Справа № 420/5257/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2021-06-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5257/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни (65026, м. Одеса, Думська площа, 1), юридичного департаменту Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни, юридичного департаменту Одеської міської ради, в якій позивач просить визнати протиправним рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р. державного реєстратора прав на нерухоме майно Бахової Вікторії Іванівни Юридичного департаменту Одеської міської ради та скасувати його.

Ухвалою від 09.04.2021 р. відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін (ст. 262 КАС України); визначено, що справа буде розглянута судом в межах строків, визначених ст. 258 КАС України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 р. у справі №522/15920/20 задоволено позов ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України, третя особа: Юридичний департамент Одеської міської ради про зняття арешту з майна (1/4 частка квартири АДРЕСА_2 ). При цьому зазначено, що оскільки обтяження на майно, яке належить позивачу, не скасовано разом із закінченням виконавчого провадження, виконавче провадження знищено, подальше вжиття вказаного обтяження суттєво порушує право позивача. При вирішенні питання про зняття арешту судом (справа №522/15920/20) було зазначено, що рішення у цій справі є підставою для внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень» Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради. 30.03.2021 р. представник позивача звернувся до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради, додавши рішення по справі №522/15920/20 з ухвалою про виправлення описки, проте рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бахової Вікторії Іванівни Юридичного департаменту Одеської міської ради №57372330 від 30.03.2021 р. протиправно відмовлено у державної реєстрації прав та їх обтяжень, зазначивши підставою для відмови приписи п. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». Відмову відповідач обґрунтував тим, що документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав.

Від державного реєстратора прав на нерухоме майно Бахової Вікторії Іванівни Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву (вх. №22645/21 від 06.05.2021 р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що 30.03.2021 р. представником позивача подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р. для проведення державної реєстрації припинення обтяження за реєстраційним номером №1643414 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020р. у справі №522/15920/20 та ухвали про виправлення описки від 12.02.2021р. Посилаючись на ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відповідач зазначив, що у разі накладення/зняття виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону, державним реєстратором є державний, приватний виконавець. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця, яка надсилається в той самий день до органу (установи), якому була надіслана на виконання постанова про накладення арешту майна боржника.

22.04.2021р. (вх. № 20989/21) від Державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни надійшли належним чином засвідчені копії рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно; матеріали реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна позивача.

22.04.2021р. (вх. № 20608/21) від Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли матеріали реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна позивача.

За приписами ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 р. у справі №522/15920/20 позов ОСОБА_1 до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Міністерства юстиції України, третя особа: Юридичний департамент Одеської міської ради про зняття арешту з майна задоволено:

знято арешт з нерухомого майна, а саме: з ј частки квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), підставою обтяження є постанова АА 173830 від 27.01.2005 року Другого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції м.Одеси, реєстраційний номер обтяження 1643414, зареєстровано 31.01.2005 року реєстратором Першою одеською державною нотаріальної конторою: 65026, Одеська обл., м.Одеса, вул. Ланжеронівська, 26.

При цьому зазначено, що рішення є підставою внесення/виключення відомостей до/з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна у порядку, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Управлінням державної реєстрації юридичного Департаменту ОМР (м.Одеса, вул. Черняховського, 6), посилаючись на те, що обмеження вжите відносно майна перешкоджає їй, як власнику, ним розпоряджатися, розпоряджатися.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.02.2021 р. у справі №522/15920/20 виправлено описки в рішенні суду від 30.11.2020 р. по цивільній справі №522/15920/20. В тексті рішення вважати вірним та читати: -в абзаці 1 і 30 мотивувальної частини рішення та в абзаці 2 резолютивної частини рішення, що власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_2 є « ОСОБА_1 », замість « ОСОБА_1 » -в абзаці 12 мотивувальної частини рішення прізвище чоловіка « ОСОБА_2 », замість « ОСОБА_2 »; - в абзаці 15 мотивувальної частини рішення дату накладення арешту як « 27.01.2005 року», замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Крім того, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.04.2021 р. у справі №522/15920/20 виправлено описку в рішенні суду від 30.11.2020р. по цивільній справі №522/15920/20, виключивши з третього абзацу резолютивної частини рішення «посилаючись на те, що обтяження вжите відносно майна перешкоджає їй, як власнику, ним розпоряджатися, розпоряджатися».

30.03.2021 р. представником позивача подано заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р. для проведення державної реєстрації припинення обтяження за реєстраційним номером №1643414 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020р. у справі №522/15920/20 та ухвали про виправлення описки від 12.02.2021р.

Рішенням Державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни №57372330 від 30.03.2021 р. відмовлено у державній реєстрації припинення обтяження, арешт нерухомого майна на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . Підставою відмови зазначено п. 9 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», в зв`язку з поданням документів до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса (а.с. 9).

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення тощо.

Згідно ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

За приписами п.9 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» підставою для відмови в державній реєстрації прав, є, зокрема, подання документів до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса.

Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державним реєстратором є:

1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав;

2) нотаріус;

3) державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

За приписами ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, у спірних правовідносинах арешт знятий за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 р. у справі №522/15920/20.

Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили (п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»).

Суд зазначає, що відповідач, посилаючись на приписи ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», безпідставно не врахував того, що за змістом вказаної норми усі дії, в тому числі зняття арешту державний виконавець проводить в межах виконавчого провадження.

За приписами ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як встановлено судом при вирішенні справи №522/15920/20, позивачем було подано заяву до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Міністерства юстиції України, яка своїм листом від 03.09.2020 р. повідомила про те, що дійсно 27.01.2005 року за постановою АА 173830 Другого ВДВС Приморського РУЮ м.Одеси було накладено арешт на ј частки квартири АДРЕСА_2 , що належить позивачу, але строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить 3 роки відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Встановити при виконанні якого виконавчого документа та у межах якого виконавчого провадження накладено вищевказаний арешт не виявляється можливим через знищення архівних справ, у тому числі за 2005 рік по закінченню строків їх зберігання.

Тобто у спірних правовідносинах виконавче провадження відсутнє, оскільки воно не збереглось, відтак виявити при виконанні якого виконавчого документа та у межах якого виконавчого провадження накладено вищевказаний арешт не є можливим через знищення архівних справ, у тому числі за 2005 рік по закінченню строків їх зберігання. Зазначене унеможливлює застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про виконавче провадження», на які в обґрунтування правової позиції посилається відповідач.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканності, а водночас і в недоторканності самого майна власника. Всі особи мають утримуватись від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні.

Відповідно до ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч.1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, враховуючи наведені приписи чинного законодавства, наявність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020 р. у справі №522/15920/20, яке набрало законної сили, про припинення обтяження речових прав на нерухоме майно (1/4 частку квартири АДРЕСА_2 ), а також відсутність у спірних правовідносинах відкритого виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що при прийнятті рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р. відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) та без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), в зв`язку з чим останнє є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде зобов`язання юридичного департаменту Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р. для проведення державної реєстрації припинення обтяження за реєстраційним номером №1643414 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020р. у справі №522/15920/20, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v.» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду про задоволення позову, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни (65026, м. Одеса, Думська площа, 1), юридичного департаменту Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р.,- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради Бахової Вікторії Іванівни №57372330 від 30.03.2021 р. про відмову у державній реєстрації пра та їх обтяжень.

Зобов`язати юридичний департамент Одеської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №57372330 від 30.03.2021 р. для проведення державної реєстрації припинення обтяження за реєстраційним номером №1643414 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.11.2020р. у справі №522/15920/20, з урахуванням висновків суду.

Стягнути з юридичного департаменту Одеської міської ради (65026, м. Одеса, Думська площа, 1; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя: Г.П. Самойлюк