Справа № 240/819/21
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
07 червня 2021 року м. Житомир справа № 240/819/21
категорія 112010203
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірною відмову, зобов`язання вчинити дії,
До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:
- визнати відмову в призначенні їй пенсії як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною;
- зобов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити їй пенсію як евакуйованій у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту звернення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є евакуйованою з 10-кілометрової зони із зони відчуження 2 категорії у 1986 році , у зв`язку із чим вважає, що має право на призначення пенсії за віком з урахуванням вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зниженням пенсійного віку на 10 років.
Вказує, що при досягненні відповідного віку звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсійного забезпечення на пільгових умовах, однак отримала відмову мотивовану відсутністю підтвердження факту її евакуації з 10-ти кілометрової зони відчуження.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 25.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області належним чином завірені копії заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії на пільгових умовах та усі додані до неї документи.
Вказує, що управління у призначенні пенсії позивачу відмовило через відсутність підтвердження факту евакуації з 10-кілометрової зони відчуження.
Разом з тим, представником відповідача на виконання вимог ухвали подано до суду належним чином завірену копію пенсійної справи.
Дослідивши обставини справи та письмові докази наявні у ній, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що позивач є особою, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.10.1996.
Таким чином, станом на 26.04.1986 позивач постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та у встановленому порядку - 27.04.1986 евакуйована до АДРЕСА_2 , про що свідчить лист Славутицького міського відділу міграційної служби у м.Києві та Київській області №80.3218-1045/80.3218.1-20 від 22.12.2020.
27.11.2020 позивач, в установленому законом порядку звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії, як особі евакуйованій із зони відчуження у 1986 році відповідно до пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
За результатами розгляду заяви, відповідачем прийнято рішення №1815 від 30.11.2020, яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з підстав відсутності підтвердження факту евакуації з 10-кілометрової зони відчуження.
Однак, із прийнятим відповідачем рішенням позивач не погоджується, вважає, що відповідно до пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», набула право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 10 років, оскільки має статус громадянки, яка евакуйована із зони відчуження у 1986 році, а тому звернулася до суду із даним позовом.
Згідно з пунктом 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються зокрема, форми і види пенсійного забезпечення.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05.11.1991 (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі - Закон №1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Загальні умови призначення пенсій за віком визначені статтею 12 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 15 Закону №1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
У статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (у редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, далі Закон №796-XII) закріплені умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
У силу приписів пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-XII потерпілим від Чорнобильської катастрофи, а саме: евакуйовані з 10-кілометрової зони відчуження у 1986 році, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 10 років.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 11 Закону №796-XII, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення.
Статтею 14 Закону №796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: евакуйовані у 1986 році із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутрішньоутробного розвитку, після досягнення ними повноліття).
Частиною 2 статті 15 Закону №796-XII визначено, що підставою для визначення статусу евакуйованих із зони відчуження, відселених і таких, які самостійно переселилися, відповідно до статті 4 є довідка про евакуацію, відселення, самостійне переселення.
За змістом положень частини 3 статті 65 Закону №796-XII документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Частиною 3 статті 55 Закону №796-XII передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Відповідно до положень статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному управлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що правовою підставою для призначення особі пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини 2 статті 55 Закону №796-ХІІ, як особі евакуйованій з інших територій зони відчуження у 1986 році, є наявність у неї довідки про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Як свідчать матеріали справи, єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах слугував факт відсутності підтвердження евакуації з 10-ти кілометрової зони відчуження.
За змістом листа Славутицького МВ ЦМУ ДМС у м.Києві та Київській області №80.3218-1045/80.3218.1-20 від 22.12.2020 у 1986 році громадянка ОСОБА_2 прибула до АДРЕСА_2 у зв`язку їх евакуацією громадян, згідно з листком прибуття.
Крім того, листом відділу обслуговування громадян №13 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області підтверджено факт видачі посвідчення громадянина (громадянки) евакуйованого (ої) у 1986 році із зони відчуження серії НОМЕР_1 від 22.10.1996.
Таким чином, слід зауважити, що належність позивача до громадян, евакуйованих у 1986 році із зони відчуження, ніким не оспорювалась, посвідчення є чинним не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, а тому його наявність вказує на те, що позивач дійсно була евакуйована із зони відчуження.
Отже, подані позивачем документи є достатніми та належними доказами, які підтверджують факт її евакуації у 1986 році із 10-ти кілометрової зони відчуження, а тому суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії, як евакуйованій у 1986 році із 10-ти кілометрової зони відчуження зі зниженням пенсійного віку на 10 років відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у зв`язку із відсутністю підтвердження факту евакуації з 10-кілометрової зони відчуження.
З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).
За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на відсутність витрат у даній адміністративній справі питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250-251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
Визнати неправомірною відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії як евакуйованому у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити ОСОБА_1 пенсію, як евакуйованій у 1986 році із зони відчуження із зниженням пенсійного віку на 10 років у відповідності із Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» починаючи з моменту звернення - 27.11.2020.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст рішення складено: 07.06.2021.