Справа № 480/4694/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

07 червня 2021 року Справа № 480/4694/21

Суддя Сумського окружного адміністративного суду Шевченко І.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Сумського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу реєстрації місця проживання Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради від 26.05.2021 про відмову у знятті ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Суми;

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу реєстрації місця проживання Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради від 26.05.2021 про відмову у знятті ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відділ адміністративних послуг Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Сумах» Сумської міської ради зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відділ адміністративних послуг Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Сумах» Сумської міської ради зняти ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.05.2011 між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як співвласниками квартири та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено Типовий договір піднайму (найму) жилого приміщення, дачі, садового будиночка, строк дії якого закінчився 12.05.2020. При цьому, у 2011 році було проведено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а з 2012 року вказаній особи у найманій квартирі не проживають.

У зв`язку з закінченням строку дії вказаного Типового договору, позивач та ОСОБА_4 як співвласники квартири звернулися із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у задоволенні яких рішеннями відділу реєстрації місця проживання Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради було відмовлено.

Позивач вважає, що у відповідності до Житлового кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України віл 02 березня 2016 року №207, за заявою власника житла може бути знято з реєстрації місця проживання особи на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням, в тому числі і у зв`язку з припиненням дії договору найму житлового приміщення.

При цьому, щодо підсудності даного спору саме адміністративному суду позивач вказав, що підстави на право користування житловим будинком у зареєстрованих осіб (наймачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) були припинені ще до моменту звернення ОСОБА_1 до відповідача з заявами про надання адміністративної послуги, отже в даному випадку відсутні будь-які спори щодо права користування житловим будинком між позивачем та зареєстрованими особами. Підставою даного спору є саме порушення суб`єктом владних повноважень встановленого законом порядку надання адміністративної послуги, а не порушення права на житло.

Перевіривши матеріали позовної заяви, вбачається необхідним відмовити у відкритті провадження у даній справі, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

За змістом наведених приписів участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим і розглядати його за правилами адміністративної юрисдикції. Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, суд повинен з`ясовувати, у зв`язку з чим він виник, і за захистом яких прав чи інтересів особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Тобто, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Так, як встановлено судом та вказувалось вище, 11.05.2011 між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як співвласниками квартири та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено Типовий договір піднайму (найму) жилого приміщення, дачі, садового будиночка, строк дії якого закінчився 12.05.2020. При цьому, у 2011 році було проведено реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

У зв`язку з закінченням строку дії вказаного Типового договору, позивач та інший співвласник квартири звернулися із заявами про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , у задоволенні яких рішеннями відділу реєстрації місця проживання Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради було відмовлено.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (стаття 1 Цивільного кодексу України).

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 10 статті 16 Цивільного кодексу України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно із статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Право на вільний вибір місця проживання згідно статті 270 Цивільного кодексу України є видом особистих немайнових прав, його зміст становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя (стаття 271 Цивільного кодексу України).

Порядок здійснення особистих немайнових прав визначений статтею 272 Цивільного кодексу України, згідно якої фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

При цьому, фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав.

Забезпечення здійснення фізичною особою особистих немайнових прав, відповідно до статті 273 Цивільного кодексу України, покладено на органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах їх повноважень.

Відповідно до статті 275 Цивільного кодексу України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

На підставі частини першої статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як вбачається з матеріалів позову, спірні правовідносини пов`язані з правом користування та розпорядження майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 . Позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у зв`язку із припиненням права користування цією квартирою. Отже, предметом спірних правовідносин є майнові права на зазначену квартиру, вимоги ж до відповідача є похідними від них. Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК. З огляду на суб`єктний склад сторін спору він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм процесуального права в подібних відносинах міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №826/5653/18, від 16 травня 2018 року у справі №337/2535/17 та від 12 грудня 2018 року у справі № 826/8687/16.

При цьому, той факт, що відповідачем є Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради, який, на думку позивача, порушив встановлений законом порядок надання адміністративної послуги, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

За таких обставин суд вважає, що спір між позивачем та відповідачем не є публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства. Відтак, справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, вбачається необхідним відмовити у відкритті провадження у даній справі, оскільки остання не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватись відповідним місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 19, 170, 248, 293, 295, пп.15.5 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління "Центр надання адміністративних послуг у м. Суми" Сумської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної вимоги віднесено до юрисдикції відповідного місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня прийняття ухвали.

Суддя І.Г. Шевченко