Справа № 440/2343/19
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 червня 2021 року

м. Київ

справа №440/2343/19

адміністративне провадження №К/9901/5900/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Гімона М.М., Гусака М.Б.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, касаційне провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 (суддя - Ясиновський І.Г.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 (головуючий суддя Спаскін О.А., судді Присяжнюк О.В., Русанова В.Б.),

У С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (далі - позивач, КП ``Полтававодоканал``, Підприємство) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (процесуальний правонаступник - Головне управління ДПС у Полтавській області) (далі - відповідач, ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.03.2019 №, згідно з яким за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на Підприємство накладено штраф у розмірі 1' 516' 099,89 грн (20% від 7' 580' 499,45 грн - суми податкових зобов`язань з ПДВ, сплаченої з простроченням) на підставі пункту 126.1 статті 126 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що причиною несвоєчасної сплати ним сум грошових зобов`язань було несвоєчасне перерахування на казначейський рахунок коштів субвенції, призначеної для погашення заборгованості з різниці в тарифах з водопостачання та водовідведення для населення. Погашення податкового боргу, що виник внаслідок несплати узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ, мало відбутися за рахунок субвенції, виділеної з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах з водопостачання та водовідведення для населення відповідно до Закону України ''Про Державний бюджет України на 2017 рік'' в порядку, визначеному постановою Кабінетом Міністрів України ''Про затвердження Порядку та умов надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування'' від 18.05.2017 №332 (далі - Порядок №332), та на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків від 01.08.2017 №4-ДФС та від 12.12.2017 №6-ДФС між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації та КП ``Полтававодоканал``. Однак, розрахунки згідно із зазначеними договорами не відбулися через відсутність бюджетного фінансування щодо надання субвенції. Відповідна бездіяльність Міністерства фінансів України була оскаржена Підприємством до суду (справа №440/4713/18). Також позивач вказував, що згідно з договорами про організацію взаєморозрахунків до проведення розрахунків дії щодо погашення Підприємством податкового боргу відтерміновано.

Полтавський окружний адміністративний суд рішенням від 05.11.2019, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, адміністративний позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 №.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що підстав для застосування до позивача штрафних санкцій, встановлених пунктом 126.1 статті 126 ПК, у контролюючого органу не було. Суди встановили, що податковий борг з ПДВ (7' 580' 499,00грн), за несвоєчасну сплату якого до Підприємства застосовані штрафні санкції, утворився внаслідок невідповідності фактичної вартості послуг з центрального водопостачання та водовідведення встановленим тарифам. Згідно з договорами про організацію взаєморозрахунків від 01.08.2017 №4-ДФС та від 12.12.2017 №6-ДФС між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Управлінням житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації та КП ``Полтававодоканал``податковий борг Підприємства з ПДВ в розмірі 9' 963' 027,49 грн підлягав сплаті за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення заборгованості з різниці в тарифах, як передбачено статтею 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 №1801-VIII та Порядком №332, які, однак не були виділені з державного бюджету. Суди також вказали, що оскільки порядок погашення податкового боргу з ПДВ у 2017 році підприємствами, до яких належить позивач, був встановлений законом за рахунок субвенції з державного бюджету, норми ПК не передбачають застосування штрафних санкцій щодо платежів, сплачених за рахунок бюджетних коштів.

ГУ ДПС подало до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на судові рішення у цій справі.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в позові.

За змістом касаційної скарги підставою касаційного оскарження судових рішень відповідач зазначив пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), відповідно до якого підставою касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідач зазначає, що податковий обов`язок, а також відповідальність за його невиконання встановлюються виключно нормами ПК, і жодний нормативний акт не звільняє платника податків від обов`язку своєчасно сплачувати узгоджені суми податкових зобов`язань та від відповідальності за неналежне виконання цього обов`язку.

Верховний Суд ухвалою від 24.03.2020 відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС.

Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити скаргу без задоволення як безпідставну, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС (з урахуванням змін, які набрали чинності з 08.02.2020) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи в межах підстави відкриття касаційного провадження та дійшов висновку, що касаційне провадження у цій справі слід закрити.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 339 КАС суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

Довід ГУ ДФС у касаційній скарзі, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній, не знайшов підтвердження.

Як встановили суди у цій справі, підставою застосування до позивача штрафних санкцій згідно з податковим повідомленням-рішенням від 22.03.2019 № за наслідками камеральної перевірки стала несвоєчасна сплата узгоджених податкових зобов`язань за податковими деклараціям з ПДВ за листопад 2017 року, лютий, березень, травень, червень 2018 року та за податковими повідомленнями-рішеннями від 01.12.2016 №, від 12.04.2018 № (порушення пунктів 57.1, 57.3 статті 57 ПК). Податковий борг (несплачена сума узгоджених грошових зобов`язань), на суму якого нараховані штрафні санкції, виник у позивача через не відповідність фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися Національною комісією, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до статті 31 Закону України ''Про Державний бюджет України на 2017 рік'', Порядку №332 позивач уклав договори про організацію взаєморозрахунків від 01.08.2017 №4-ДФС та від 12.12.2017 №6-ДФС, копії яких приєднані до матеріалів справи так само, як і довідки ГУ ДФС від 25.07.2017 та від 17.11.2017 про розмір податкового боргу Підприємства станом на ці дати: 11' 770' 315,80 грн та 9' 447' 989,66 грн відповідно. Умовами зазначених договорів встановлено порядок перерахування підприємству коштів, залучених з єдиного казначейського рахунку, в загальній сумі 9' 963' 027,49 грн на підставі рішення Міністерства фінансів України та перерахування цих коштів Підприємством до загального фонду державного бюджету для погашення податкового боргу (в тому числі, реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з ПДВ (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів). Міністерство фінансів України не забезпечило перерахування субвенції із бюджету, що встановлено в рішенні Полтавського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 у справі № 440/4713/18 (набрало законної сили 09.07.2019), а контролюючий орган згідно з пунктом 87.9 статті 87 ПК зарахував кошти, що сплачував позивач, в рахунок погашення такого боргу та застосував до Підприємства фінансову відповідальність у вигляді штрафу на підставі пункту 126.1 статті 126 ПК.

Отже, суть спору у цій справі полягає в тому, чи звільняється платник податків - підприємство централізованого водопостачання та водовідведення від фінансової відповідальності у вигляді штрафу у разі несвоєчасної сплати податкового боргу з ПДВ, який був у нього в 2017 році, внаслідок бездіяльності органу виконавчої влади (Міністерства фінансів України) щодо забезпечення сплати (перерахування) бюджетних коштів на погашення різниці в тарифах (субвенції), гарантованих державою.

У постанові від 19.05.2020 (справа №910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Верховний Суд вже зробив висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах у постанові від 31.05.2019 (справа №820/4728/17 за позовом Ізюмського комунального водопровідно-каналізаційного виробничого підприємства до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення).

Суди першої та апеляційної інстанцій в ухвалених у справі №820/4728/17 судових рішеннях установили, що за результатами камеральної перевірки до Ізюмського комунального водопровідно-каналізаційного виробничого підприємства згідно з податковим повідомленням-рішенням від 27.09.2017 № застосовані штрафні санкції, встановлені пунктом 126.1 статті 126 ПК, за порушення пунктів 50.1 статті 50, пункту 57.1 статті 57 ПК, внаслідок несвоєчасної сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ за листопад 2015 року, січень-листопад 2016 року. Підприємство було учасником договору про проведення взаєморозрахунків відповідно до механізму погашення податкової заборгованості за рахунок субвенції з державного бюджету, встановленого Порядком №332.

Верховний Суд у постанові від 31.05.2019 вказав, що статтею 31 Закону України ''Про Державний бюджет України на 2017 рік'' установлено, що перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється із загального фонду державного бюджету в обсязі, що відповідає обсягу надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму цього розстроченого (відстроченого) боргу), та спеціального фонду державного бюджету за рахунок джерел, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 цього Закону, що сплачуються підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на суму заборгованості, що не була відшкодована станом на 1 січня 2016 року, з урахуванням проведених у минулих роках розрахунків.

Механізм погашення заборгованості перед бюджетом для підприємств (до яких, зокрема, належить позивач у цій справі) урегульовано положеннями Порядку №332.

Цей Порядок та його умови визначають механізм надання в 2017 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах, у тому числі, на послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до пункту 1 Порядку №332 субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України ''Про Державний бюджет України на 2017 рік'', та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України ''Про Державний бюджет України на 2017 рік'', згідно з розподілом, наведеним у додатку 1.

Перерахування субвенції здійснюється на суму різниці між фактичною вартістю та тарифом, що утворилася до 1 січня 2016 року і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків (пункт 2 Порядку №332).

Пунктом 3 Порядку №332 передбачено, що підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору.

У додатку 2 Порядку №332 визначено примірний договір про організацію взаєморозрахунків, а пунктом 11 розділу ''Порядок проведення взаєморозрахунків'' передбачено, що сторона остання (цією стороною є підприємство, що надало зазначені вище послуги) перераховує до загального (спеціального) фонду державного бюджету кошти, зокрема, для: погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість (з урахуванням штрафних санкцій, пені та процентів, нарахованих на суму такого реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) боргу).

Застосувавши наведені норми, Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновок, що субвенція надавалася з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між витратами, понесеними в результаті надання підприємством відповідних комунальних послуг, та встановленими тарифами.

Проведення взаєморозрахунків із погашення заборгованості передбачалось на підставі договору, який укладається підприємствами, що надавали послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості, та шляхом послідовного виконання зобов`язань учасниками розрахунків. За умовами такого договору підприємство перераховує до загального (спеціального) фонду державного бюджету кошти для погашення податкового боргу з податку на додану вартість. Проведення взаєморозрахунків із погашення заборгованості можливе лише на підставі договору та шляхом послідовного виконання зобов`язань учасниками розрахунків.

Верховний Суд зазначив, що висновок судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для застосування до позивача вимог статей 57, 126 ПК, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.

За змістом постанови від 31.05.2019 Верховний Суд визнав, що застосування до платника податків штрафних (фінансових) санкцій на підставі статті 126 ПК за несвоєчасну сплату узгоджених сум податкових зобов`язань з ПДВ, погашення податкового боргу за якими відповідно до Закону України ''Про Державний бюджет України на 2017 рік'' та Порядку №332 здійснювалося за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, при неперерахуванні (несвоєчасному перерахуваннї) субвенції є неправомірним.

Керуючись статтями 248, 328, пунктом 4 частини першої статті 339, статтями 341, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

Касаційне провадження, відкрите ухвалою Верховного Суду від 24.03.2020 на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко

М.М. Гімон

М.Б. Гусак ,

Судді Верховного Суду