Справа № 480/7163/20
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2021-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2021 р. Справа № 480/7163/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2021, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, м. Суми, повний текст складено 29.01.21 по справі № 480/7163/20

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України
третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України (далі - відповідач), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив:

- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 17 протоколу № 41 від 13.03.2020.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013, у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату такої допомоги ОСОБА_1 , з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, Міністерство оборони України оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач наводить обставини справи та нормативно - правове обґрунтування, зазначені у відзиві на позовну заяву. Вказує, що судом першої інстанції були проігноровані та не досліджені ті обставини, що Міністерство оборони України не здійснювало розрахунок під час звільнення позивача з військової служби, а отже, відсутні будь-які законні та належні підстави для прийняття рішення Міноборони щодо призначенням і виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За результатами апеляційного розгляду відповідач просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Звертає увагу, що твердження відповідача, наведені в апеляційній скарзі, є хибними та спростовуються положеннями чинного законодавства України. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Третя особа, Сумський обласний військовий комісаріат, правом на висловлення свого ставлення до апеляційної скарги не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 04.05.1978 по 27.05.1980 та з 27.05.1984 по 07.08.1992 проходив військову службу в Збройних Силах.

Відповідно до копії витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 2718 від 27.09.2019, встановлено, що захворювання позивача пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

12.11.2019 позивачу вперше встановлено III група інвалідності з причин захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 381867 від 12.11.2019.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з витягом з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 41 від 13.03.2020, а саме, п. 17 комісія дійшла висновку про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Вказане рішення відповідача обґрунтовано тим, що відповідно до п. 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 за № 975, особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби. Разом з тим, відповідач зазначає, що позивач 18.11.2005 був звільнений з Міністерства внутрішніх справ, а тому витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в органах внутрішніх справ, мають здійснюватися Міністерством внутрішніх справ України.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що обґрунтування відповідача, викладені в протоколі № 41 від 13.03.2020 (п. 17), не відповідають вимогам нормативно-правових актів, а тому відмова відповідача у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є протиправною та підлягає скасуванню.

Водночас, з огляду на встановлені у справі обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України № 2011-XII, відповідно до Порядку № 975, у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату позивачу такої допомоги, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, з огляду на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з ч. 9 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Пунктом 1 вказаного порядку встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Пунктом 3 зазначеного Порядку визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відмовляючи у призначенні та виплаті спірної одноразової грошової допомоги, відповідач посилається на п. 17 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 та ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, відповідно до п. 17 Порядку та ч. 6 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

З огляду на наведене норми права вбачається, що для визначення належного органу для виплати одноразової грошової допомоги необхідно встановити звідки був звільнений позивач з військової служби, тобто подальше працевлаштування позивача до МВС України без продовження військової служби не має значення при визначенні права на отримання спірної грошової допомоги.

Так, відповідно до військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_1 позивач відповідно до Наказу командира військової частини № НОМЕР_2 від 07.08.1992 № 152 був звільнений у зв`язку зі скороченням штатів 07.08.1992, тобто звільнення позивача з військової служби відбулося у 1992 році з Військової частини № НОМЕР_2 .

Доказів того, що позивач був звільнений саме з військової служби органів МВС, відповідачем до матеріалів справи не надано. Разом з тим, відповідач у відзиві зазначив, що позивач був звільнений з військової служби 07.08.1992.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що обґрунтування відповідача, викладені у протоколі № 41 від 13.03.2020 (п. 17), не відповідають вимогам вищевказаних нормативно-правових актів, а тому відмова відповідача у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», є протиправною та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», то суд першої інстанції виходив з того, що при реалізації управлінської функції суб`єкт владних повноважень не перевірив та не з`ясував наявності підстав для призначення одноразової грошової допомоги, не надав належної юридичної оцінки документам поданим позивачем на підтвердження наявності обставин для здійснення такої виплати.

Оскільки наявність передумов для призначення виплати відповідачем достовірно не встановлена, суд не вбачає за можливе зобов`язати відповідача прийняти рішення у спірних правовідносинах, що призведе до обмеження його права діяти на власний розсуд при прийнятті рішення, відповідно до вимог Закону України № 2011-XII.

Завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

У зв`язку з чим, висновок суду першої інстанції про те, що належним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України № 2011-XII, відповідно до Порядку № 975, у зв`язку з встановленням йому третьої групи інвалідності в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 для видання наказу про виплату позивачу такої допомоги, з урахуванням висновків суду, є правомірним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат у справі, колегія суддів зазначає таке.

Розподіл судових витрат здійснено судом першої інстанції в порядку ст. 139 КАС України та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства оборони України на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

В цій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення в оскаржуваній частині з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на результати апеляційного розгляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.01.2021 по справі № 480/7163/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк