю 5 доповнено частиною шостою, якою визначено, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону України № 2148-VIII від 03.10.2017 року чинній з 11.10.2017 року проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Статтею 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом № 911-VIII від 24.12.2015 року, який набрав чинності 01.01.2016 року внесено зміни у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та цифри « 101» змінені цифрами « 103».

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає «Порядок проведення індексації грошових доходів населення», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

За змістом п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (в редакції від 15.09.2015 року), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

Постановою КМУ № 77 від 11.02.2016 року внесено зміни в абзаці другому пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та цифри « 101» замінено цифрами « 103».

Абзац другий пункту 1-1 із змінами, внесеними згідно з постановою КМУ № 77 від 11.02.2016 року - застосовується з 01.01.2016 року.

Згідно п.п. 4, 6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Крім того на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на відсутність фінансування на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців і, як наслідок, відсутності підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення, з огляду на наступне.

Положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до підприємства, установи, організації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 825/874/17.

Згідно п. 14 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, роз`яснення щодо застосування цього Порядку надає Мінсоцполітики.

Щодо посилань відповідача на роз`яснення Мінсоцполітики №252/10/136-16 від 09.06.2016 року.

Проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств, тощо.

Щодо визначення базового місяця для нарахування індексації.

Мінсоцполітики в листах від 29 грудня 2017 року № 122/0/66-17 та від 15 квітня 2020 року № 49/0/214-20 надало роз`яснення, що правила нарахування індексації грошового забезпечення як для військовослужбовців, які проходять службу, так і для новоприйнятих або переведених військовослужбовців є єдиними.

Починаючи з грудня 2015 року обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації мало здійснюватися з місяця наступного за місяцем підвищення посадового окладу за посадою, яку займає військовослужбовець.

Постановою КМУ від 07.11.2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 1 січня 2008 року та діяла на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено в тому числі схему посадових окладів осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом.

Після прийняття цієї постанови та до березня 2018 року підвищення посадових окладів військовослужбовців не відбувалось.

З 1 березня 2018 року набрала чинності постанова КМУ від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців.

Тобто, базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року включно є січень 2008 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про визнання протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення позивачу за період 10 травня 2017 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період, із застосуванням базового місяця - січень 2008 року.

Колегія суддів зазначає, що нарахування конкретної суми індексації належить до компетенції відповідача, а тому наданий позивачем розрахунок суми індексації не може бути прийнятий до уваги.

Щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 01.12.2018 року.

Згідно п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Тобто він є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Постановою КМУ № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року, в редакції від 24.02.2018 року, яка набрала чинності з 01 березня 2018 року змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Згідно п. 4 постанови КМУ № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, постановою КМУ № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.

Згідно ч. 2 п. 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 року № 260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що місяць березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення посадовий оклад позивача складав у лютому 2018 року 685 грн., а з 01 березня 2018 року 3000 грн. (а.с. 79).

Згідно офіційних даних на сайті Державної служби статистики України індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1 %, в квітні 2018 року становив 100,8 %, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0 %, в липні 99,3 %, в серпні 100,0 %, в вересні 101,9 %, в жовтні 101,7%.

Отже, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8 % * 100,0 % * 100,0 % * 99,3% * 100,0 % * 101,9 % * 101,7 % * 100) було перевищено, отже у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року.

З довідки Військової частини НОМЕР_1 вбачається, що починаючи з грудня 2018 року по січень 2020 року позивачу нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення (а.с. 81).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року та забов`язання нарахувати та виплатити індексацію за вказаний період.

Щодо не виплати індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по січень 2020 року.

За період з грудня 2018 року по січень 2020 року сума виплаченої індексації грошового забезпечення позивача склала 2210,76 грн.

Позивач вважає що розмір індексації грошового забезпечення за вказаний період повинен обчислюватись у більшому розмірі, про що вказано у наданому позивачем розрахунку.

Згідно п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, грошове забезпечення.

За матеріалами справи відповідачем виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення: у грудні 2018 року - 71,08 грн.; у січні 2019 року - 71,08 грн.; у лютому 2019 року - 71,08 грн.; у березні 2019 року - 134,47 грн.; у квітні 2019 року - 134,47 грн.; у травні 2019 року - 134,47 грн; у червні 2019 року 134,47 грн; з липня по листопад 2019 року 206,72 грн; у грудні 2019 року 216,51 грн; у січні 2020 року 209,53 грн. (а.с. 81).

З урахуванням інформації Держстату України про індекси споживчих цін на товари та послуги у 2018, 2019 та 2020 році, а також як зазначено позивачем у здійсненому ним розрахунку індексації його грошового забезпечення індекс споживчих цін (коефіцієнт індексації): у грудні 2018 року склав - 100,8%; у січні 2019 року 101,0%; у лютому 2019 року - 100,5%; у березні 2019 року - 100,9%; у квітні 2019 року - 101,0%; у травні 2019 року - 100,7%; у червні 2019 року 99,5%; у липні 2019 року 99,4%; у серпні 2019 року 99,7%; у вересня жовтні 2019 року 100,7%; у листопаді 2019 року 100,1%; у грудні 2019 року 99,8%; у січні 2020 року 100,2%.

Згідно пункту 4 Порядку № 1078 та ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

За змістом ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2018 року - 1762 гривні, з 1 липня - 1841 гривня, з 1 грудня - 1921 гривня. Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та п. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», у грудні 2018 року сума, яка перевищувала 1921,00 грн. не підлягала індексації.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні. Отже, з у рахуванням приписів пункту 4 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та п. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», з січня 2019 року по червень 2019 сума, яка перевищувала 1921,00 грн, з липня 2019 року по листопад 2019 року сума, яка перевищила 2007,00 грн, з грудня 2019 року сума, яка перевищила 2102,00 грн не підлягала індексації.

Враховуючи здійснення відповідачем виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з грудня 2018 року по січень 2020 року у вищезазначених розмірах, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача щодо виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.12.2018 року по 30.01.2020 року та зобов`язання нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за вказаний період.

Щодо визнання протиправними дій відповідача щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні за 2 календарних роки та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за 3 календарних роки з врахуванням розрахунку в сумі 6584,71 грн.

Згідно ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

За змістом абз. 3 п. 143 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні та до строку контракту не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт (крім випадків, передбачених статтею 55 Кримінально-виконавчого кодексу України), строк самовільного залишення військової частини або місця служби на строк понад 10 діб, незалежно від причини залишення, а також час відбування військовослужбовцем покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні.

Згідно п. 1.4 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, загальний строк військової служби військовослужбовця зараховується громадянам України до їх стажу роботи та встановлюється з урахуванням випадків, передбачених пунктами 143, 195, 209 Положення.

До загального строку військової служби не зараховується час відбування військовослужбовцем арешту, тримання в дисциплінарному батальйоні та строк самовільного залишення військової частини або місця служби більше десяти днів, який визначається згідно з наказом посадової особи про вибуття військовослужбовця до місць відбування арешту чи тримання в дисциплінарному батальйоні і про його прибуття, а також про строк самовільного залишення ним військової частини чи місця служби. Витяги із цих наказів залучаються до особових справ військовослужбовців та є підставою для внесення відповідних записів до облікових документів військовослужбовців.

Отже, до загального строку військової служби, строку вислуги у військовому званні та до строку контракту не зараховується час відбування військовослужбовцем такого покарання, як арешт.

Позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 за контрактом з 31.01.2017 року по 30.01.2020 року, тобто три календарних роки.

Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2020 року №27, вислуга років у Збройних Силах становить: календарна 21 рік 09 місяців 21 день, пільгова 02 роки 04 місяці 02 дні.

Відповідно до довідки-розрахунку позивачу виплачено одноразову грошову допомогу за 2 роки у розмірі 13169,43 грн.

До вислуги років позивача відповідачем не зараховано чотири місяці перебування позивача під домашнім арештом.

Як встановлено вище, позивач у період з 16.07.2018 року по 09.10.2018 року знаходився під домашнім арештом у період доби з 20:00 год. по 07 год. 00 хв. та зазначений арешт був застосований до позивача як запобіжний захід, а не як покарання. Крім того, домашній арешт був не цілодобовим, а лише у зазначений період доби.

Домашній арешт - вид запобіжного заходу, який застосовується в кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді, суду до підозрюваних або обвинувачених осіб за вчинення ними злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, та полягає в забороні залишати їм житло цілодобово або в певний період доби.

Арешт полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців. Особи, засуджені до арешту, відбувають це покарання в арештних домах за місцем засудження. Військовослужбовці відбувають його на гауптвахті.

Отже, домашній ареш та арешт як кримінальне покарання не є тотожним поняттям.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період перебування позивача під домашнім арештом з 16.07.2018 року по 09.10.2018 року підлягає зарахуванню до вислуги років позивача.

Щодо проведеного позивачем розрахунку суми одноразової грошової допомоги у розмірі 6584,71 грн. суд зазначає, що повноваження відповідача з виплати одноразової грошової допомоги є дискреційними і у разі здійснення розрахунку виплати одноразової грошової допомоги з урахуванням періоду 16 липня 2018 року по 9 жовтня 2018 року із застосуванням складових грошового забезпечення судом останній фактично перебере на себе відповідні функції, що є неприпустимим.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до вислуги років позивача періоду перебування під домашнім арештом з 16 липня 2018 року по 9 жовтня 2018 року та зобов`язання зарахувати до вислуги років період перебування під домашнім арештом з 16 липня 2018 року по 9 жовтня 2018 року та здійснення перерахунку одноразової грошової допомоги при звільнення з урахуванням вказаного періоду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст.ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі № 360/3315/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Повний текст постанови складений 7 червня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова