Справа № 300/2432/19
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції : Шумей М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2021 рокуЛьвівСправа № 300/2432/19 пров. № СК-А/857/1768/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря судового засідання: Мельничук Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі № 300/2432/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

11.12.2019р. ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України, про стягнення шкоди в розмірі - 40994,43 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим що за період з грудня 2016р. - лютий 2018р. щомісячне довічне грошове утримання судді оподатковувалось податком на доходи фізичних осіб та військовим збором відповідно до абз.1 п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України. За даний період, розмір утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору становить - 40994грн. 43коп. Вказана норма ПК України визнана неконституційною та втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №1 -р/2018 від 27.02.2018р. Тобто, відбулося звуження змісту та обсягу прав позивача на майно у вигляді пенсійних виплат.

Позивач вважає, що за вищевказаний період йому завдано шкоду, що оцінюється в грошовому виразі, виходячи із сукупної суми відрахувань - 40994грн.43коп.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.01.2020р. позов задоволено. Суд стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 40994грн.43коп. за завдану шкоду шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Державна казначейська служби України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.01.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 як суддя у відставці, отримує довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Із змісту довідки Галицького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області № 2027/03.1 від 20.04.2018р. видно що за період з грудня 2016р.-лютий 2018р. з щомісячного грошового утримання позивача утримано податок на доходи фізичних осіб в розмірі - 40994,43 грн. в порядку абз.1 п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164, п.167.4 ст.167 ПК України. (а.с.7)

З 01.07.2016р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до ПК України щодо звільнення від оподаткування пенсій» від 02.06.2016р. № 1411-VIII, яким внесено зміни до пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 та п.167.4 ст.167 розділу IV ПК України.

Згідно пп.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку зараховуються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Проте, Рішенням Конституційним Судом України №1 -р/2018 від 27.02.2018р. положення абз.1 п.п.164.2.19 п.164.2 ст.164 ПК України визнано неконституційними.

В ст.91 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлене самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

ч.1 ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти на мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. у справі № 1-7/99 щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст.58 Конституції України видно, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки положення ПК України в частині оподаткування пенсії набрали чинності з 01.01.2015р. та не визнані такими, що не відповідають Конституції України, на момент виникнення спірних правовідносин пенсійний орган правомірно здійснював відповідні відрахування у вигляді податку з доходів фізичних осіб в розмірі 40994грн.43 коп. з щомісячного довічного грошового утримання.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією яка викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі № 755/3939/15-а.

Згідно ч.3 ст.152 Конституції України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами та діями, що визнані неконституційними, відшкодовуються державою у встановленому порядку.

Виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників здійснюється на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 03.08.2011р. №845. (далі Порядок №845).

п.35-40 Порядку №845 визначено, порядок безспірного списання коштів з державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам.

В п. 35 Порядку №845 передбачено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичний або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним та скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Майнова шкода це зменшення або втрата (загибель) певного особистого чи майнового блага. Відшкодування майнової шкоди є видом цивільно-правової відповідальності особи за неправомірну поведінку або неправомірне рішення.

Одним із способів відшкодування майнової шкоди є відшкодування збитків.

В ст. 22 ЦК України видно, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин якби її право не було порушено (упущена вигода).

ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваних суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Системний аналіз вказаних норм дають підстави для висновків, що недоотримання позивачем щомісячного довічного грошового утримання суддів не може вважатись збитками в розумінні ст. 22 ЦК України.

Із змісту п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» видно, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що в даному випадку відсутній один із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення - факт наявності рішення щодо бездіяльності незаконності дій відповідачів Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області.

ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкти владних повноважень в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області жодних прав та інтересів позивача не порушили, а тому позов не підлягає до задоволення за безпідставністю вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи тому, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову якою в позові відмовити.

Керуючись ст.ст.243, 286, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі № 300/2432/19 скасувати.

В позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про стягнення шкоди - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 07.06.2021р.