Справа № 300/1956/21
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2021-06-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
"07" червня 2021 р. Справа № 300/1956/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Кафарський В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі №300/1956/21 за позовом акціонерного товариства «Оріана» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство АТ «Банк Південний», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій, -
В С Т А Н О В И В:
Акціонерне товариство «Оріана» (далі позивач, заявник, АТ «Оріана») звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі відповідач)про визнання протиправними дій відповідача щодо виконання рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України та зобов`язання відповідача не вчиняти дії щодо виконання вказаного рішення.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.05.2021 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.
У зв`язку із усуненням недоліків позовної заяви, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.05.2021 відкрито провадження у адміністративній справі за позовом акціонерного товариства «Оріана» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство АТ «Банк Південний», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління ДФС в Івано-Франківській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання до вчинення дій за правилами спрощеного позовного провадження.
04.05.2021 позивачем повторно подано заяву про забезпечення позову, в якій АТ «Оріана» просить зобов`язати відповідача утриматись від здійснення дій щодо виконання рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України до набрання рішення по даній справі законної сили.
Заява про забезпечення позову мотивована наявністю очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та незворотними наслідками.
Розглянувши дану заяву про забезпечення адміністративного позову, судом встановлено наступне.
Процесуальні питання та процедура вирішення питання забезпечення адміністративного позову врегульовано в главі 10 розділу I «Загальні положення».
Частиною 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Частиною 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Відповідно до частини 2 статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
В розумінні наведених норм закону, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.
Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06.03.2008 №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Підсумовуючи вищенаведене, суд звертає увагу позивача на те, що необхідною передумовою вжиття заходів забезпечення позову є існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю, а також вірогідність того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів тим, що оскаржені дії відповідача є очевидно протиправним та порушують права та інтереси акціонерного товариства «Оріана».
Даючи оцінку вказаним обґрунтуванням, суд враховує, що предметом заявленого позову є визнання протиправними дій відповідача щодо виконання рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України, а також зобов`язання відповідача не вчиняти дії щодо виконання вказаного рішення від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу.
При цьому, забезпечити позов позивач просить шляхом утримання від здійснення дій щодо виконання рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України.
Таким чином, суд констатує, що забезпечення позову в обраний позивачем спосіб призведе до фактичного ухвалення рішення без розгляду даної адміністративної справи по суті.
Крім того, заява про забезпечення позову не містить обґрунтувань, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Разом із тим, суд відхиляє доводи заявника щодо очевидної протиправності оскаржених дій відповідача, позаяк зазначені обставини можуть бути встановлені виключно в ході судового розгляду по суті адміністративної справи, при перевірці правомірності відповідних дій суб`єкта владних повноважень.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що «очевидність» ознак протиправності дій відповідача та порушення прав позивача не має окреслених меж, а йдеться насамперед про їх «якість»: вони повинні свідчити про протиправність оскаржених дій поза обґрунтованим сумнівом.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскаржених дій, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що такі дії явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, порушують права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.
Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Тобто, забезпечення позову у такий спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії, зумовить, як уже зазначено судом вище, фактичне вирішення судом спору по суті, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.
Окрім цього, суд вважає безпідставними посилання позивача на те, що, коштів на рахунку № НОМЕР_1 , з якого перераховуються кошти на оплату заробітної плати і обов`язкових платежів, не вистачає, оскільки як свідчить долучене позивачем інкасове доручення (розпорядження) №290 від 11.05.2021, кошти в сумі 414 793,98 грн. відповідач стягує в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України із зовсім іншого рахунку № НОМЕР_2 , тобто не із зарплатного.
Також суд відхиляє доводи позивача стосовно того, що відповідач відверто вчиняє дії всупереч заборон, описаних у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №300/2018/20, оскільки предметом адміністративної справи №300/2018/20 є накладення арешту на кошти та інші цінності, в межах суми податкового боргу, а предметом адміністративної справи №300/1956/21 є протиправні дії відповідача щодо виконання рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України.
Безпідставними є також посилання позивача на положення статті 94 ПК України щодо накладення арешту на майно, адже в даному випадку арешт на майно АТ «Оріана» не накладено та вказане не є предметом спору.
Щодо доводів заявника про те, що податок з власників транспортних засобів відмінений та його не існує з 2011 року, суд зазначає, що статтею 267 ПК України встановлено такий вид податку як транспортний податок. Згідно вимог підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Таким чином, приписами статті 267 чинного ПК України врегульовано особливості справляння транспортного податку, тобто податку для власників легкових автомобілів (транспортних засобів).
Разом із тим, відповідно до інкасового доручення (розпорядження) №290 від 11.05.2021, відповідач стягує кошти в сумі 414 793,98 грн. в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України. Призначення платежу в рахунок погашення податкового боргу по податку з власників транспортних засобів згідно рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області про стягнення податкового боргу від 07.11.2018 за №275/09-19-51-17-21, яке як уже зазначено, є чинним, доказів оскарження в адміністративному чи в судовому порядку позивачем суду не надано.
Позивач не надав суду доказів, що згідно вищевказаного інкасового доручення (розпорядження) №290 від 11.05.2021 стягується податок відповідно до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів», який втратив чинність, а тому такі доводи позивача є лише припущеннями, нічим не доведеними.
Відповідно до частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Проте, мотиви, зазначені у заяві про забезпечення позову не містять обставин, встановлених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких допускається забезпечення позову, оскільки не вказано та не доведено належними доказами, яким чином оскаржені дії відповідача можуть привести до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову шляхом утримання від здійснення дій щодо виконання рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України до набрання рішення по даній справі законної сили не підлягає до задоволення.
На підставі наведеного, керуючись статтями 150, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -
У Х В А Л И В:
в задоволенні заяви акціонерного товариства «Оріана» про забезпечення позову у справі №300/1956/21 шляхом утримання від здійснення дій щодо виконання рішення ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 07.11.2018 за №2751/09-19-51-17-21 про стягнення з позивача податкового боргу в порядку пункту 95.5 статті 95 Податкового кодексу України до набрання рішення по даній справі законної сили відмовити.
Ухвала може бути оскарженою в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до частини 2 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Кафарський В.В.