Справа № 127/10164/21
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2021-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/110/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 червня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді - Гриневича В.С.

секретар судового засідання: Щербатюк І.Б.,

за участю:

представника позивача: адвоката Жукова В.П.

представника відповідачів: Ковальчука Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу №127/10164/21 за позовом ОСОБА_1 , який подано його представником - адвокатом Жуковим Володимиром Петровичем, до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Жуков В.П., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.04.2021 відповідачем відносно нього було винесено постанову серії БАА №587483 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400 грн. 00 коп. Зі змісту постанови вбачається, що позивач 05.04.2021 о 23 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Зодчих, керував автомобілем Мерседес Бенц 208 НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Вищевказану постанову позивач вважає незаконною та необґрунтованою, прийнятою без з`ясування фактичних обставин справи, оскільки відомості зазначені в ній не відповідають дійсним обставинам справи, а дії інспектора патрульної поліції при винесенні постанови були незаконними та такими, що грубо порушили права позивача.

Так, із даною постановою позивач категорично не згоден, оскільки:

- того вечора він не керував автомобілем Мерседес Бенц 208 НОМЕР_1 , а зовсім іншим легковим автомобілем - Мерседес Бенц 280 д.н.з НОМЕР_1 ;

- позивач знаходився в автомобілі на стоянці, 05.04.2021 о 23.40 по вул. Зодчих, до нього підійшли працівники поліції і повідомили, що підозрюють його в тому, що він знаходиться у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, та запропонували пройти мед обстеження. Позивач погодився і вони поїхали до ВО «Соціотерапія» де ОСОБА_1 пройшов перевірку, яка ніяких слідів сп`яніння не виявила, про що свідчить копія висновку медичного огляду №0947 від 06.04.2021. Після цього на Позивача був складений адміністративний протокол, що нібито він керував автомобілем Мерседес Бенц 208 д.н.з. НОМЕР_1 , без відповідної категорії;

- технічні параметри автомобіля Мерседес Бенц 208, дозволяють керувати ним із категорією «В», оскільки його повна споряджена маса не перевищує 2500 кг.

Крім того, на думку позивача, розгляд справи на місці, без підготовки та надання часу для звернення за правовою допомогою, подання заперечення на протокол та постанову, документів, які характеризують особу, інших доказів по справі, порушує права, передбачені ст. 268 КУпАП, якими позивач не мав можливості скористатися. При накладенні конкретного розміру штрафу не враховано особу, матеріальний стан та інші обставини, які слід враховувати при призначенні адміністративного стягнення, на що вказує ст. 33 КУпАП. За таких обставин процесуальні права при такому розгляді справи грубо порушено.

Також, жодних доказів того, що позивач порушив правила дорожнього руху інспектор не надав.

На підставі вищевикладеного позивач просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 27.04.2021 відкрито провадження у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Також відповідачу було запропоновано протягом трьох днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази.

Ухвалою суду від 17.05.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

На виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі, представником відповідачів було надіслано суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що, на думку представника відповідачів, позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, під час патрулювання 06.04.2021 на вул. Зодчих, 2 в м. Вінниці інспектором роти № 4 БУПП у Вінницькій області ДПП Рутковським А.С. за порушення ПДР України було зупинено автомобіль MERCEDES-BENZ д.н.з. НОМЕР_1 , під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 було відсутнє посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, у зв`язку з чим він порушив п. 2.1 а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 2.1 а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача, після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 3400 грн., відповідно до санкції статті.

Таким чином, на думку відповідача, інспектор як посадова особа, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження, зробив висновок про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, діючи при цьому на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

З урахуванням наведеного представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні адвокат Жуков В.П. позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідачів Ковальчук Д.О. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на правомірність дій поліцейських при винесені оскаржуваної постанови. При цьому зазначив, що ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності не за відсутність відповідної категорії, а за керування транспортним засобом без належного посвідчення водія, оскільки ОСОБА_1 надав посвідчення водія видане Республякою Іран, яке не відповідає міжнародним європейським стандартам.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.04.2021 інспектором роти №4 УПП у Вінницькій області, лейтенантом поліції Рутковським Андрієм Сергійовичем, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №587483, якою визнано винним ОСОБА_1 в тому, що він 05.04.2021 о 23 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Зодчих, 2, керував транспортним засобом Мерседес Бенц 208, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим, порушив вимоги п. 2.1. а) ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Частиною другою та четвертою статті 258 КУпАП визначено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (в тому числі ст. ст. 122,126 КУпАП). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Частиною 5 статті 258 КУпАП не передбачені винятки, щодо необхідності складання протоколу за правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху у разі заперечення особи щодо порушення.

Аналогічне положення міститься і в підпунктах 1, 2 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Отже, у разі скоєння правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься відразу на місці вчинення правопорушення, що і було вчинено поліцейським Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції Мартиновим Р.С.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з частиною другою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи слідує, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки, він керуючи транспортним засобом Мерседес Бенц 208, д.н.з. НОМЕР_1 , 05.04.2021 о 23 год. 40 хв. в м. Вінниці по вул. Зодчих, не мав посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України - Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В судовому засіданні представник позивача заперечував, щодо того, що ОСОБА_1 перебував за кермом автомобіля, крім того заперечував з приводу того, що він керував автомобілем Мерседес Бенц 208, а зовсім іншим автомобілем Мерседес Бенц 280, який є легковим автомобілем і не потребує відповідної категорії, відтак на його думку працівник поліції не мав права виносити постанову та притягати його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Однак, всупереч вимогам даної статті позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що адміністративне правопорушення ним не вчинялося.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Разом з тим, частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Таким чином, законодавством обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача.

Так, на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, зазначеного в постанові БАА №587483, представником відповідача надано суду компакт-диск з записом з місця події.

З наявного відеозапису, що міститься в матеріалах справи, встановлено, що транспортний засіб позивача марки Мерседес Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 , було зупинено в м. Вінниці, по вул. Зодчих, 2. Відповідач підійшов до водія та повідомив останнього про те, що працівники поліції отримали повідомлення від громадян про те, що водій зазначеного транспортного засобу керує транспортним засобом в стані наркотичного спяніня. Працівники поліції пояснили суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів, які попросив надати відповідно до п. 2.1 ПДР України та на підставі ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію", та запитали чи буде водій проходити огляд на стан сп`яніння. На відео чітко зафіксовано як ОСОБА_1 неодноразово запитує у працівників поліції причину зупинки його транспортного засобу та повідомити, яке правопорушення ним вчинене. таким чином, на відеозаписі водій підтверджує факт керування ним транспортним засобом та зупинку на вимогу працівника поліції. В подальшому водій погоджується на проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння на разом із працівниками поліції їде до медичного закладу. Після проходження огляду, на вимогу працівника поліції ОСОБА_1 надав посвідчення водія видане Республікою Ірак. На відеозаписі чітко зафіксовано як працівник поліції пояснює водію про те, що його посвідчення водія не є посвідченням водія міжнародного зразка. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення: порушення вимог п. 2.1.а ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП України, водію було роз`яснено права особи, яка притягується до відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП. Також, позивачу було роз`яснено право оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення в судовому порядку. Позивач підтвердив, що йому зрозуміло його права та не висловив жодних клопотань чи заяв щодо необхідності скористатися ними. Крім того, із відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від отримання копії постанови.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач не запречує факт того, що дійсно керував транспортним засобом, оскільки неодноразово запитує причину зупинки його транспортного засобу. Крім того, з відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності саме за відсутність у ньго посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно з пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

б) реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);

в) у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків та (або) спеціальних звукових сигнальних пристроїв - дозвіл, виданий уповноваженим органом МВС, а у разі встановлення проблискового маячка оранжевого кольору на великогабаритних та великовагових транспортних засобах - дозвіл, виданий уповноваженим підрозділом Національної поліції, крім випадків встановлення проблискових маячків оранжевого кольору на сільськогосподарській техніці, ширина якої перевищує 2,6 м;

г) на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;

ґ) чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);

д) у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака "Водій з інвалідністю" - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності).

Приписами пункту 2.4 Правил дорожнього руху України визначено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; б) дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; в) дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) зчитування інформації із самоклейної мітки радіочастотної ідентифікації про проходження обов`язкового технічного контролю транспортним засобом, а також перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

За невиконання вимог пунктів 2.1 Правил дорожнього руху передбачена адміністративна відповідальність згідно з частино другою статті 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Отже, врахувавши те, що позивача було зупинено за порушення правил дорожнього руху, на підставі статті 32 Закону України «Про Національну поліцію», статті 16 Закону України «Про дорожній рух» та п.п. 2.4 «а» ПДР України, поліцейський правомірно пред`явив вимогу щодо перевірки документів, що підтверджують відповідне право водія на керування гранепортним засобом.

Разом з тим, як вбачається із наданих доказів, на вказану вимогу водій ОСОБА_1 пред`явив поліцейському національне посвідчення водія видане Республікою Ірак.

З аналізу відповідних документів поліцейським було встановлено, що надане позивачем посвідчення водія є таким, що не надає йому права керувати транспортним засобом на території України. Відтак поліцейський дійшов висновку, щодо наявності в діях водія складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

За змістом статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, зокрема, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (зокрема порушення ч. 2 ст. 126 КУпАП).

Відповідно до частини другої статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі передбачено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Отже, з огляду на наведені встановлені судом обставини та законодавчі приписи, виходячи з того, що ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, суд вважає правомірним винесення поліцейським спірної постанови без складання відповідного протоколу, оскільки відповідач є уповноваженим працівником підрозділу Національної поліції, який має право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення від імені органів Національної поліції.

Крім того, вищенаведеними правовими нормами встановлено безумовний обов`язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особою, яка керує ним, мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Однак, судом встановлено, що позивач 06.04.2021 керував автомобілем марки Мерседес Бенц 280, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортним засобом, при цьому пред`явивши посвідчення водія Республіки Ірак, яке не визнано державою Україна, а відтак його дії охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Надання ОСОБА_1 посвідчення водія, виданого Міністерством внутрішніх справ Республіки Ірак, та доданого до матеріалів справи представником позивача перекладу на українську мову даного посвідчення, яке на думку позивача є належним посвідченням водія, судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25 квітня 1974 року ратифіковано Віденську Конвенцію про дорожній рух від 1968 року.

Республіка Ірак є договірною стороною Віденської Конвенції про дорожній рух 1968 року з 12 квітня 2016 року.

Частиною другою статті 41 Конвенції про дорожній рух встановлено, що договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне водійське посвідчення, складене їх національною мовою або на одній з їх мов або, якщо воно не складене на такій мові, супроводжуване завіреним перекладом; будь-яке національне водійське посвідчення, що відповідає прнписам Додатку 6 Конвенції.

Відтак однією з основних умов для визнання національного водійського посвідчення відповідної країни Україною є відповідність його приписам Додатку 6 Конвенції.

Положеннями частини 4 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що у посвідченні в обов`язковому порядку зазначаються перераховані нижче відомості; ці відомості нумеруються наступним чином:

1. прізвище;

2. ім`я, інші імена;

3. дата і місце народження;

4а) дата видачі посвідчення;

4b) дата закінчення терміну дії посвідчення;

4с) найменування або печатка органу, що видав посвідчення;

5. номер посвідчення;

6. фотографія власника;

7. підпис власника;

9. категорії (підкатегорії) транспортних засобів, на які поширюється дія посвідчення;

12. додаткова інформація або обмеження в кодованому вигляді, що стосуються кожної категорії (підкатегорії) транспортних засобів.

Положеннями частини 6 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що всі записи, що вносяться до посвідчення, повинні виконуватися літерами латинського алфавіту. У разі використання інших букв ці записи повинні також транслітеруватись буквами латинського алфавіту.

Положеннями частини 8 додатку 6 Конвенції про дорожній рух встановлено, що національне водійське посвідчення договірних сторін може видаватися для керування транспортними засобами наступних категорій та підкатегорій: А, В, С, D, BE, СЕ, DE.

Отже, з аналізу наданого позивачем посвідчення водія вбачаються невідповідності вимог відображених у Додатку 6 Конвенції, а саме:

- всупереч п.п. 3 ч. 4 додатку 6 Конвенції, в посвідченні не зазначено місце народження особи;

- всупереч вимогам частини 6 додатку 6 Конвенції, всі записи, що внесенні до посвідчення не виконанні літерами латинського алфавіту.

З наведеного встановлено, що національне посвідчення водія позивача не відповідає вимогам встановленим ч. 4, 6 додатку 6 Конвенції, а відтак у відповідності до ч. 2 ст. 41 Конвенції таке посвідчення водія не надає йому права на керування транспортним засобом на території України.

В даному випадку, до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення пункту 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами", затвердженого постановою КМУ від 8 травня 1993 р. №340, в редакції, що була актуальна на момент виникнення спірних правовідносин, а саме із змінами внесеними Постановою КМУ від 17 лютого 2021р. № 121 «Про внесення змін до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» (далі - Положення).

Відповідно до вищезазначеного пункту 30 Положення особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Отже, з аналізу пункту 30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, слідує, що посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Конвенції про дорожній рух 1968 року, надає право на керування транспортними засобами на території України за умови наявності у водія міжнародного посвідчення водія.

Однак, всупереч даним положенням, позивач не надав, ні поліцейському, ні суду жодних доказів наявності в нього міжнародного посвідчення водія, як того вимагає чинне законодавство. Позивачем, при пред`явленні посвідчення водія, виданого МВС Республіки Ірак на його ім`я та перекладу, не було враховано, що його форма та зміст не відповідає вимогам даної Конвенції, а відтак і не може бути визнано державою Україна.

Посилання позивача на те, що позивач не керував автомобілем Мерседес Бенц 208, а керував зовсім іншим автомобілем Мерседес Бенц 280, технічні параметри якого дозволяють керувати ним із категорією «В», оскільки його повна споряджена маса не перевищує 2500 кг, судом до уваги не приймається з наступних підстав.

Як зазначено вище та встановлено з дослідженого в судовому засіданні відеозапису, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за відсутність посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а не за відсутність у нього відповідної категорії, яка дозволяє керувати транспортними засобами, повна споряджена маса якого перевищує 2500 кг., оскільки посвідчення водія, яке пред`явив позивач працівникам поліції не є посвідченням водія міжнародного значення, про що зазначив позивачу інспектор під час складання постанови, що зафіксовано безпосередньо на відеозаписі з місця розгляду адміністративної справи. Крім того, як пояснив представник відповідача в судвому засіданні, інспектором помилкового у постанові зазначено марку автомобіля Мерседес Бенц 208, тоді як вірно - Мерседес Бенц 280. Однак, враховуючи вищенаведе, дана описка немає правового значення, у даному випадку.

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення позивачем надано не було. Підтвердження наявності обставин, що виключають адміністративну відповідальність належними і допустимими доказами доведено не було.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому її необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З урахуванням положень статті 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що позовну заяву позивача залишено без задоволення, витрати позивача пов`язані зі сплатою судового збору слід залишити без відшкодування.

Керуючись ст.ст. 7, 126, 247, 293 КУпАП, ст.ст. 72, 77, 118-119, 122, 243-244, 246, 262, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Постанову серії БАА №587483 від 06.04.2021, винесену поліцейським Управління патрульної поліції у Вінницькій області Рутковським Андрієм Сергійовичем, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 КАС України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Вінницькій області: адреса: м. Вінниця, вул. Ботанічна, 24.

Відповідача: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Суддя: