Справа № 9901/153/21
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 червня 2021 року

Київ

справа №9901/153/21

адміністративне провадження №П/9901/153/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Мацедонської В.Е.,

суддів: Білак М.В., Радишевської О.Р.,

розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховного Суду, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

14 травня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду, як до суду першої інстанції, позовну заяву, в якій просить:

1) визнати діяльність Держави Україна, її законодавчої, виконавчої, та судової влади України протиправними починаючи з 1991 року по сьогодні;

2) визнати дії України щодо правовідносин до інвалідів Чорнобиля злочином проти людяності - геноцидом в Україні;

3) визнати незаконним та скасувати будь-які законодавчі нормативно-правові акти, будь-якого органу державної влади, у тому числі і всі судові рішення починаючи з 2007 року в частині, що суперечать актам цивільного законодавства та порушують права та інтереси страхового-ядерного права;

4) відновити норму дії Закону №796-12 від 28.02.1991 року в редакції 1991-2006 року;

5) відновити страхове-ядерне право на соцзахист, на медзахист, а саме - відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.02.1992 року (зі змінами)

- зобов`язати Україну з 04.03.1991року дня встановлення страхової-ядерної інвалідності та дня призначення страхової-ядерної довічної державної пенсії виключно з фактичного страхового-ядерного середньомісячного заробітку, визначеного згідно Наказу від 26.04.1986 року, визначеного законодавством СРСР та Державою СРСР незворотньо з 1986 року по довічно, вартістю 3652 рублі СРСР = до 5189 дол. США, виключно у % від втрати працездатності, встановлених радіологічною МСЕК, без будь-яких обмежень з 04.03.1991 - дня встановлення інвалідності по довічно.

- зобов`язати Україну призначити, нарахувати, перерахувати та виплатити борг невиплаченої додаткової пенсії за ядерну шкоду, заподіяну життю, здоров`ю в розмірі 100 % мінімальних пенсій за віком на день сплати боргу;

- зобов`язати Україну призначити, нарахувати та виплачувати невиплачену з вини держави компенсацію за невикористану санаторну путівку із 1993 року по день виплати виключно за 24 страхові дні та виключно у розмірі страхового права, вартістю, визначеною Профздравницею України на день сплати боргу та довічно, без будь-яких обмежень страхового-ядерного права;

- зобов`язати Україну, відповідно до вимог статей 1, 13, 19, 20, 63, 67, 71 Закону №796-ІХ, за період з 1993 року по день виплати, пощорічно призначити, нарахувати, перерахувати та виплатити невиплачену з вини України одноразову допомогу на оздоровлення з дня порушеного страхового-ядерного права, яке визначає незворотна дія Закону, без будь-яких обмежень права;

- зобов`язати Україну, згідно вимог статей 1, 2, 3, 13, Закону №796-ІХ від 22.10.1993 року забезпечити гарантії України, які незворотно встановлені Законом на виплату підвищення до пенсії, як інваліду І групи, виключно у розмірі 3 мінімальних заробітних плат, які незворотно визначені Законом з дня порушеного права, гарантованого інвалідам війни І групи без будь-яких обмежень гарантованого Конституційного права;

- зобов`язати нарахувати по щорічно 3 % річних за борговим зобов`язанням, на всю суму боргу з 04.03.1991 року з вини України, та пеню, в розмірі 120 % річних від найвищої облікової ставки Національного Банку України на день сплати, накопиченого з вини держави України;

- звернути рішення до негайного виконання;

6) стягнути моральну шкоду у розмірі 1000000 доларів США, як конституційну гарантію права.

Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2021 року позов залишено без руху та надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом приведення позовних вимог у відповідності до вимог статей 160, 161 КАС України, з урахуванням положень статті 266 КАС України, а також, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються його позовні вимоги, позивачу слід надати: докази щодо його порушених прав та свобод з боку відповідачів саме при здійсненні ними функцій органів судової, виконавчої та законодавчої влади відповідно до норм діючого законодавства.

Належним чином завірену копію указаної ухвали скаржником отримано 22 травня 2021 року, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке надійшло на адресу Суду.

З огляду на те, що станом на дату постановлення цієї ухвали позивачем не надано до Суду доказів неможливості учинення конкретної процесуальної дії у визначений строк, а тому у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, позовна заява підлягає поверненню.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не виконав вимог ухвали Верховного Суду від 19 травня 2021 року, позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 160, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховного Суду, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, установленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді М. В. Білак

О. Р. Радишевська