Справа № 120/2892/21-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2021-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

25 травня 2021 р. Справа № 120/2892/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Мультян М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Литвина Д.С.

представника позивача: Томляк Т.С.

представника відповідача: Тушевської Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Вінницького національного аграрного університету до Управління Держпраці у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду із позовною заявою звернувся Вінницький національний аграрний університет до Управління Держпраці у Вінницькій області, в якій просить:

- скасувати постанову Управління Держпраці у Вінницькій області № ВН 06/469/АП/МГ-ФС від 22.03.2021 про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на Вінницький національний аграрний університет в розмірі 1740000 грн (один мільйон сімсот сорок тисяч гривень).

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до направлення Управління Держпраці у Вінницькій області на проведення планового заходу державного нагляду за №44 від 29.01.2021, відповідачем у період з 01 по 12 лютого 2021 у Вінницькому національному аграрному університеті Управлінням Держпраці у Вінницькі області проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сферах охорони праці. За результатами даного заходу відповідачем сформовано акт №06/469/АП від 11.02.2021. За порушення, виявлені та зафіксовані в Акті інспекційного відвідування №06/469/АП від 11.02.2021 винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 06/469/АП/МГ-ФС від 22.03.2021, якою на позивача накладений штраф в розмірі 1740000 грн, у відповідності абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, а саме: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, яке передбачає штраф у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є не обґрунтованою та прийнятою з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 08.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.04.2021 у задоволенні заяви Вінницького національного аграрного університету про забезпечення позову - відмовлено.

Ухвалою суду від 28.04.2021 підготовче судове засідання відкладено.

29.04.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній не погоджується з позицією позивача та просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на таке. На підставі наказу Управління від 29.01.2021 № 91-о та направлення на проведення планового заходу від 29.01.2021 №44, згідно з переліком питань визначених додатками 1,2,4 форми акта, затвердженого наказом Мінекономіки від 27.10.2020 № 2161 проведено плановий захід державного нагляду щодо Вінницького національного аграрного університету.

За наслідками перевірки було складено Акт від 11.02.2021 № ВН 06/469/АП, приписи про усунення виявлених порушень законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду від 11.02.2021: №. ВН 06/469/АП/П; № ВН 06/475/АП/П та ВН 06/476/АП/П та припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 12.02.2021 № ВН 06/488/АП/П (термін усунення порушення: 12.04.2021). А також складено протокол про адміністративне правопорушення від 11.02.2021 № 06/469/АП/ПТ щодо керівника ОСОБА_1 та винесено щодо нього постанову по справі про адміністративне правопорушення № ВН06/469/АП/ПТ/ПС.

У ході планового заходу державного контролю, встановлено, що відповідно до реєстрів оплати розрахунку при звільнені за період з червня 2020 року по січень 2021 року та списку звільнених працівників у зазначений період, 145 працівникам виплата всіх належних сум при звільнені проведена з порушенням строків встановлених ст. 116 КЗпІІ України.

Також перевіркою встановлено, що цим же 145 працівникам не здійснено розрахунок та виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, під час здійснення заходу державного контролю, інспектором праці встановлено порушення мінімальних гарантій в оплаті праці.

Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

05.05.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену в позовній заяві та зазначено, що відзив відповідача є законодавчо необґрунтованим та такими, що не спростовує доводи, викладені у позовній заяві як підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 18.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 25.05.2021 представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення даного адміністративного позову, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що на підставі наказу Управління від 29.01.2021 № 91-о та направлення на проведення планового заходу від 29.01.2021 №44, згідно з переліком питань визначених додатками 1,2,4 форми акта, затвердженого наказом Мінекономіки від 27.10.2020 № 2161, головним державним інспектором відділу нагляду АПК та СКС Лісевичем В.В., головним державним інспектором відділу нагляду на виробництві і на об`єктах підвищеної небезпеки Ковальовим К.М., головним державним інспектором відділу нагляду в будівництві, котлонагляді на транспорті та зв`язку Смельцером С.К. , головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Новак В.В. проведено плановий захід державного нагляду щодо Вінницького національного аграрного університету в період з 01 по 12 лютого 2021 року.

За наслідками перевірки було складено Акт від 11.02.2021 № ВН 06/469/АП щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки. Згідно акту в виявлено порушення частини 1 статті 117 КЗпП України - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в день звільнення, при відсутності спору про їх розмір, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку не виплачується. Так, вказано, що відповідно до реєстрів оплати розрахунку при звільнені за період з червня 2020 року по січень 2021 року, списку звільнених працівників за період з червня 2020 року по січень 2021 року, 145 працівникам ВНАУ виплата всіх належних сум при звільнені проведена з порушенням строків встановлених ст. 116 КЗпП України. У наданій інформації в період з червня 2020 року по січень 2021 року, компенсація затримки розрахунку при звільнення виплачена одному працівникові ОСОБА_3 у серпні 2020 року. Враховуючи зазначене, керівництвом ВНАУ не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку 145 працівникам, яких звільнено, проте виплата належних їм сум при звільнені проведена несвоєчасно. Зазначені працівники визначені відповідно до реєстрів оплати розрахунку при звільненні за період з червня 2020 року по січень 2021 року, списку звільнених працівників за період з червня 2020 року по січень 2021 року.

За порушення, виявлені та зафіксовані в Акті інспекційного відвідування №06/469/АП від 11.02.2021, винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 06/469/АП/МГ-ФС від 22.03.2021, якою на позивача накладений штраф в розмірі 1740000 грн, у відповідності абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, а саме: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, яке передбачає штраф у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує таке.

Відповідно до вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до частини 1 статті 260 КЗпП України державний нагляд за додержанням законодавчих та інших нормативних актів про охорону праці здійснюють, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони праці.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду визначені Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частини 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» виключно законами встановлюються спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю).

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11.02.2015 (далі - Положення № 96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці).

Згідно з пунктом 7 Положення № 96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 11.02.2015 територіальним органом Держпраці на території Вінницької області є Управління Держпраці у Вінницькій області.

Так, відповідно до абзацу 5 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у двократному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Як встановлено судом вище, у період з 01 по 12 лютого 2021 у Вінницькому національному аграрному університеті Управлінням Держпраці у Вінницькі області проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сферах охорони праці, за результатами якого відповідачем сформовано акт №06/469/АП від 11.02.2021.

Так, відповідно акту вказано, що відповідно до реєстрів оплати розрахунку при звільнені за період з червня 2020 року по січень 2021 року, списку звільнених працівників за період з червня 2020 року по січень 2021 року, 145 працівникам ВНАУ виплата всіх належних сум при звільнені проведена з порушенням строків встановлених ст. 116 КЗпІІ України. У наданій інформації в період з червня 2020 року по січень 2021 року, компенсація затримки розрахунку при звільнення виплачена одному працівникові ОСОБА_3 у серпні 2020 року. Враховуючи зазначене, керівництвом ВНАУ не виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку 145 працівникам, яких звільнено, проте виплата належних їм сум при звільнені проведена несвоєчасно. Зазначені працівники визначені відповідно до реєстрів оплати розрахунку при звільненні за період з червня 2020 року по січень 2021 року, списку звільнених працівників за період з червня 2020 року по січень 2021 року.

За порушення, виявлене та зафіксоване в Акті інспекційного відвідування №06/469/АП від 11.02.2021 винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 06/469/АП/МГ-ФС від 22.03.2021, якою на позивача накладений штраф в розмірі 1740000 грн, у відповідності абз. 5 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.

Отже, під час здійснення заходу державного контролю, інспектором праці встановлено порушення мінімальних гарантій в оплаті праці.

Що стосується суті вказаного порушення, то судом враховано наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 Кодексу законів про працю України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Водночас структура заробітної плати визначена Законом України "Про оплату праці", відповідно до статті 2 якого, структуру заробітної плати складає: основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; та додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Крім того, на підставі статті 2 Закону України "Про оплату праці" структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 за № 114/8713 (далі - Інструкція № 114/8713), розробленої відповідно до Закону України від 17.09.1992 № 2614-XII "Про державну статистику" та Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків (за змістом преамбули цієї Інструкції).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

При цьому, інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції № 114/8713, згідно з пунктом 3.9 якого до них відносяться суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні.

З наведених норм чинного законодавства вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про оплату праці" норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників, молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Крім того, за приписами статті 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", основні державні соціальні гарантії встановлюються законами.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" до числа основних державних соціальних гарантій включаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; розміри державної соціальної допомоги та інших соціальних виплат.

Таким чином, державне регулювання оплати праці, що визначено законодавством, полягає, зокрема, у встановленні розміру мінімальної заробітної плати та інших зазначених у законодавстві норм і гарантій оплати праці, та в даному випадку слід встановити, чи було позивачем дотримано норми і гарантії, передбачені законодавством, що є мінімальними державними гарантіями.

Так, питання оплати праці врегульовані главою VII КЗпП України, у той час як гарантії та компенсації встановлені главою VIIІ КЗпП України.

При цьому, суд зазначає, що глава VIIІ КЗпП України, визначаючи гарантії та компенсації, не містить положень щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що грошова компенсація за весь час затримки по день фактичного розрахунку не належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці, що передбачені частиною 1 статті 12 Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України.

Тому, враховуючи, що виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не належить до мінімальних державних гарантій в оплаті праці, накладення на позивача штрафу відповідно до абзацу п`ятого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України є неправомірним, а відтак Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ВН 06/469/АП/МГ-ФС від 22.03.2021 належить визнати протиправною та скасувати.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У цій справі позивач надав суду достатні, допустимі та належні докази на підтвердження протиправності спірної постанови, разом із тим, відповідач не довів обґрунтованості останньої.

Судові витрати підлягають відшкодуванню відповідно до положень частини першої статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73- 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Вінницькій області № ВН06/469/АП/МГ-ФС від 22.03.2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення на Вінницький національний аграрний університет в розмірі 1740000 грн (один мільйон сімсот сорок тисяч гривень).

Стягнути на користь Вінницького національного аграрного університету за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 22700 грн (двадцять дві тисячі сімсот гривень).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вінницький національний аграрний університет (вул. Сонячна, 3, м. Вінниця, )

Управління Держпраці у Вінницькій області (вул. Магістратська, 37, м. Вінниця, )

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 04.06.2021 року.

Суддя Мультян Марина Бондівна