Справа № 380/2396/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2021-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/2396/20
У Х В А Л А

з питань встановлення судового контролю

02 червня 2021 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шийовича Р.Я.,

представника заявника Раневич О.Ю.,

представника відповідача Страхоцької О.Я.,

представника відповідача Коропецької М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про встановлення судового контролю та строку для подання звіту за виконанням судового рішення від 07.05.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 у справі 380/2396/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій позовні вимоги задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.01.2020 року №32/03.21-28 про відмову у проведенні ОСОБА_1 перерахунку про перехід з пенсії за віком на пенсію у зв`язку із втратою годувальника; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 з 08.10.2019 року із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та з вказаної дати виплачувати їй (обчислити) без обмеження максимальним розміром пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% від суми щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 , розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.09.2019 року №244/29-2, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом, а з 01.03.2020 року розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.02.2020 року №9, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом.

Від представника позивача до суду надійшла заява в порядку ст. 382 КАС України про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року у справі №380/2396/20 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надати звіт про виконання цього рішення. Заява мотивована тим, що у зв`язку із тривалим та умисним невиконанням відповідачем рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року, яке набрало законної сили 31.08.2020 року, в частині виплати сум пенсії по втраті годувальника, які утворилися внаслідок її перерахунку з 08.10.2019 року по фактичну дату часткового виконання рішення суду, позивач звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) із заявою про примусове виконання рішення. Внаслідок звернення позивача та на підставі виконавчого листа від 23.09.2020 року уповноваженим органом, постановою від 01.03.2021 року, було відкрито виконавче провадження №64648792 з приводу примусового виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року. Представник позивача зазначає, що станом на день подання заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року у справі №380/2396/20 має місце умисне невиконання такого рішення, а відповідач помилково вважає, що пенсійна виплата фінансується із Державного бюджету України, адже пенсія у зв`язку із втратою годувальника призначається в солідарній системі і виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду.

Представник відповідача подала заперечення на заяву про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року. Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області жодним чином не ухиляється від виконання судового рішення, а навпаки вживає всіх заходів щодо належного та законного виконання в повному обсязі судового рішення. Так, управлінням на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року було проведено позивачу перерахунок пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника згідно рішення суду з 08.10.2019 року, розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.09.2019 року №244/29-2, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом, а з 01.03.2020 року розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.02.2020 року №9, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом. Щодо виплати перерахованого розміру пенсії з 08.10.2019 року по 31.08.2020 року, представник відповідача вказала, що рішення суду включено до Реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, так як щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Просила в задоволенні заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2396/20 від 07.05.2020 року відмовити.

В судовому засіданні, яке відбулось 02.06.2021 року представник позивача надав пояснення, аналогічні тим, які викладені у письмових заявах до суду, просив заяву задовольнити. Представники відповідача щодо задоволення заяви заперечили та просили відмовити в її задоволенні.

При вирішенні питання про встановлення судового контролю та строку для подання звіту про виконання судового рішення суд виходить з наступного.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

В силу дії норми ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на важливість реального виконання судових рішень, це питання неодноразово ставало предметом обговорення як на національному, так і на міжнародному рівнях. Регулюванню цього питання, зокрема, присвячена Рекомендація № Rec (2003) 16 від 09.09.2003 року Комітету міністрів Ради Європи державам-членам Про виконання адміністративних рішень і судових рішень у галузі адміністративного права, обов`язкова для виконання Україною як членом Ради Європи, в якій зазначається, що держави-члени повинні забезпечити виконання судових рішень адміністративними органами в межах розумного строку. Вони мають вживати всіх необхідних заходів згідно з законом з метою надання цим рішенням повної сили. У разі, якщо адміністративний орган не виконує судового рішення, слід передбачити відповідну процедуру, що дозволятиме домагатися виконання такого рішення, зокрема, за допомогою винесення судових заборон або накладення штрафів. Держави-члени повинні забезпечити притягнення адміністративних органів до відповідальності за відмову у виконання та невиконання судових рішень. Посадові особи, відповідальні за невиконання судових рішень, також можуть притягуватись до дисциплінарної, цивільної або кримінальної відповідальності у разі невиконання таких рішень.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 382 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Застосування ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи - позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Суд враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно статті 72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду України не включаються до складу Державного бюджету України. Відповідно до ч.1 ст.73 цього Закону, кошти Пенсійного фонду використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до частини 2 ст.73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами. Такими законами є Закон України «Про Державний бюджет України» на кожний рік та Бюджетний кодекс України.

Згідно з пунктами 20 та 29 частини першої ст. 116 Бюджетного кодексу України взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Повноваження Пенсійного фонду України як виконавця бюджетних програм визначається ст. 23 цього Кодексу, а саме будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Згідно частини 5 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету.

Головні управління Пенсійного фонду України фінансують вказаний вид пенсійної виплати за рахунок коштів Державного бюджету України, реалізуючи бюджетну програму КПКВК 2506020 «Дотація на виплату пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за різними пенсійними програмами» у межах виділених асигнувань.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виконання судових рішень визначається датою їх надходження. Також, виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної програми не належить до компетенції керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення суду, а тому відсутність коштів не може ставитись йому у вину.

Судом встановлено, що Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/2396/20 від 07.05.2020 року було прийнято рішення від 18.09.2020 по особовому рахунку № НОМЕР_1 , яким проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 із пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 08.10.2019 року, розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.09.2019 року №244/29-2, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом, а з 01.03.2020 року розрахованої на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці від 26.02.2020 року №9, виданої Львівським апеляційним адміністративним судом.

Окрім цього, з витягу з реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою вбачається, що рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року є внесеним до такого реєстру.

Таким чином, на переконання суду відповідач вжив конкретні заходи з метою виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2021 року у справі №380/2396/20.

Суд враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Окремо слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 03 червня 2014 року у справі «Великода проти України», свідчить, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Крім того, у зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави Україна та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Враховуючи наведене, підстави для застосування судом приписів статті 382 КАС України щодо встановлення судового контролю та зобов`язання подати звіт про виконання судового рішення відсутні, а тому у задоволенні заяви представника позивача слід відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 256, 370, 382, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви про встановлення судового контролю та строку для подання звіту за виконанням судового рішення від 07.05.2020 у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.06.2021 року.

Суддя Сасевич О.М.