Справа № 638/1030/21
Суддя: Щепіхіна В. В.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/1030/21
Провадження № 2-а/638/139/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.2021 м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Щепіхіної В.В.,
за участю секретаря - Шевченко І.В.,
представника позивача - Кузьміна Є. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача Кузьмін Є.В., до управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Кузьмін Є.В., звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, у якому просить скасувати постанову поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальону № 2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, рядового поліції Сіліної Анастасії Геннадіївни, серії ДП18 №684161 від 16.01.2021 про застосування відносно нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 16.01.2021 відповідачем винесено постанову серії ДП18 №684161 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП. Позивач зазначив, що йому з постанови не зрозуміла суть адміністративного правопорушення, оскільки неясна фабула правопорушення; не зазначено, що саме він порушив на думку відповідача. Окрім того, в постанові зазначена модель транспортного засобу, якою він не керував. Також позивач посилається на те, що жодного доказу на підтвердження скоєння правопорушення з боку відповідача не надано та не зазначено у постанові про накладення адміністративного стягнення. Вважає, що справу потрібно було розглядати за місцем знаходження відповідача, а не на місці зупинки транспортного засобу. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №684161 від 16 січня 2021 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП.
Представник відповідача надано до суду відзив на позов, в якому він просить відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень вказує, що рядовим поліції Сіліню А.Г. було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП за фактом того, що 16.01.2021 о 10-30 год. по пр. Незалежності у м.Харкові позивач керував т.з. LAND ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушені обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового перебування на території України з моменту його ввезення до 1 року та керування автомобілем особою, яка не ввозила його на територію України. Зазначений автомобіль було зупинено відповідно до вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», рядовим поліції ОСОБА_2 дотримано вимог ст.283 КУпАП при скаладанні оскаржуваної постанови, у фабулі оскаржуваної постанови викладено опис обставин, установлених під час розляду справи, зазначено нормативний акт, норми якого порушив позивач. Також, відповідач вважає, що адміністративне правопрушення, передбачене ч.8 ст.121 КУпАП є правопорушенням у сфері запезпечення безпеки дорожнього руху, тому протокол про адміністративне правопорушення під час розгляду справи не складається. Крім того, відповідач наголошує, що факт зупинки транспортного засобу не заперечується самим позивачем, докази скоєння правопорушення (відеозапис з бодікамери) не зберіглися, оскільки закінчився 30-денний строк їх зберігання. Позивачем не надано жодних доказів, що спростовують факт скоєння ним правопорушення. Вимоги позивача про визнання потиправними дій рядового поліції ОСОБА_2 окремому розгляду не підлягають, оскільки охоплюються вимогами про скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Ухвалою суду від 28.01.2021 позовну заяву залишено без руху. 02.02.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 21.04.2021 замінено неналежного відповідача, інспектора взводу №2 батальйону №2 Сіліну Анастасію Геннадіївну,на належного відповідача - Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи належним чином повідомлений, у відзиві на позов просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне.
За умовами ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 684161 від 16.01.2021, винесеної поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальону № 2 управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, рядовим поліції Сіліною Анастасією Геннадіївною, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.8 ст.121 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 8500,00 грн.

У постанові зазначається, що ОСОБА_1 по пр. Незалежності, 237 в м. Харкові керував транспортним засобом LAND ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щодо якого порушені обмеження встановлені Митним кодексом України, право керування здійснено ОСОБА_1 , який не поміщував транспортний засіб у режим тимчасового ввезення, у режим тимчасового ввезення авто на строк до 1 року 29.11.2020 поміщував гр. IBRAHIM ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушено вимоги ст.380 Митного кодексу України та ст. 31 ЗУ «Про дорожній рух».

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України "Про дорожній рух".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про дорожній рух" цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ст.16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Частина 8 статті 121 КУпАП передбачає, що керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що автомобіль був зупинений працівниками патрульної поліції відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.35 ЗУ «Про Національну поліцію», яким передбачено обов`язок поліцейського зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Проте, у відзиві та в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність інформації у поліцейського під час зупинки транспортного засобу, яка свідчить про вищезазначені порушення Митного кодексу України з боку позивача або власника транспортного засобу, які виявлені митними органами.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.71КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно зі ст.72 КАС України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Постанова про адміністративне правопорушення містить посилання в якості доказу на відеозаписи з нагрудного відеореєстратора ХА 02067. Однак даний доказ до суду не надано у зв`язку з його знищенням відповідно до «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису», яка встановлює 30-дениий строк їх зберігання. Інших доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст.121 КУпАП, постанова не містить.

Сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення позивачем. Саме до цього зводяться висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 квітня 2018 року (справа №338/1/17).

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище,ім`я та по батькові, посада посадової особи),який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

В порушення вимог вищезазначеної статті відповідачем не вказано в постанові яка саме частина статті 380 Митного кодексу України порушена позивачем, у відзиві відповідач лише процитував всю редакцію цієї статті. У відзиві відповідач посилається на порушення позивачем статті 16 ЗУ «Про дорожній рух», проте, таке посилання відсутнє у тексті оскаржуваної постанови.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні і достатні докази наявності в діях ОСОБА_1 того складу адміністративного правопорушення, який вказано в оскаржуваній постанові.

У зв`язку з відсутністю в матеріалах справи диска з відеозаписом подій суд позбавлений можливості встановити правомірність дій працівників поліції під час зупинки транспотрного засобу позивача. Посилання відповідача у відзиві на те, що позивач в позовній заяві визнав факт зупинки транспортного засобу, судом не приймається, оскільки позивач заперечує не проти факту зупинки транспортного засобу, а проти правомірності підстав для такої зупинки.

Крім того, позивач зазначає, що під час розгляду справи поліцейським не було надано або зазначено інформації, на підставі якої було здійснено зупинку автомобіля. Даний факт не спростований відповідачем. Доказ, який наданий відповідачем до відзиву, не пред`являвся та не зазначався у постанові про накладення адміністративного стягнення.

Відповідач зазначає, що згідно відомостей, внесених до інформаційно-аналітичної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» у вкладці Митниця (скриншот, доданий до відзиву) автомобіль LAND ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Литовська республіка, був ввезений на територію України - 29.11.2020, пункт пропуску «Гоптівка-Нехотєєвка» митний пост «Щербаківка», вид ввезення: тимчасове ввезення до 1 року, автомобіль ввіз IBRAHIM ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З даного документу неможливо встановити ким і коли само відбувався запит щодо вказаного автомобілю з інформаційно-аналітичної системи «Інформаційний портал Національної поліції України».

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно дост.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Пленум Верховного суду України у пункті 24 постанови від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснив, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За положеннями ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Також, суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі N 524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі N 295/3099/17.

Оскільки відповідачем не надано суду жодних матеріалів, які слугували підставою для зупинки транспортного засобу, прийняття оскаржуваної постанови та не надано доказів відеофіксації правопорушення, суд вважає, що відповідачем не виконано обов`язку, передбаченого діючим законодавством, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

За таких обставин, суд доходить висновку, що відповідачем не доведено, що в діях позивача ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП.

Верховний Суд у своїй постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем на вимогу суду не надано оригінал оскаржуваної постанови разом з іншими матеріалами справи, а надана позивачем копія постанови є такою, що позбавляє суд можливості встановити в повному обсязі фактичні обставини події, що зазначені в цій постанові, оскільки суть вчиненого правопорушення викладена зовсім не розбірливим почерком.

Відповідач не подав до суду належні і допустимі докази на підтвердження правомірності дій по ухваленню постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, дотриманню порядку складання цієї постанови та ознайомлення з нею, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Докази відеофіксації правопорушення, зробленої за допомогою нагрудної камери поліцейського, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не долучено.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що викладена в Постанові від 30 травня 2019 року у справі №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016), постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Відтак, відповідачем не спростовано обставини, які ставлять під сумнів правомірність притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За встановлених і наведених судом обставин, суд вважає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності була винесена всупереч зазначеним нормам КУпАП.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, істотні порушення, з якими складена постанова, а також те, що відповідач не довів належними та допустимими доказами та обгрунтуванями підставу для зупинки транспортного засобу, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності є обґрунтованими та такими, які необхідно задовольнити.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. Задоволення таких вимог як визнання дій відповідача по складанню постанови про накладення адміістративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не передбачено діючим процесуальним законодавством, тому в цій частині суд залишає позов без задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при зверненні до суду з даним позовом сплатив судовий збір у сумі 454 гривень 00 копійок.

Відповідно до ч.1ст.139 КАС України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких підстав судові витрати необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись вимогами ст. ст. 77, 139, 246, 286 КАС України, ст. 7, 247, 251, 280 КУпАП суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача Кузьмін Є.В., до управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 №684161 від 16.01.2021 про застосування відносно ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП.

Закрити провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП.

Стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 454,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07.06.2021.

Головуючий суддя В.В. Щепіхіна