Справа № 480/2044/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2021-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 р.Справа № 480/2044/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2019, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, повний текст складено 09.12.19 року по справі № 480/2044/19

за позовом Головного управління ДПС у Сумській області

до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДФС у Сумській області, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 , в якому просив суд: стягнути з ОСОБА_1 податковий борг із земельного податку з фізичних осіб в сумі 27 150,57 грн.

В ході розгляду справи ухвалою суду від 17.10.2019 допущено заміну позивача - Головного управління Державної фіскальної служби України в Сумській області його правонаступником - Головним управлінням Державної податкової служби України в Сумській області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року адміністративний позов Головного управління ДПС у Сумській області задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що малолітній ОСОБА_1 після смерті батька прийняв спадщину, до складу якої входить земельна ділянка. Батько дитини за життя був зареєстрований підприємцем. 11.01.2016 ОСОБА_2 прийняла управління спадщиною з усіма правами та обов`язками в інтересах своїх неповнолітніх дітей. Оскільки малолітні діти не мають належної дієздатності для здійснення управління успадкованим бізнесом, ОСОБА_2 зареєструвалась як фізична особа - підприємець і з урахуванням того, що до спадкоємців переходять всі права обрала спрощену систему оподаткування отримавши право на сплату єдиного податку. До моменту оформлення і реєстрації права власності дітей на землю відповідачем було сплачено земельний податок.

В розумінні підпункту 269.1.2. пункту 269.1. статті 269 Податкового кодексу України, відповідач як землекористувач мала б являтись платником земельного податку. Однак, відповідно до підпункту 297. 1.4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Управління батьками майном дітей, в розумінні ст. 177 Сімейного кодексу України не є правовідносинами оренди чи іншими правовідносинами з користування чужим майном, оскільки успадкована ними підприємницька справа, підлягає управлінню батьками за законом, відтак і сплата єдиного податку здійснюється від їх інтересів, що кореспондується і не суперечить положенням ПКУ.

Вважає, що підстави для нарахування земельного податку відсутні, у зв`язку із тим, що законний представник ОСОБА_1 на земельній ділянці провадить підприємницьку діяльність та є платником єдиного податку. Також зазначив, що не погоджується із порядком обчислення позивачем грошового зобов`язання.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи, вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що у власності ОСОБА_1 перебуває 1/2 земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 30-32).

Відповідно до витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель грошова оцінка земельної ділянки становить 5122748,87 грн. (а.с. 29).

Рішенням Конотопської міської ради від 24.06.2015 встановлено ставку податку на земельні ділянки по АДРЕСА_2 , нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки (а.с. 33).

Рішенням Конотопської міської ради про продовження дії рішень міської ради від 24.06.2015 "Про встановлення окремих місцевих податків і зборів" та "Про встановлення ставки земельного податку" та застосування їх у 2019 році від 29.11.2018 ставка земельного податку, що встановлена рішенням від 24.06.2015 продовжувала діяти у 2016-2018 роках та продовжена на 2019 рік (а.с. 34).

Нарахування суми земельного податку ГУ ДФС у Сумській області було проведено наступним чином: 5 122 748,86 грн. (нормативна грошова оцінка землі) х 1,06 (коефіцієнт індексації грошової оцінки) х 1% (ставка податку за земельну ділянку) = 54 301,14 грн. земельний податок за земельну ділянку за 2018 рік.

Так як у ОСОБА_1 у власності перебуває 1/2 частки земельної ділянки, тому сума земельного податку, яку власник цієї частини земельної ділянки має сплатити становить 27150,57 грн.

20.07.2018 ДПІ ГУ ДФС у Сумській області прийнято податкове повідомлення-рішення № -1805, яким неповнолітньому ОСОБА_1 нараховано земельний податок з фізичних осіб в розмірі 27150,57 грн. (а.с. 8).

Враховуючи несплату відповідачем у встановлені законом строки суми податкового зобов`язання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що земельний податок за земельні ділянки, що знаходяться у власності малолітніх та неповнолітніх дітей, нараховується на загальних підставах, а обов`язок зі сплати такого податку покладений на батьків. Враховуючи несплату відповідачем у встановлені законом строки суми податкового зобов`язання, суд дійшов висновку про необхідність стягнути податковий борг із законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в загальному розмірі 27 150,57 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За приписами ст. 16.1.4 Податкового кодексу України до обов`язків платників податків входить сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В силу положень п. 269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Об`єктами оподаткування (ст. 270 Податкового кодексу України) є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Згідно п. 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п. 287.2 ст. 287 Податкового кодексу України облік фізичних осіб - платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

За приписами п. 287.5 ст. 287 Податкового кодексу України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Як свідчать матеріали справи податкове повідомлення-рішення форма "Ф" № -1805, яким визначено податкове зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік у розмірі 27150,57 грн., направлялось відповідачу за податковою адресою та отримано ним 24.07.2018 (а.с.8).

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржувалось законним представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в адміністративному порядку до ДФС України. Рішенням про результати розгляду скарги від 28.09.2018 скарга залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення форма "Ф" № -1805 без змін (а.с. 9). В судовому порядку податкове повідомлення-рішення не оскаржувалось.

Отже, податкове повідомлення-рішення набуло статусу узгодженого.

Згідно п.59.1, п. 59.5 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

На виконання вказаної норми Податкового кодексу України, позивач виставив відповідачу податкову вимогу форми "Ф" № 4552-50 від 19.12.2018. Вимога була направлена відповідачу за адресою реєстрації та отримана ним 22.12.2018 (а.с. 11).

Відповідно до розрахунку суми податкового боргу та витягів з картки платника податків сума боргу неповнолітнього відповідача з земельного податку з фізичних осіб становить 27150,57 грн. (а.с. 8-9).

Відповідно до п. 99.2 ст. 99 Податкового кодексу України грошові зобов язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі. Законним представником Марцоня Ж.В. є його мати ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає хибними доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для нарахування земельного податку у зв`язку з тим, що законний представник ОСОБА_1 на земельній ділянці провадить підприємницьку діяльність та є платником єдиного податку, з огляду на наступне.

Особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Так, відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Судом встановлено, що мати малолітнього ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем та є платником єдиного податку (а.с. 71-74). При цьому, ОСОБА_4 не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки з кадастровим номером :06:017:0004. Отже, підстави нараховувати їй особисто плату за землю, яка перебуває у власності її сина, відсутні. Також відсутні підстави звільняти ОСОБА_1 від сплати земельного податку, оскільки він не зареєстрований як фізична особа-підприємець та не є платником єдиного податку.

Статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника (ст.14 Сімейного кодексу).

Згідно із п. 99.2 ст. 99 Податкового кодексу України грошові зобов`язання малолітніх/неповнолітніх осіб виконуються їх батьками (усиновителями), опікунами (піклувальниками) до набуття малолітніми/неповнолітніми особами цивільної дієздатності в повному обсязі.

Батьки (усиновителі) малолітніх/неповнолітніх і малолітні/неповнолітні у разі невиконання грошових зобов`язань малолітніх/неповнолітніх несуть солідарну майнову відповідальність за погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу.

Відповідно до пункту 99.5 статті 99 Податкового кодексу України батьки (усиновителі) та опікуни (піклувальники) малолітніх/неповнолітніх, опікуни недієздатних, особи, на яких покладено здійснення опіки над майном безвісно відсутніх (законні представники платників податків - фізичних осіб), повинні від імені відповідних фізичних осіб: подати за наявності підстав контролюючому органу заяву для реєстрації таких фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та у випадках, передбачених цим Кодексом, іншу інформацію, необхідну для ведення зазначеного Державного реєстру; своєчасно подавати належним чином заповнені декларації про доходи та майно; у випадках, передбачених цим Кодексом, вести облік доходів і витрат; виконувати інші обов`язки, визначені цим Кодексом.

Згідно пункту 99.6 статті 99 Податкового кодексу України законні представники платників податків - фізичних осіб несуть відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами для платників податків, за невиконання обов`язків, зазначених у пункті 99.5 цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перелік категорій фізичних осіб, які звільняються від сплати земельного податку, визначено у п. 281.1 ст. 281 Податкового кодексу України. Проте, пільги щодо сплати земельного податку для малолітніх та неповнолітніх дітей зазначеною статтею не передбачені.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно нарахований земельний податок на земельну ділянку, яка перебуває у власності ОСОБА_1 .

Судова колегія також вважає необгрунтованими доводи апелянта про неправомірність нарахування контролюючим органом земельного податку, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 271 Податкового кодексу України базою оподаткування земельним податком є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

З наведеної норми та Закону України "Про оцінку земель" вбачається, що податковий орган не встановлює та не визначає ставки земельного податку та нормативно-грошову оцінку земель.

Як свідчать матеріали справи Рішенням Конотопської міської ради від 24.06.2015 встановлено ставку податку на земельні ділянки по АДРЕСА_2 , нормативну грошову оцінку яких проведено, у розмірі 1% від їх нормативної грошової оцінки (а.с. 33).

Рішенням Конотопської міської ради про продовження дії рішень міської ради від 24.06.2015 "Про встановлення окремих місцевих податків і зборів" та "Про встановлення ставки земельного податку" та застосування їх у 2019 році від 29.11.2018 ставка земельного податку, що встановлена рішенням від 24.06.2015 продовжувала діяти у 2016-2018 роках та продовжена на 2019 рік (а.с. 34).

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначені рішення Конотопської міської ради, якими затверджено технічну документацію нормативно-грошової оцінки земельних ділянок та ставки земельного податку, є чинними.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обгрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.

При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення- рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Судом встановено, що на дату подання контролюючим органом позовної заяви про стягнення коштів за податковим боргом вищевказане податкове повідомлення-рішення було узгоджено.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

З наведених норм вбачається, що земельний податок за земельні ділянки, що знаходяться у власності малолітніх та неповнолітніх дітей, нараховується на загальних підставах, а обов`язок зі сплати такого податку покладений на батьків.

Враховуючи несплату відповідачем у встановлені законом строки узгодженої суми податкового зобов`язання, колегія суддів вважає обгунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення податкового боргу із законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в загальному розмірі 27 150,57 грн.

Таким чином позовні вимоги є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Керуючись принципом верховенства права, гарантованим статтею 8 Конституції України та статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд на підставі статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року по справі № 480/2044/19 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 по справі № 480/2044/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко Я.М. Макаренко
У зв`язку із перебуванням судді Макаренко Я.М. на лікарняному повний текст постанови складено 07.06.2021 року